NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 231/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o výjimky, obecné podmínky provozování činnosti, depozitáře, pákový efekt, transparentnost a dohled
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 3 odst. 6, čl. 4 odst. 3, čl. 9 odst. 9, čl. 12 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 5, čl. 16 odst. 3, článek 17, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 11, čl. 20 odst. 7, čl. 21 odst. 17, čl. 22 odst. 4, čl. 23 odst. 6, čl. 24 odst. 6, čl. 25 odst. 9, čl. 34 odst. 2, čl. 35 odst. 11, čl. 36 odst. 3, čl. 37 odst. 15, čl. 40 odst. 11, čl. 42 odst. 3 a čl. 53 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2011/61/EU zmocňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci specifikujících zejména pravidla týkající se výpočtu prahové hodnoty, pákového efektu, podmínek provozování činnosti správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), včetně řízení rizika a likvidity, oceňování a pověření jiné osoby úkoly správce, požadavků na úkoly a povinnosti depozitářů alternativních investičních fondů, pravidel ohledně transparentnosti a specifických požadavků týkajících se třetích zemí. Je důležité, aby se veškerá tato doplňující pravidla začala uplatňovat současně se směrnicí 2011/61/EU, aby bylo možné nové požadavky na správce účinně provádět. Ustanovení tohoto nařízení spolu úzce vzájemně souvisí, jelikož se zabývají povolováním, provozem a transparentností správců, kteří spravují, případně nabízejí alternativní investiční fondy v Unii, přičemž se jedná o pevně propojené aspekty související se zahájením činnosti správy aktiv a pokračování v ní. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, včetně investorů, kteří nejsou rezidenty Unie, je žádoucí zařadit všechny akty v přenesené pravomoci požadované směrnicí 2011/61/EU do jediného nařízení.
(2)
Je důležité zajistit, aby bylo cílů směrnice 2011/61/EU v členských státech dosaženo jednotně v zájmu posílení integrity vnitřního trhu a právní jistoty pro jeho účastníky, včetně institucionálních investorů, příslušných orgánů a ostatních zúčastněných stran, přijetím nařízení. Forma nařízení zajišťuje soudržný rámec pro všechny tržní subjekty a je nejlepší možnou zárukou rovných podmínek, jednotných podmínek hospodářské soutěže a společného přiměřeného standardu ochrany investorů. Kromě toho zajišťuje přímou použitelnost podrobných jednotných pravidel týkajících se provozu správců AIF, která jsou ze své povahy přímo použitelná, a nevyžadují proto další transpozici na vnitrostátní úrovni. Použitím nařízení se dále zamezí zpoždění při uplatňování směrnice 2011/61/EU v členských státech.
(3)
Vzhledem k tomu, že nařízení v přenesené pravomoci specifikuje úkoly a povinnosti „řídícího orgánu“ a „vrcholného vedení“, je důležité vyjasnit význam těchto pojmů, zejména skutečnost, že řídící orgán může být složen z členů vrcholného vedení. Jelikož toto nařízení rovněž zavádí pojem „funkce dohledu“, měla by definice řídícího orgánu také jednoznačně stanovit, že se jedná o orgán zahrnující řídící funkci - pro případ, že je funkce dohledu v souladu s vnitrostátním právem obchodních společností oddělena od řídící funkce. Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci poskytovali příslušným orgánům určité informace včetně procentního podílu aktiv alternativních investičních fondů, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti. Toto nařízení vyjasňuje význam zvláštních opatření, aby správci věděli přesně, jaké informace mají poskytovat příslušným orgánům.
(4)
Směrnice 2011/61/EU stanoví mírnější režim pro správce, kteří spravují portfolia alternativních investičních fondů, jejichž celková spravovaná aktiva nepřesahují příslušné prahové hodnoty. Je nezbytné jasně specifikovat, jak by se měla celková hodnota spravovaných aktiv vypočítat. V této souvislosti má zásadní význam definovat kroky nezbytné pro výpočet celkové hodnoty aktiv, jasně určit, která aktiva nejsou do výpočtu zahrnuta, vyjasnit, jak by se měla oceňovat aktiva nabytá za využití pákového efektu, a stanovit pravidla pro zacházení s případy vzájemného držení aktiv mezi alternativními investičními fondy spravovanými správcem.
(5)
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv musí být prováděn alespoň jednou ročně za použití aktuálních informací. Hodnota aktiv by proto měla být určena během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv a co možná nejblíže tomuto datu.
(6)
Aby se zajistilo, že si správce zachová způsobilost využívat mírnějšího režimu stanoveného směrnicí 2011/61/EU, měl by zavést postup umožňující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Správce může brát v úvahu typy spravovaných alternativních investičních fondů a různé třídy aktiv, do nichž investuje, aby posoudil pravděpodobnost překročení prahové hodnoty nebo potřeby dalšího výpočtu.
