PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/253
ze dne 16. února 2015,
kterým se stanoví pravidla pro odběr vzorků a podávání zpráv podle směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o obsah síry v lodních palivech
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 1999/32/ES ze dne 26. dubna 1999 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech a o změně směrnice 93/12/EHS (1), a zejména na čl. 6 odst. 1b a čl. 7 odst. 1a uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Má-li být dosaženo očekávaného přínosu směrnice 1999/32/ES pro zdraví a životní prostředí, který vyplývá ze snížení emisí oxidu siřičitého z lodní dopravy, podpory spravedlivé hospodářské soutěže a větší udržitelnosti námořní dopravy, mělo by mít nákladově efektivní a soudržné provádění a prosazování uvedené směrnice vysokou prioritu.
(2)
Za účelem účinného provedení článků 3a, 4a a 4b směrnice 1999/32/ES je nezbytné, aby členské státy zajistily dostatečně časté a přesné odběry vzorků lodního paliva dodaného lodím nebo používaného na palubách lodí, včetně kontroly lodních deníků a dodacích listů zásobníků.
(3)
Ustanovení čl. 6 odst. 1 směrnice 1999/32/ES vyžaduje, aby členské státy přijaly všechna nezbytná opatření tomu, aby odběrem vzorků kontrolovaly obsah síry v lodních palivech používaných pro spalování na palubě v dotyčných mořských oblastech a přístavech. V této souvislosti by se měl odběr vzorků chápat v širokém slova smyslu tak, že zahrnuje veškeré metody ověřování souladu stanovené v čl. 6 odst. 1a písm. a), b) a c) uvedené směrnice.
(4)
Fyzický odběr vzorků lodního paliva pro účely ověření souladu by měl být prováděn buď získáváním a analýzou místního vzorku paliva z lodního palivového systému, nebo analýzou příslušných zapečetěných vzorků zásobníku na palubě lodí.
(5)
Četnost odběru vzorků by měla být stanovena na základě počtu jednotlivých lodí připlouvajících do členského státu, ověření lodní dokumentace, používání alternativních technologií výběru, jimiž se zajistí spravedlivé rozdělení zátěže mezi členskými státy a nákladová efektivita, jakož i na základě konkrétních záznamů o jednotlivých lodích.
(6)
Odběr vzorků lodních paliv během dodávky na lodě by měl být zaměřen na dodavatele lodního paliva, u nichž bylo opakovaně zjištěno, že dodávají palivo, které neodpovídá tomu, co je uvedeno na dodacím listě zásobníku, s přihlédnutím k objemu lodních paliv uváděnému na trh dodavatelem.
(7)
Za účelem nákladově efektivního provedení směrnice 1999/32/ES by členské státy měly být vybízeny k dodržování četnosti odběru vzorků paliva a měly by lodě určené pro ověření souladu vybírat na základě vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik nebo využívání inovativních technologií pro ověřování souladu a shromážděné údaje sdílet s ostatními členskými státy.
(8)
Specializovaný informační systém Unie, který vyvinula a provozuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost a který budou mít členské státy k dispozici od 1. ledna 2015, má sloužit jako platforma pro zaznamenávání a výměnu informací o výsledcích jednotlivých ověření souladu podle směrnice 1999/32/ES. Členské státy by měly být motivovány k využívání systému, jenž může významně přispět k racionalizaci a optimalizaci posuzování souladu s požadavky uvedené směrnice.
(9)
Aby nebyla ukládána nepřiměřená administrativní zátěž členským státům, které nemají pobřežní pásmo, plavidlům plujícím pod jejich vlajkou nebo jejich dodavatelům lodního paliva, neměla by se na uvedené členské státy vztahovat některá ustanovení.
(10)
Při předkládání zpráv by se mělo zohlednit co nejlepší využití všech dostupných a nejmodernějších technologií tak, aby se administrativní zátěž omezila na minimum, přičemž by se měla ponechat flexibilita těm členským státům, které upřednostňují podávání zpráv tradičnějším způsobem. Členské státy proto mají možnost využít ke splnění svých příslušných povinností podávat výroční zprávy podle směrnice 1999/32/ES informační systém Unie.