(7)
Pokud správce již nesplňuje podmínky související s prahovými hodnotami, měl by to oznámit svému příslušnému orgánu a do 30 kalendářních dnů požádat o povolení. Pokud však k pohybu nad nebo pod prahové hodnoty dochází během daného kalendářního roku pouze příležitostně a takové situace se považují za dočasné, neměli by mít správci povinnost žádat o povolení. V takových případech by správce měl příslušný orgán informovat o porušení prahové hodnoty a vysvětlit, proč je považuje za dočasné. Situaci trvající déle než tři měsíce nelze považovat za dočasnou. Při posuzování pravděpodobnosti toho, že je situace dočasná, by správce měl brát v úvahu očekávané upisování a zpětné odkupy, nebo případně čerpání a rozdělení kapitálu. Správce by do tohoto posouzení neměl zahrnovat předpokládané pohyby trhu.
(8)
Údaje použité správci k výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv nemusí být zpřístupněny veřejnosti ani investorům. Příslušné orgány však musí být schopny ověřit, že správce správně provádí výpočet a sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv, včetně posouzení případů, kdy celková hodnota spravovaných aktiv dočasně překročí příslušnou prahovou hodnotu, a měly by proto mít k těmto údajům na vyžádání přístup.
(9)
Je důležité, aby správci využívající mírnějšího režimu směrnice 2011/61/EU poskytli příslušným orgánům v době registrace aktuální informace. Ne všechny typy správců musí mít aktualizované nabídkové dokumenty odrážející nejnovější vývoj související s jimi spravovanými alternativními investičními fondy a pro takové správce může být praktičtější specifikovat požadované informace ve zvláštním dokumentu popisujícím investiční strategii uvedených fondů. Může to být případ fondů soukromého nebo rizikového kapitálu, které často získávají finanční prostředky vyjednáváním s potenciálními investory.
(10)
Alternativní investiční fond, který drží pouze akcie v kotovaných společnostech, by neměl být považován za fond využívající pákového efektu, pokud k nabytí těchto akcií nedochází z půjčky. Pokud tento stejný alternativní investiční fond zakoupí opce z akciového indexu, měl by být považován za fond využívající pákového efektu, protože zvýšil svou expozici vůči riziku z dané investice.
(11)
Pro zajištění jednotného uplatňování povinnosti správce zajistit objektivní přehled použitého pákového efektu je nezbytné stanovit dvě metody výpočtu pákového efektu. Z výsledků tržních studií vyplývá, že nejlepších výsledků lze dosáhnout kombinací tzv. „metody hrubé hodnoty aktiv“ a „závazkové metody“.
(12)
K získání vhodných informací pro sledování systémových rizik a úplného obrazu o používání pákového efektu správci by měly být příslušným orgánům a investorům poskytovány informace o expozici alternativního investičního fondu vůči riziku na základě metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody, a všichni správci by proto měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody. Metoda hrubé hodnoty aktiv zachycuje celkovou expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, zatímco závazková metoda nabízí náhled do zajišťovacích a nettingových technik používaných správcem; obě metody proto musí být kombinovány. Konkrétně míra, v níž se liší celková expozice vůči riziku mezi metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou, může poskytnout užitečné informace. Pokud to bude nezbytné k zajištění toho, aby jakékoli zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku bylo řádně zachyceno, může Komise přijmout další akty v přenesené pravomoci týkající se dodatečné a nepovinné metody pro výpočet pákového efektu.
(13)
Při výpočtu expozice vůči riziku by na počátku měly být zahrnuty veškeré pozice alternativních investičních fondů, včetně krátkých a dlouhých aktiv a závazků, půjček, derivátových nástrojů a jakékoli jiné metody zvyšující expozici vůči riziku, kdy jsou v alternativním investičním fondu přítomna rizika a odměny aktiv nebo závazků, a veškeré ostatní pozice, které tvoří čistou hodnotu aktiv.
(14)
Dohody o půjčkách uzavřené alternativním investičním fondem by měly být vyloučeny, pokud jsou dočasné, týkají se kapitálových závazků od investorů a jsou jimi plně pokryty. Revolvingové úvěrové nástroje by neměly být považovány za dočasné.
(15)
Kromě výpočtu expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv by všichni správci měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití závazkové metody. Podle závazkové metody by se měly derivátové finanční nástroje převést na rovnocenné pozice plynoucí z podkladového aktiva. Pokud však alternativní investiční fond investuje do určitých derivátů, aby kompenzoval tržní riziko jiných aktiv, do nichž investoval, uvedené deriváty by za určitých podmínek neměly být převáděny na rovnocennou pozici v podkladových aktivech, jelikož expozice vůči riziku těchto dvou investic se vzájemně vyrovnávají. Mělo by tomu tak být například, pokud portfolio alternativního investičního fondu investuje do určitého indexu a drží derivátový nástroj, který výsledky uvedeného indexu swapuje s výsledky jiného indexu - to by mělo odpovídat držbě expozice vůči riziku druhého indexu v portfoliu, a čistá hodnota alternativního investičního fondu by proto nezávisela na výsledcích prvního indexu.
(16)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody deriváty, které splňují kritéria stanovená tímto nařízením, nevytvářejí dodatečnou expozici vůči riziku. Proto pokud alternativní investiční fond investuje do indexových futures a drží hotovostní pozici rovnající se celkové podkladové tržní hodnotě futures, odpovídalo by to přímé investici do akciových indexů, a indexová futures by se proto nebrala v úvahu pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku.
(17)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody by správci měli mít možnost vzít v úvahu mechanismy zajištění a mechanismy výpočtu čistých pozic, pokud splňují kritéria týkající se závazkové metody.
(18)
Požadavek, aby mechanismy výpočtu čistých pozic odkazovaly na stejné podkladové aktivum, by měl být vykládán striktně, takže aktiva, která správce považuje za rovnocenná nebo úzce související, jako jsou různé třídy akcií nebo dluhopisů vydané stejným emitentem, by neměla být pro účely mechanismů výpočtu čistých pozic považována za identická. Cílem definice mechanismů výpočtu čistých pozic je zajistit, aby se braly v úvahu pouze obchody, které kompenzují rizika spojená s jinými obchody, přičemž nezůstává žádné podstatné zbytkové riziko. Kombinace obchodů, jejichž cílem je generovat výnos, jakkoliv nízký, zmenšením některých rizik a ponecháním jiných, by se neměly považovat za mechanismy výpočtu čistých pozic, stejně jako investiční strategie založené na cenové arbitráži, jejichž cílem je generovat výnos využitím cenových rozdílů mezi derivátovými nástroji se stejným podkladovým nástrojem, ale různou splatností.
(19)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je snížit riziko durace kombinací investice do dluhopisu s dlouhou splatností s úrokovým swapem nebo snížit duraci dluhopisového portfolia alternativního investičního fondu uzavřením krátké pozice na dluhopisových futures představujících úrokové riziko portfolia (zajištění durace) by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud splňuje kritéria pro zajištění.
(20)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat významná rizika spojená s investicí do řádně diverzifikovaného portfolia akcií zaujetím krátké pozice na future na indexu akciového trhu, kde je složení akciového portfolia velmi blízké složení indexu akciového trhu a jeho výnos úzce souvisí s výnosem indexu akciového trhu a kde krátká pozice na future na indexu akciového trhu umožňuje nezpochybnitelné snížení obecného tržního rizika spojeného s akciovým portfoliem a specifické riziko je nevýznamné, jako například beta-zajištění (beta-hedging) řádně diverzifikovaného akciového portfolia, kde se specifické riziko považuje za nevýznamné, by měla být považována za splňující kritéria pro zajištění.
(21)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat rizika spojená s investicí do dluhopisu s pevnou úrokovou sazbou kombinací dlouhé pozice na swapu úvěrového selhání a na úrokovém swapu, který uvedenou pevnou úrokovou sazbu swapuje úrokovou sazbou rovnající se příslušné referenční sazbě peněžního trhu plus rozpětí, by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud jsou v zásadě splněna veškerá zajišťovací kritéria závazkové metody.
(22)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat riziko dané akcie zaujetím krátké pozice prostřednictvím derivátové smlouvy na akcii, která se od první akcie liší, avšak silně s ní souvisí, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Přestože je taková strategie založena na zaujetí opačných pozic na stejné třídě aktiv, nezajišťuje specifické riziko spojené s investicí do určité akcie. Neměla by proto být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(23)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je udržet hodnotu alfa koše akcií (zahrnujícího omezený počet akcií) kombinací investice do uvedeného koše akcií s beta-přizpůsobenou (beta-adjusted) krátkou pozicí na future na indexu akciového trhu, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Cílem takové strategie není kompenzovat významná rizika spojená s investicí do koše akcií, ale kompenzovat hodnotu beta (tržní riziko) uvedené investice a udržet hodnotu alfa. Složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Z tohoto důvodu by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(24)
Strategie fúzové arbitráže je strategie kombinující krátkou pozici na akciích s dlouhou pozicí na jiných akciích. Cílem takové strategie je zajistit hodnotu beta (tržní riziko) pozic a generovat výnos spojený s relativními výsledky obou skupin akcií. Podobně složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Neměla by být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(25)
Strategie, jejímž cílem je zajistit dlouhou pozici na akciích nebo dluhopisech se zakoupeným zajištěním úvěrového rizika vůči stejnému emitentovi, se týká dvou různých tříd aktiv, a proto by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(26)
Správce by při využívání metod, které zvyšují expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, měl dodržovat obecné zásady, jako je zohlednění podstaty transakce vedle její právní formy. Konkrétně pokud jde o repo obchody, měl by správce zvážit, zda alternativní investiční fond rizika a odměny příslušných aktiv posílá dál nebo si je ponechává. Správce by rovněž měl v případě derivátových nástrojů nebo jiných smluvních ujednání analyzovat příslušná podkladová aktiva a stanovit možné budoucí závazky alternativního investičního fondu vyplývající z těchto transakcí.