(11)
Nejdříve 1. ledna 2016 a s výhradou dostupnosti sdílených údajů týkajících se ověřování souladu a odběru vzorků, pokud jde o obsah síry v lodním palivu, mohou členské státy ke stanovování priorit při ověřování lodního paliva nákladově efektivním způsobem používat mechanismus výběru založený na posouzení rizik, který je součástí informačního systému Unie.
(12)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 9 odst. 1 směrnice 1999/32/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Tímto rozhodnutím se stanoví pravidla pro metody a četnost odběru vzorků a podávání zpráv podle směrnice 1999/32/ES, pokud jde o obsah síry v lodních palivech.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se použijí tyto definice:
1)
„provozní nádrží“ se rozumí nádrž, z níž se odebírá palivo na napájení navazujícího zařízení na spalování topného oleje;
2)
„palivovým systémem“ se rozumí systém podporující rozvod, filtraci, čištění a dodávku paliva z provozních nádrží do zařízení na spalování topného oleje;
3)
„zástupcem lodě“ se rozumí velitel lodě nebo pověřený důstojník, který je odpovědný za používané lodní palivo, dokumentaci a schválení alternativního místa odběru vzorků paliva;
4)
„kontrolorem obsahu síry“ (dále jen „kontrolorem“) se rozumí osoba řádně zmocněná příslušným orgánem členského státu k ověření, zda jsou dodržena ustanovení směrnice 1999/32/ES;
5)
„informačním systémem Unie“ se rozumí systém, který je spravován Evropskou agenturou pro námořní bezpečnost a který využívá údaje jednotlivých lodí o vplutí do přístavů v rámci systému SafeSeaNet, systému pro správu informací zřízeného článkem 22a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES (2) (dále jen „systém SafeSeaNet“), s cílem zaznamenávat a předávat informace o výsledcích jednotlivých ověření souladu podle směrnice 1999/32/ES. Na základě uvedených výsledků jednotlivých ověření souladu a souvisejících zjištění podle směrnice 1999/32/ES je vytvářen unijní mechanismus výběru založený na posouzení rizik.
Článek 3
Četnost odběru vzorků lodních paliv používaných na palubě lodí
1. Členské státy provádějí kontroly lodních deníků a dodacích listů zásobníků na palubě u alespoň 10 % z celkového počtu jednotlivých lodí připlouvajících do příslušného členského státu za rok.
Celkový počet jednotlivých lodí připlouvajících do členského státu odpovídá průměrnému počtu lodí za předchozí tři roky oznámenému prostřednictvím systému SafeSeaNet.
2. Od 1. ledna 2016 je obsah síry v lodním palivu používaném na palubách lodí kontrolován také prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy u lodí kontrolovaných podle odstavce 1, přičemž se kontroluje alespoň tento procentní podíl lodí:
a)
40 % v členských státech sousedících po celé délce hranic s oblastmi kontroly emisí oxidů síry (SECA);
b)
30 % v členských státech částečně sousedících s oblastmi SECA;
c)
20 % v členských státech, které s oblastmi SECA nesousedí.
Od 1. ledna 2020 je v členských státech, které s oblastmi SECA nesousedí, obsah síry v lodním palivu používaném na palubě kontrolován také prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy u 30 % lodí kontrolovaných podle odstavce 1.
Členské státy mohou dodržovat četnost kontrol stanovenou v tomto odstavci výběrem lodí na základě vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik a zvláštních záznamů o jednotlivých lodích nahlášených v informačním systému Unie.
3. Počet jednotlivých lodí vypočtený podle odstavce 2, který je rovněž třeba kontrolovat prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy, může být upraven (přičemž zároveň není povoleno snížení o více než 50 %):
a)
odečtením počtu jednotlivých lodí, pro něž se případné nedodržení požadavků ověřuje pomocí technologií dálkového průzkumu nebo metody analýzy Quick Scan; nebo
b)
stanovením příslušného počtu, pokud se ověřování dokumentů v souladu s odstavcem 1 provádí na palubě u alespoň 40 % jednotlivých lodí připlouvajících do příslušného členského státu za rok.
Úpravy uvedené v písmenech a) a b) musí být vykazovány v informačním systému Unie.