(27)
Jelikož podle závazkové metody se úrokové sazby s různou splatností považují za různá podkladová aktiva, správci, kteří v souladu se svou hlavní investiční politikou převážně investují do úrokových derivátů, mohou použít specifická pravidla pro netting různých durací, aby vzali v úvahu souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky. Při stanovení své investiční politiky a rizikového profilu by správce měl být schopen definovat míru úrokového rizika a následně určit jeho cílovou dobu trvání. Správce by měl při výběru svých investic zohlednit předem definovanou cílovou dobu trvání. Pokud se doba trvání portfolia odchýlí od cílové doby trvání, neměla by se strategie považovat za mechanismus výpočtu čistých pozic na dobu trvání, jak je uvedena v kritériích pro závazkovou metodu.
(28)
Pravidla pro netting různých durací umožňují netting dlouhých pozic s krátkými pozicemi, jejichž podkladovými aktivy jsou různé úrokové sazby. Lhůty splatnosti sloužící jako prahové hodnoty pro rozsahy splatnosti jsou dva roky, sedm let a 15 let. V rámci každého rozsahu splatnosti by měly být umožněny nettingové pozice.
(29)
Nettingové pozice mezi dvěma různými rozsahy splatnosti by měly být umožněny částečně. Na pozice, jež jsou předmětem nettingu, musí být uplatněny sankce umožňující pouze částečný netting. Měly by být vyjádřeny prostřednictvím procentních podílů vycházejících z průměrných korelací mezi rozsahy splatnosti pro dva roky, pět let, deset let a 30 let úrokové křivky. Čím větší je rozdíl mezi splatností pozic, tím větší sankci musí podléhat jejich netting, a procentní podíl se proto musí zvýšit.
(30)
Pozice, jejichž modifikovaná doba trvání je podstatně delší než modifikovaná doba trvání celého portfolia, nejsou v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu a plné spárování by nemělo být umožněno. Nemělo by tedy být přijatelné spárovat krátkou pozici s 18měsíční splatností (nacházející se v rozsahu splatnosti 1) s dlouhou pozicí s 10letou splatností (v rozsahu splatnosti 3), pokud je cílová doba trvání alternativního investičního fondu okolo dvou let.
(31)
Při výpočtu expozice vůči riziku mohou alternativní investiční fondy nejprve identifikovat mechanismy zajištění. Deriváty zahrnuté v těchto mechanismech jsou poté vyloučeny z výpočtu celkové expozice vůči riziku. Alternativní investiční fondy by měly v mechanismech zajištění používat přesný výpočet. Neměly by pro výpočet zajištění využívat pravidla pro netting různých durací. Tato pravidla lze použít pro převod zbývajících úrokových derivátů na jejich rovnocenné pozice v podkladových aktivech.
(32)
Podle směrnice 2011/61/EU musí správce zajistit, aby rizika spojená s profesní odpovědností plynoucí z jeho činnosti byla přiměřeně kryta buď dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. Pro jednotné uplatňování tohoto ustanovení je nezbytné společné chápání rizik spojených s profesní odpovědností, jež mají být kryta. Obecná specifikace rizik plynoucích ze škody způsobené při výkonu povolání správce by měla určit vlastnosti příslušných rizikových událostí a identifikovat rozsah možné profesní odpovědnosti, včetně škody nebo ztrát způsobených osobami, které přímo vykonávají činnosti, za něž správce nese právní odpovědnost, mezi něž patří ředitelé, úředníci nebo zaměstnanci správce a osoby vykonávající činnosti v rámci pověření ze strany správce. V souladu s ustanoveními směrnice 2011/61/EU by odpovědnost správce neměla být dotčena pověřením nebo dalším pověřením a správce by měl zajistit řádné krytí rizik spojených s profesní odpovědností týkajících se třetích osob, za něž nese právní odpovědnost.
(33)
Pro zajištění společného chápání obecné specifikace by měl jako reference pro identifikaci rizikových událostí spojených s profesní odpovědností sloužit seznam příkladů. Tento seznam by měl zahrnovat širokou škálu událostí vzniklých nedbalostí, chybou nebo opomenutím, jako je ztráta dokumentů dokládajících nárok na investice, vědomé poskytnutí nesprávných informací nebo porušení různých povinností správce. Rovněž by měl zahrnovat selhání prevence podvodného jednání v rámci organizace správce prostřednictvím řádných systémů vnitřní kontroly. Škoda vzniklá nedodržením patřičné opatrnosti vůči investici, u níž vyšlo najevo, že šlo o podvod, by zavdala vznik profesní odpovědnosti správce a měla by být přiměřeně kryta. Neměly by však být kryty ztráty vzniklé proto, že investice ztratila hodnotu v důsledku nepříznivých podmínek na trhu. Seznam by měl rovněž zahrnovat nesprávně provedená ocenění, jež je třeba chápat jako nesplnění povinnosti oceňování porušující článek 19 směrnice 2011/61/EU a odpovídající akty v přenesené pravomoci.