4. Od 1. ledna 2016 může členský stát namísto dodržování roční frekvence stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 uplatnit každoroční odběr vzorků na základě unijního mechanismu výběru založeného na posouzení rizik.
5. Tento článek se nepoužije na Českou republiku, Lucembursko, Maďarsko, Rakousko a Slovensko.
Článek 4
Četnost odběru vzorků lodních paliv během dodávky na lodě
1. V souladu s čl. 6 odst. 1a písm. b) směrnice 1999/32/ES a při zohlednění objemu dodávaných lodních paliv členské státy provádějí odběr a analýzu vzorků lodních paliv během dodávky na lodě takovými dodavateli lodního paliva, kteří jsou registrovaní v daném členském státě a u nichž se alespoň třikrát během daného roku zjistilo, že dodávají palivo, které neodpovídá tomu, co je uvedeno na dodacím listě zásobníku na základě zpráv v informačním systému Unie nebo výroční zprávy uvedené v článku 7.
2. Tento článek se nepoužije na Českou republiku, Lucembursko, Maďarsko, Rakousko a Slovensko.
Článek 5
Metody odběru vzorků pro ověřování obsahu síry v lodních palivech používaných na palubě
1. Pokud se obsah síry v lodních palivech používaných na palubě ověřuje v souladu s článkem 3, použijí členské státy k odběru vzorků a ověření souladu s normami pro obsah síry tento odstupňovaný přístup:
a)
kontrola lodních deníků a dodacích listů zásobníků;
b)
podle potřeby jeden z následujících způsobů odběru vzorků a analýzy nebo oba tyto způsoby:
i)
analýza zapečetěných vzorků zásobníků na palubě lodí připojených k dodacím listům zásobníků, které byly odebrány v souladu s pravidlem 18 odst. 8.1 a 8.2 přílohy VI úmluvy MARPOL;
ii)
odběr místních vzorků lodního paliva pro spalování na palubě v souladu s článkem 6, po němž následuje analýza.
2. Po skončení ověřování a analýzy obsahu síry zaznamená kontrolor údaje o kontrole zaměřené na konkrétní palivo a zjištění v souladu s požadovaným druhem údajů podle čl. 7 písm. a).
Článek 6
Odběr místních vzorků na palubě
1. Členské státy odeberou místní vzorky lodního paliva na palubě prostřednictvím jednoho nebo více vzorků v místě, kde je namontován ventil pro účely odběru vzorku paliva v palivovém systému, jak je uvedeno v plánu lodních palivových potrubních systémů nebo v generálním plánu lodě a jak bylo schváleno správním orgánem státu vlajky nebo uznaným subjektem jednajícím jeho jménem.
2. Pokud se místo uvedené v odstavci 1 na lodi nenachází, je místem odběru vzorků paliva místo, kde je namontován ventil pro účely odběru vzorku a které splňuje všechny tyto podmínky:
a)
je snadno a bezpečně přístupné;
b)
zohledňuje různé druhy paliva používané v prvku na spalování topného oleje spalovacího zařízení;
c)
je zařazeno za vývodem používaného paliva z provozní nádrže;
d)
je co nejblíže k přívodu paliva do prvku na spalování topného oleje spalovacího zařízení, jak je přípustné a bezpečně proveditelné, přičemž se zohlední druh paliva, průtok, teplota a tlak za vybraným místem odběru vzorků;
e)
je navrženo zástupcem lodě a schváleno kontrolorem.
3. V případě, že na lodi nejsou plně oddělené palivové systémy nebo pokud se používá vícero provozních nádrží, mohou členské státy odebrat místní vzorek na více než jednom místě palivového systému, aby se zjistilo, zda nedochází k případné křížové kontaminaci paliv.
4. Členské státy zajistí, aby se místní vzorky sbíraly do vzorkovací nádoby, z níž lze naplnit alespoň tři nádoby na odběr vzorků, které jsou reprezentativní pro používané lodní palivo.
5. Členské státy přijmou opatření s cílem zajistit, aby:
a)
nádoby na odběr vzorků byly zapečetěny kontrolorem pomocí jedinečného prostředku k identifikaci instalovaného za přítomnosti zástupce lodě;
b)
dvě nádoby na odběr vzorků byly dovezeny na pevninu za účelem analýzy;
c)
si zástupce lodě ponechal jednu nádobu na odběr vzorků po dobu nejméně 12 měsíců od data odběru.
Článek 7
Údaje, které je třeba zahrnout do výroční zprávy
Výroční zprávy o souladu s normami pro obsah síry v lodních palivech předkládané členskými státy Komisi, musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a)
celkový počet a druh nedodržení požadavků na obsah síry naměřený v palivech za rok, včetně rozsahu nesouladu jednotlivých obsahů síry a průměrného obsahu síry určeného po odběru vzorků a analýze;
b)
celkový počet ověření dokumentů, včetně dodacích listů zásobníků, místa čerpání paliva, knih záznamů o manipulaci s ropnými látkami, lodních deníků, postupů změny paliva a záznamů;
c)
tvrzení o nedostupnosti lodních paliv, jak je uvedeno v čl. 4a odst. 5b směrnice 1999/32/ES, včetně údajů o lodi, přístavu pro načerpání paliva a členských států, v nichž k nedostupnosti paliva došlo, počtu případů nahlášených toutéž lodí a druhu nedostupného zásobníku;
d)
oznámení a protestní dopisy proti dodavatelům lodního paliva na jejich území, pokud jde o obsah síry v palivech;
e)
seznam obsahující jména a adresy všech dodavatelů lodního paliva v příslušném členském státě;
f)
popis používání alternativních metod snižování emisí, včetně hodnocení a průběžného monitorování emisí, nebo alternativních paliv a kontrol dodržování s ohledem na nepřetržité snižování emisí oxidů síry (SOx) v souladu s přílohami I a II směrnice 1999/32/ES u lodí plujících pod vlajkou daného členského státu;
g)
podle potřeby popis vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik, včetně zvláštních záznamů, a využívání výsledků dálkového průzkumu a jiných dostupných technologií pro stanovování priorit při ověřování souladu s požadavky, pokud jde o jednotlivé lodě;
h)
celkový počet a druh zahájených řízení o nesplnění povinnosti a/nebo sankcí, výši pokut, které příslušný orgán uložil provozovatelům lodí a dodavatelům lodního paliva;
i)
v případě každé jednotlivé lodě, po kontrole lodních deníků a dodacích listů zásobníků a/nebo odběru vzorků:
i)
údaje o lodi, včetně čísla IMO, typu a stáří lodě a tonáže;
ii)
zprávy o odběru vzorků a analýze, včetně počtu a druhu vzorků, metody odběru vzorků, místa odběru vzorků, pro účely ověření souladu typu lodě;
iii)
příslušné údaje o dodacích listech zásobníků, místě čerpání paliva, knihách záznamů o manipulaci s ropnými látkami, lodních denících, postupech změny paliva a záznamech;
iv)
donucovací opatření a právní postupy zahájené na vnitrostátní úrovni a/nebo sankce vůči této konkrétní lodi.
Článek 8
Formát zprávy
1. Členské státy mohou využívat informační systém Unie, aby do něj přímo po ověření zaznamenávaly veškeré důležité údaje o konkrétním palivu a zjištění, včetně údajů o odběru vzorků.
2. K plnění oznamovacích povinností stanovených v článku 7 směrnice 1999/32/ES mohou členské státy, které pro záznam, výměnu a sdílení údajů týkajících se ověřování souladu využívají informační systém Unie, používat roční souhrn opatření na prosazování v oblasti práva Unie, jenž poskytuje informační systém Unie.
3. Členské státy, které informační systém Unie nevyužívají, buď usnadní spojení mezi informačním systémem Unie a jejich vnitrostátním systémem, který může podle potřeby alespoň zaznamenávat stejné oblasti jako ty, které jsou zahrnuty v informačním systému Unie, nebo podávají elektronické zprávy o všech položkách uvedených v článku 7.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 16. února 2015.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEBESLUT (EU) 2015/253
av den 16 februari 2015
om regler om provtagningen och rapporteringen enligt rådets direktiv 1999/32/EG vad gäller svavelhalten i marina bränslen
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG (1), särskilt artikel 6.1b och artikel 7.1a, och
av följande skäl:
(1)
Det är av hög prioritet att genomföra och tillämpa direktiv 1999/32/EG kostnadseffektivt och konsekvent för att uppnå de förväntade hälso- och miljövinsterna till följd av minskade svavelutsläpp, och därigenom främja rättvis konkurrens och ökad hållbarhet för sjöfarten.