(34)
V souladu se svými povinnostmi ohledně řízení rizika by správci měli mít řádné kvalitativní mechanismy vnitřní kontroly pro prevenci nebo zmírnění provozních selhání včetně rizik spojených s profesní odpovědností. Správci by proto v rámci své politiky řízení rizik měli mít řádné postupy a procedury pro provozní řízení rizika, odpovídající povaze, rozsahu a složitosti jejich podnikatelské činnosti. Tyto postupy a procedury by měly v každém případě umožnit vytvoření interní databáze ztrát sloužící účelům posuzování rizikového profilu v oblasti operačního rizika.
(35)
Pro zajištění toho, aby dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání řádně kryly rizika spojená s profesní odpovědností, měly by být stanoveny minimální kvantitativní referenční hodnoty k určení vhodné úrovně krytí. Tyto kvantitativní referenční hodnoty by měl správce určit jako specifický procentní podíl hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítané jako součet absolutní hodnoty veškerých aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů, bez ohledu na to, zda byla nabyta využitím pákového efektu nebo finančních prostředků investorů. V této souvislosti by měly být derivátové nástroje oceněny za jejich tržní cenu, jelikož mohou být za uvedenou cenu nahrazeny. Jelikož je krytí prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání z podstaty méně jisté, než krytí zajištěné dodatečným kapitálem, měly by se na tyto dva různé nástroje používané ke krytí rizika spojeného s profesní odpovědností vztahovat různé procentní podíly.
(36)
Aby pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání účinně krylo ztráty vzniklé z pojistných událostí, mělo by být sjednáno u pojišťovny oprávněné k poskytování pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. To zahrnuje pojišťovny z EU a mimounijní pojišťovny, pokud jsou oprávněny poskytovat takové pojistné služby na základě práva Unie nebo vnitrostátního práva.
(37)
V zájmu umožnění určité flexibility při koncipování vhodného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by mělo být možné, aby se správce a pojišťovna dohodly na ustanovení, že správce jako první část jakékoli ztráty uhradí předem definovanou částku (definovaná spoluúčast). Pokud je taková definovaná spoluúčast dohodnuta, měl by správce zajistit kapitál odpovídající definované výši ztráty, kterou má správce nést. Takový kapitál by měl existovat navíc k počátečnímu kapitálu správce a ke kapitálu, jejž má správce zajistit podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/61/EU.
(38)
Přiměřenost krytí prostřednictvím dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by měla být v zásadě revidována nejméně jednou ročně. Správci by však měli mít zavedené postupy zajišťující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných portfolií alternativních investičních fondů a průběžnou úpravu výše krytí rizika spojeného s profesní odpovědností, pokud bude identifikován významný nesoulad. Příslušný orgán domovského členského státu správce navíc může snížit nebo zvýšit minimální požadavek na dodatečný kapitál po zohlednění rizikového profilu správce, jeho historie ztrát a přiměřenosti jeho dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(39)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů, jejich investorů a integrity trhu. Správci by proto měli uplatňovat vhodné postupy a procedury, které jim umožní předcházet nekalým praktikám, jako je „market timing“ nebo „late trading“. Market timing spočívá ve využití zastaralých cen cenných papírů v portfoliu, které mají vliv na výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu, nebo v koupi a zpětném odkupu podílových jednotek fondu během několika dnů, čímž se využívá způsobu, jakým fond provádí výpočet čisté hodnoty aktiv. Late trading je založen na umisťování pokynů ke koupi nebo zpětnému odkupu podílových jednotek alternativních investičních fondů po určené lhůtě pro rozhodnutí, kdy obdržená cena je však cenou z momentu pro rozhodnutí. Obě tyto nekalé praktiky poškozují zájmy dlouhodobých investorů, protože rozřeďují jejich výnos, a poškozují výnosy alternativních investičních fondů, protože zvyšují transakční náklady a narušují správu portfolia. Správci by měli rovněž zavést vhodné procedury pro zajištění efektivního řízení alternativního investičního fondu a měli by jednat způsobem, který předchází tomu, aby alternativní investiční fond a jeho investoři nesli nepřiměřené náklady.