(2)
För ett effektivt genomförande av artiklarna 3a, 4a och 4b i direktiv 1999/32/EG är det nödvändigt att medlemsstaterna säkerställer tillräckligt frekvent och exakt provtagning av marina bränslen som levereras till fartyg eller används ombord på fartyg, inbegripet inspektioner av fartygens loggböcker och leveranssedlar för bunkerbränsle.
(3)
Enligt artikel 6.1 i direktiv 1999/32/EG är medlemsstaterna skyldiga att vidta alla åtgärder som krävs för att genom stickprov kontrollera svavelhalten i det marina bränsle som används för förbränning ombord när fartygen befinner sig i berörda havsområden och hamnar. I detta sammanhang bör provtagning ges en vid tolkning så att det omfattar alla de metoder för kontroll av överensstämmelse som fastställs i artikel 6.1a a, b och c i det direktivet.
(4)
Fysisk provtagning av marina bränslen för att kontrollera överensstämmelsen bör ske antingen genom att ett bränslestickprov tas från fartygets bränslesystem och analyseras, eller genom analys av de relevanta förseglade stickprov med bunkerbränsle som finns ombord.
(5)
Provtagningsfrekvensen bör fastställas på grundval av antalet enskilda fartyg som anlöper en medlemsstat, kontrollen av fartygshandlingar, användningen av alternativ teknik för målinriktad provtagning i syfte att garantera en rättvis fördelning av bördan mellan medlemsstaterna och kostnadseffektivitet, samt den särskilda varningsrapporteringen om enskilda fartyg.
(6)
Provtagningen av marina bränslen i samband med leveransen till fartygen bör inriktas på leverantörer av marint bränsle som vid upprepade tillfällen visat sig inte iaktta specifikationerna på leveranssedeln för bunkerbränsle, varvid den volym marina bränslen som säljs av leverantören beaktas.
(7)
I syfte att genomföra direktiv 1999/32/EG på ett kostnadseffektivt sätt bör medlemsstaterna uppmuntras att uppfylla provtagningsfrekvensen genom att välja ut fartyg för överensstämmelsekontroll av bränslet på grundval av nationella riskbaserade mekanismer för målinriktad provtagning eller genom användning av innovativ teknik för överensstämmelsekontroll, och att dela de insamlade uppgifterna med andra medlemsstater.
(8)
Ett särskilt unionsinformationssystem som har utvecklats och drivs av Europeiska sjösäkerhetsbyrån och som är tillgängligt för medlemsstaterna från den 1 januari 2015 kommer att fungera som en plattform för registrering och utbyte av information om resultaten av enskilda överensstämmelsekontroller enligt direktiv 1999/32/EG. Medlemsstaterna bör uppmuntras att använda systemet som kan bidra väsentligt till att rationalisera och optimera bedömningen av efterlevnaden av kraven i det direktivet.
(9)
För att inte skapa en oproportionerligt stor administrativ börda för medlemsstater utan kustlinje, för fartyg som för deras flagg eller deras leverantörer av marint bränsle, bör vissa bestämmelser inte tillämpas på dessa medlemsstater.
(10)
För rapporteringen bör bästa utnyttjande av all tillgänglig och modern teknik tas i beaktande så att den administrativa bördan hålls till ett minimum, samtidigt som man tillåter flexibilitet för de medlemsstater som föredrar att rapportera på ett mer traditionellt sätt. Medlemsstaterna har därför möjlighet att använda unionens informationssystem för att fullgöra de relevanta årliga rapporteringsskyldigheterna enligt direktiv 1999/32/EG.