(40)
V souladu s přístupem uplatňovaným na správce SKIPCP by měli správci zajistit vysoký standard péče při výběru a sledování investic. Měli by mít řádné odborné znalosti aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují. Aby bylo zajištěno, že budou investiční rozhodnutí prováděna v souladu s investiční strategií a popřípadě s omezeními rizik spravovaných alternativních investičních fondů, by správci měli zavést a provádět písemné postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti. Tyto postupy a procedury by měly být pravidelně přezkoumávány a aktualizovány. Pokud správci investují do specifických druhů aktiv s dlouhou dobou trvání a nižší likviditou, jako jsou nemovitosti nebo partnerské podíly, měly by se požadavky patřičné opatrnosti uplatnit i na fázi vyjednávání. Činnosti, které správce provádí před uzavřením smlouvy, by měly být řádně zdokumentovány s cílem prokázat, že jsou v souladu s hospodářským a finančním plánem, a tím i s dobou trvání alternativního investičního fondu. Správci by měli vést zápisy ze všech příslušných jednání, přípravnou dokumentaci a hospodářské a finanční analýzy provedené pro posouzení proveditelnosti projektu a smluvního závazku.
(41)
Požadavek, aby správci jednali s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, by se měl uplatnit, i pokud správce jmenuje hlavního makléře nebo protistranu. Správce by měl vybrat a jmenovat pouze ty hlavní makléře a protistrany, kteří podléhají průběžnému dohledu, jsou finančně zdraví a mají nezbytnou a vhodnou organizační strukturu pro služby, které mají správci a alternativnímu investičnímu fondu poskytovat. V zájmu zajištění řádné ochrany zájmů investorů je důležité objasnit, že jedním z kritérií pro posouzení finančního zdraví je to, zda hlavní makléři nebo protistrany podléhají příslušným obezřetnostním právním předpisům, včetně požadavků na kapitálovou přiměřenost, a účinnému dohledu.
(42)
V souladu se směrnicí 2011/61/EU, která vyžaduje, aby správci jednali čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, které jsou členy řídícího orgánu nebo vrcholného vedení v případě subjektů, které řídící orgán nemají, měly disponovat patřičnými znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi pro výkon svých úkolů, a zejména by měly chápat rizika spojená s činností správce. V souladu se zelenou knihou Komise o správě a řízení podniku ve finančních institucích (2) by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, měly výkonu svých funkcí ve správci rovněž věnovat dostatečný čas a jednat čestně, bezúhonně a nezávisle, aby byly schopny mimo jiné účinně posoudit rozhodnutí vrcholného vedení a případně je podrobit kritice.
(43)
S cílem zajistit řádný výkon příslušných činností by správci měli zaměstnávat pracovníky s nezbytnými dovednostmi, znalostmi a zkušenostmi pro provádění úkolů, jež jsou jim přidělovány.
(44)
Správci, kteří poskytují služby individuální správy portfolia, musí dodržovat pravidla pro materiální stimuly stanovená směrnicí Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (3). Z důvodů jednotného uplatňování by tyto zásady měly platit i pro správce, kteří poskytují služby kolektivní správy portfolia a marketingu. Existence, povaha a výše odměny, provize nebo výhody (nebo pokud tuto výši nelze určit, metoda jejího výpočtu), by měla být uvedena ve výroční zprávě správce.
(45)
Investoři do alternativních investičních fondů by měli požívat ochrany podobné ochraně klientů správců, jimž správci poskytují služby individuální správy portfolia, jelikož v takovém případě musí dodržovat pravidla nejlepšího způsobu provedení stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (4) a směrnicí 2006/73/ES. Měly by však být zohledněny rozdíly mezi různými druhy aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují, protože nejlepší způsob provedení není relevantní, pokud například správce investuje do nemovitostí nebo partnerských podílů a k investici dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, správce by měl být schopen prokázat příslušným orgánům a auditorům, že taková volba neexistuje.
(46)
Z důvodu souladu s požadavky platnými pro správce SKIPCP by se na správce při zajišťování kolektivní správy portfolia měla uplatnit pravidla pro zpracování pokynů a pro slučování a přidělování pokynů k obchodování. Tato pravidla by se však neměla uplatnit, pokud k investici do aktiv dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy - jedná se například o investice do nemovitostí, partnerských podílů nebo do nekotovaných společností -, jelikož v takových případech se neprovádí žádný pokyn.
(47)
Je důležité specifikovat situace, v nichž je pravděpodobný vznik střetu zájmů, zejména v nichž existuje vyhlídka na finanční zisk nebo zamezení finanční ztrátě nebo kde jsou poskytnuty finanční nebo jiné materiální stimuly s cílem vést jednání správce způsobem, který upřednostňuje konkrétní zájmy na úkor zájmů jiných osob, například jiného alternativního investičního fondu, jeho klientů, subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nebo jiných klientů správce.