(11)
Tidigast den 1 januari 2016, och förutsatt att det finns gemensamma delade uppgifter om överensstämmelsekontroller vad gäller svavelhalt och om provtagning, får medlemsstaterna använda den riskbaserade målinriktningsmekanism som är integrerad i unionens informationssystem i syfte att prioritera en kostnadseffektiv kontroll av fartygsbränsle.
(12)
De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från den kommitté som har inrättats i enlighet med artikel 9.1 i direktiv 1999/32/EG.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I detta beslut fastställs regler om provtagningsmetoder och provtagningsfrekvens samt rapportering enligt direktiv 1999/32/EG vad gäller svavelhalten i marina bränslen.
Artikel 2
Definitioner
I detta beslut gäller följande definitioner:
1. bränsletank : en behållare från vilken brännolja tas för att tillföras fartygsmaskinen nedströms,
2. bränslesystem : system som stöder distribution, filtrering, rening och bränsletillförsel från bränsletankarna till fartygsmaskinen,
3. fartygets företrädare : befälhavaren eller det befäl som ansvarar för de marina bränslen som används, för dokumentation och för överenskommelser om platsen för den alternativa bränsleprovtagningspunkten,
4. svavelinspektör : en person som vederbörligen godkänts av den behöriga myndigheten i en medlemsstat att kontrollera efterlevnaden av bestämmelserna i direktiv 1999/32/EG,
5. unionens informationssystem : ett system som använder uppgifter om anlöpshamn för enskilda fartyg inom SafeSeaNet, det informationshanteringssystem som inrättas genom artikel 22a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/59/EG (2), för att registrera och utbyta information om resultaten av enskilda överensstämmelsekontroller enligt direktiv 1999/32/EG, och som drivs av Europeiska sjösäkerhetsbyrån. En riskbaserad unionsmekanism för målinriktad provtagning utvecklas på grundval av resultaten av enskilda överensstämmelsekontroller och därtill hörande resultat enligt direktiv 1999/32/EG.
Artikel 3
Provtagningsfrekvens för marina bränslen som används ombord på fartyg
1. Medlemsstaterna ska göra inspektioner av fartygens loggböcker och leveranssedlar för bunkerbränsle ombord på minst 10 % av det totala antalet enskilda fartyg som anlöper den aktuella medlemsstaten per år.
Det totala antalet enskilda fartyg som anlöper en medlemsstat ska svara mot det genomsnittliga antalet fartyg under de tre föregående åren som rapporteras via SafeSeaNet.
2. Från och med den 1 januari 2016 ska svavelhalten i det marina bränsle som används ombord även kontrolleras genom provtagning eller analys, eller båda, av minst nedanstående procentandel av de inspekterade fartygen som avses i punkt 1:
a)
40 % i medlemsstater som helt gränsar till kontrollområden för utsläpp av svaveloxider (nedan kallade svavelkontrollområden).
b)
30 % i medlemsstater som delvis gränsar till svavelkontrollområden.
c)
20 % i medlemsstater som inte gränsar till svavelkontrollområden.
Från och med den 1 januari 2020 ska, i medlemsstater som inte gränsar till svavelkontrollområden, svavelhalten i det marina bränsle som används ombord även kontrolleras genom provtagning eller analys, eller båda, av 30 % av de inspekterade fartygen som avses i punkt 1.
Medlemsstaterna kan uppfylla de provtagningsfrekvenser som anges i denna punkt genom att välja ut fartyg på grundval av nationella riskbaserade mekanismer för målinriktad provtagning och de särskilda varningar om enskilda fartyg som rapporterats i unionens informationssystem.
3. Antalet enskilda fartyg som beräknas enligt punkt 2 och som även ska kontrolleras genom provtagning och analys, eller båda, kan justeras, men inte minskas med mer än 50 %, antingen
a)
genom att man från detta antal subtraherar det antal enskilda fartyg som kontrolleras för eventuell bristande överensstämmelse med hjälp av fjärranalysteknik eller Quick Scan-metoder, eller
b)
genom att man fastställer ett lämpligt antal, när dokumentkontroller i enlighet med punkt 1 utförs ombord på minst 40 % av de enskilda fartyg som anlöper den berörda medlemsstaten per år.
Den justering som avses i leden a och b ska rapporteras i unionens informationssystem.
4. Från och med den 1 januari 2016 kan en medlemsstat, i stället för att uppfylla den årliga frekvens som anges i punkterna 1, 2 och 3, tillämpa en årlig provtagningsfrekvens grundad på unionens riskbaserade målinriktningsmekanism.
5. Denna artikel ska inte gälla för Tjeckien, Luxemburg, Ungern, Österrike och Slovakien.
Artikel 4
Provtagningsfrekvens för marina bränslen i samband med att de levereras till fartyg
1. I enlighet med artikel 6.1a b i direktiv 1999/32/EG och med beaktande av den volym marina bränslen som levererats, ska en medlemsstat utföra provtagning och analys av marina bränslen när de levereras till fartyg av de leverantörer av marina bränslen som är registrerade i den medlemsstaten och som minst tre gånger under ett och samma år har konstaterats leverera bränsle som inte överensstämmer med de specifikationer som anges på leveranssedeln för bunkerbränsle, grundat på rapporteringen i unionens informationssystem eller i den årsrapport som avses i artikel 7.
2. Denna artikel ska inte gälla för Tjeckien, Luxemburg, Ungern, Österrike och Slovakien.
Artikel 5
Provtagningsmetoder för kontroll av svavelhalten i det marina bränsle som används ombord
1. I enlighet med artikel 3 ska medlemsstaterna, vid kontroll av svavelhalten i marina bränslen som används ombord, tillämpa följande tillvägagångssätt vid provtagning och kontroll av överensstämmelsen med gränsvärdena för svavel:
a)
Kontroll av fartygs loggböcker och leveranssedlar för bunkerbränsle och
b)
en av eller, vid behov, båda nedanstående metoder för provtagning och analys:
i)
Analys av de förseglade bunkerbränsleprov som finns ombord på fartygen, vilka åtföljer leveranssedeln för bunkerbränsle och vilka har tagits i enlighet med regel 18 punkt 8.1 och 8.2 i bilaga VI till Marpol.
ii)
Stickprovtagning i enlighet med artikel 6 på de marina bränslen som används för förbränning ombord, åtföljd av analys.
2. Efter avslutad kontroll och analys av svavelhalten ska svavelinspektören registrera uppgifterna och resultaten från den bränslespecifika inspektionen, vilka ska överensstämma med den typ av information som begärs enligt artikel 7 a.
Artikel 6
Stickprovtagning ombord
1. Medlemsstaterna ska ta stickprovet på marint bränsle ombord genom ett eller flera stickprov från det ställe där en ventil har monterats för provtagning från bränslesystemet, enligt angivelser på fartygets rörsystem för bränsle eller på planen över dessa och enligt godkännandet från flaggstatens administration eller en erkänd organisation som företräder denna.
2. Om det inte finns ett sådant ställe som avses i punkt 1, ska provtagningspunkten vara den plats där en ventil monterats för provtagning och den ska uppfylla samtliga följande villkor:
a)
Vara lätt och säkert åtkomlig.
b)
Ta hänsyn till de olika bränslekvaliteter som används i förbränningsmotorn för brännolja.
c)
Befinna sig nedströms bränsletanken för det bränsle som används.
d)
Befinna sig så nära förbränningsmotorns bränsleinlopp som är praktiskt och säkerhetsmässigt möjligt med hänsyn till typen av bränslen, flödet, temperaturen samt trycket vid den valda provtagningspunkten.
e)
Föreslås av fartygets företrädare och godtas av svavelinspektören.
3. Medlemsstaterna kan ta ett stickprov på mer än en plats i bränslesystemet för att fastställa om det finns en eventuell korskontaminering mellan bränslen vid avsaknad av helt separerade bränslesystem, eller om ett system med flera bränsletankar tillämpas.
4. Medlemsstaterna ska se till att stickprovet samlas upp i en provbehållare från vilken minst tre provflaskor kan fyllas så att de representerar det marina bränsle som används.
5. Medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att säkerställa följande:
a)
Att provflaskorna förseglas av svavelinspektören med en unik identifiering som anbringas i närvaro av fartygets företrädare.
b)
Att två provflaskor tas i land för analys.
c)
Att en provflaska behålls av fartygets företrädare under minst 12 månader från uppsamlingsdagen.