(48)
Postup k omezení možnosti střetu zájmů zavedený správcem by měl identifikovat situace, v nichž by činnosti prováděné správcem mohly představovat střet zájmů, ať už vede k možnému riziku poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo zájmů jeho investorů, nebo nikoli. Správce by za účelem jejich identifikace měl vzít v úvahu nejen činnost kolektivní správy portfolia, ale také jiné činnosti, jež je oprávněn provádět, včetně činností jím pověřených nebo dále pověřených osob, externího znalce nebo protistrany.
(49)
V souladu s přístupem obsaženým ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/EC ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (5) pro správcovské společnosti SKIPCP a ve směrnici 2004/39/ES pro investiční podniky by měli správci přijmout procedury a opatření zajišťující, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, při nichž by mohl vzniknout střet zájmů, tyto činnosti prováděly na nezávislé úrovni přiměřené velikosti a činnostem správce.
(50)
Je nezbytné stanovit obecný rámec, podle něhož by byly střety zájmů, pokud k nim dojde, řízeny a oznamovány. Podrobné kroky a procedury, jež je třeba v takových situacích dodržovat, by měly být uvedeny v postupu k omezení možnosti střetu zájmů, který správce zavede.
(51)
Jednou z klíčových složek systému řízení rizik je stálá funkce řízení rizik. V zájmu jednotného uplatňování by její úkoly a odpovědnost měly být podobné, jako ty, jež stanoví směrnice Komise 2010/43/EU ze dne 1. července 2010, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o organizační požadavky, střety zájmů, pravidla jednání, řízení rizik a obsah smlouvy mezi depozitářem a správcovskou společností (6) pro stálou funkci řízení rizik správcovských společností SKIPCP. Tato funkce by měla mít hlavní roli při formování politiky řízení rizik alternativního investičního fondu a při sledování a měření rizik, aby se zajistilo, že úroveň rizika stále odpovídá rizikovému profilu fondu. Stálá funkce řízení rizik by měla mít nezbytné pravomoci, přístup ke všem relevantním informacím a pravidelný kontakt s vrcholným vedením a řídícím orgánem správce, aby jim podávala informace, na jejichž základě mohou v případě potřeby podniknout okamžitá nápravná opatření.
(52)
Politika řízení rizik tvoří další pilíř systému řízení rizik. Měla by být řádně zdokumentovaná a měla by zejména vysvětlit opatření a procedury použité k měření a řízení rizik, záruky pro nezávislý výkon funkce řízení rizik, metody použité k řízení rizik a podrobnosti rozdělení odpovědnosti za řízení rizik a provozní procedury v rámci správce. Za účelem zajištění efektivity politiky řízení rizik by ji mělo vrcholné vedení nejméně jednou ročně přezkoumat.
(53)
Podle požadavku směrnice 2011/61/EU by funkce řízení rizik měla být funkčně a hierarchicky oddělena od provozních jednotek. Mělo by se proto objasnit, že toto oddělení by mělo být zajištěno až do úrovně řídícího orgánu správce a že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a neměl by na ně dohlížet nikdo, kdo odpovídá za funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
(54)
Je nezbytné specifikovat záruky, které má správce využívat přinejmenším v zájmu zajištění nezávislého výkonu funkce řízení rizik a zejména to, že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, že by měly rozhodovat na základě údajů, které mohou řádně posoudit, a že by mělo být možné podrobit rozhodovací proces přezkumu.
(55)
Přestože směrnice 2011/61/EU alternativním investičním fondům neukládá žádná investiční omezení, rizika, která každému fondu vznikají, není možné efektivně řídit, pokud správce předem nestanovil omezení rizik. Omezení rizik by měla být v souladu s rizikovým profilem alternativního investičního fondu a měla by být sdělena investorům v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(56)
Z důvodu jednotného uplatňování vycházejí požadavky na identifikaci, měření a sledování rizik z podobných ustanovení směrnice 2010/43/EU. Správci by měli řádně řešit možnou zranitelnost svých metod a modelů měření rizik prováděním zátěžových testů, záložních testů a analýz scénářů. Pokud zátěžové testy a analýza scénářů odhalí obzvláštní zranitelnost za určitých okolností, měli by správci podniknout okamžité kroky a nápravná opatření.
(57)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise specifikovala systémy a postupy řízení likvidity, které správci umožní sledovat rizika likvidity alternativního investičního fondu, s výjimkou případů, kdy se jedná o uzavřený alternativní investiční fond nevyužívající pákového efektu, a zajistit, aby povaha investic fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům. Je proto důležité stanovit základní obecné požadavky pro všechny správce, jejichž uplatňování by se mělo přizpůsobit velikosti, struktuře a povaze alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
(58)
Správci by měli být schopni prokázat svým příslušným orgánům, že mají zavedeny přiměřené a účinné postupy a procedury řízení likvidity. To vyžaduje, aby byla náležitě zohledněna povaha alternativního investičního fondu, včetně druhu podkladových aktiv a výše rizik likvidity, jimž je fond vystaven, rozsah a složitost fondu nebo složitost procesu likvidace či prodeje aktiv.