Artikel 7
Information som ska ingå i årsrapporten
Den årsrapport som medlemsstaterna ska lämna till kommissionen om efterlevnaden av gränsvärdena för svavel i marina bränslen, ska åtminstone innehålla följande information:
a)
Det totala årliga antalet fall och typer av bristande efterlevnad vad gäller uppmätt svavelhalt i det bränsle som undersökts, inbegripet omfattningen av enskild bristande efterlevnad respektive genomsnittlig bristande efterlevnad vad gäller svavelhalten, fastställd efter provtagning och analys.
b)
Det totala årliga antalet dokumentkontroller, inbegripet leveranssedlar för bunkerbränsle, plats för bränslebunkring, oljedagböcker, loggböcker, förfaranden för bränslebyte samt register.
c)
Förklaringar om att marina bränslen enligt vad som avses i artikel 4a.5b i direktiv 1999/32/EG inte funnits att tillgå, inbegripet fartygsuppgifter, uppgifter om bunkringshamn och medlemsstater där bränslet inte fanns att tillgå, antal förklaringar från samma fartyg och typ av ej tillgänglig bunkerolja.
d)
Anmälningar och skriftliga protester vad gäller svavelhalten i bränslen gentemot leverantörer av marint bränsle inom deras territorium.
e)
En förteckning med namn och adress över alla leverantörer av marint bränsle i den berörda medlemsstaten.
f)
En beskrivning av användningen av alternativa utsläppsminskningsmetoder, inbegripet försöksverksamhet och löpande utsläppsövervakning, eller alternativa bränslen samt överensstämmelseskontroller med avseende på ett kontinuerligt uppnående av minskade svaveldioxidutsläpp i enlighet med bilagorna I och II till direktiv 1999/32/EG för de fartyg som för medlemsstatens flagg.
g)
I tillämpliga fall en beskrivning av nationella riskbaserade målinriktningsmekanismer, inbegripet särskilda varningsrapporter, samt av användningen och resultaten av fjärranalys och annan tillgänglig teknik för prioritering av enskilda fartyg för överensstämmelsekontroll.
h)
Totalt antal och typ av överträdelseförfaranden som inletts eller sanktioner, eller båda, och de bötesbelopp som den behöriga myndigheten ålagt både fartygsoperatörer och leverantörer av marint bränsle att erlägga.
i)
För varje enskilt fartyg, efter inspektion av dess loggböcker och leveranssedlar för bunkerbränsle eller provtagning, eller båda:
i)
Fartygsuppgifter, inbegripet IMO-nummer, fartygstyp, ålder och tonnage.
ii)
Rapporter om provtagning och analys innehållande uppgifter om antal och typ av prover, provtagningsmetoder och provtagningsplatser, för överensstämmelsekontroll för fartygstypen.
iii)
Relevant information om leveranssedlar för bunkerbränsle, plats för bränslebunkring, oljedagböcker, loggböcker, förfaranden för bränslebyte samt register.
iv)
Verkställighetsåtgärder och rättsliga förfaranden som inletts på nationell nivå eller sanktioner, eller båda, gentemot det enskilda fartyget.
Artikel 8
Rapportformat
1. Medlemsstaterna får använda unionens informationssystem för att efter verifiering registrera alla relevanta bränslespecifika inspektionsuppgifter och -resultat, inbegripet provtagningsrelaterad information, direkt i systemet.
2. En medlemsstat som använder unionens informationssystem för att registrera, utbyta och dela uppgifter om överensstämmelsekontroll får använda den årliga aggregerade sammanställning av verkställighetsåtgärder som tillhandahålls av unionens informationssystem för att uppfylla sina rapporteringsskyldigheter enligt artikel 7 i direktiv 1999/32/EG.
3. Medlemsstater som inte använder unionens informationssystem ska antingen underlätta en anslutning mellan unionens informationssystem och det nationella systemet som åtminstone klarar att, i tillämpliga fall, registrera samma datafält som i unionens informationssystem eller rapportera elektroniskt om alla de punkter som avses i artikel 7.
Artikel 9
Ikraftträdande
Detta beslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Utfärdat i Bryssel den 16 februari 2015.