(59)
Systémy a postupy řízení likvidity mohou správcům umožnit používat nástroje a opatření nezbytné k tomu, aby se vyrovnali s nelikvidními aktivy a se souvisejícími problémy s oceňováním, a mohli tak reagovat na žádosti o odkup. Mezi tyto nástroje a opatření mohou patřit, jsou-li povoleny podle vnitrostátního práva, omezení odkupovat (gates), částečný odkup, dočasné půjčky, výpovědní lhůty a zásoby likvidních aktiv. Vyčleněná aktiva (side pockets) a další mechanismy, kde některá aktiva alternativního investičního fondu podléhají podobným mechanismům mezi fondem a jeho investory, by se měla považovat za „zvláštní opatření“, jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do fondu. Pozastavení alternativního investičního fondu by nemělo být považováno za zvláštní opatření, protože se vztahuje na veškerá aktiva fondu a všechny jeho investory. Použití nástrojů a zvláštních opatření pro řízení likvidity by mělo záviset na konkrétních okolnostech a mělo by se lišit podle povahy, rozsahu a investiční strategie alternativního investičního fondu.
(60)
Požadavek na sledování řízení likvidity podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, spolu s požadavkem zavést nástroje a mechanismy pro řízení rizika likvidity a identifikovat, řídit a sledovat střety zájmů mezi investory, by se neměl uplatnit na správce spravující uzavřené fondy, bez ohledu na to, zda jsou považovány za fondy využívající pákový efekt, či nikoli. Výjimka z požadavků na řízení likvidity, které se týkají zpětného odkupu, by měla odrážet rozdíly v obecných podmínkách zpětného odkupu investorů do uzavřeného alternativního investičního fondu ve srovnání s investory do otevřeného fondu.
(61)
Použití minimálních limitů ohledně likvidity nebo nelikvidity alternativního investičního fondu by mohlo některým typům správců zajistit účinný nástroj sledování. Překročení limitu nemusí samo o sobě vyžadovat opatření ze strany správce, jelikož ta závisejí na příslušných skutečnostech a okolnostech a na tolerancích stanovených správcem. Limity by tak bylo možné v praxi použít v souvislosti se sledováním průměrného denního zpětného odkupu vůči denní likviditě fondu za stejné období. To by bylo možné rovněž využít pro sledování koncentrace investorů na podporu scénářů zátěžových testů. Uvedené limity by podle okolností mohly fungovat jako spouštěcí mechanismy trvalého sledování nebo nápravných opatření.
(62)
Zátěžové testy by tam, kde je to na místě, měly simulovat nedostatek likvidity aktiv, stejně jako typické žádosti o zpětný odkup. Nedávné a očekávané úpisy a zpětné odkupy by se měly vzít v úvahu spolu s dopadem předpokládaných výsledků alternativního investičního fondu na podobné fondy provádějící stejnou činnost. Správci by měli v simulovaných zátěžových scénářích analyzovat časové období nutné k uspokojení žádostí o zpětný odkup. Správci by měli rovněž provádět zátěžové testy vycházející z tržních faktorů, například pohyby na devizovém trhu, které by mohly podstatně ovlivnit úvěrový profil správce nebo alternativního investičního fondu a následně i požadavky na zajištění. Správci by měli ve svém přístupu k zátěžovým testům nebo analýzám scénářů zohlednit citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku.
(63)
Četnost provádění zátěžových testů by měla záviset na povaze alternativního investičního fondu, investiční strategii, povaze investic z hlediska likvidity, typu investora a pravidlech fondu pro zpětný odkup. Očekává se však, že se uvedené testy budou provádět alespoň jednou ročně. Pokud zátěžové testy naznačí výrazně vyšší než očekávané riziko likvidity, měl by správce jednat v nejlepším zájmu všech investorů do alternativního investičního fondu se zohledněním povahy investic fondu z hlediska likvidity, objemu žádostí o zpětný odkup a popřípadě přiměřenosti postupů a procedur řízení likvidity.
(64)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise vymezila vzájemný soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup. Konzistence mezi těmito třemi prvky je zajištěna, pokud mohou investoři odkoupit své investice v souladu s pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup, která by měla zahrnovat podmínky pro zpětný odkup za běžných i výjimečných okolností v souladu se spravedlivým zacházením s investory.
(65)
Směrnice 2011/61/EU požaduje zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy původců, kteří transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a správců, kteří do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují jménem alternativních investičních fondů. K dosažení uvedeného cíle byla zohledněna příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (7), která stanoví kvantitativní a kvalitativní požadavky, jež mají splnit investoři vystavení úvěrovému riziku ze sekuritizace provedené původci a sponzory. Jelikož toto nařízení sleduje stejný cíl jako příslušná ustanovení směrnice 2006/48/ES - sladění zájmů původce nebo sponzora a zájmů investorů -, je nezbytné používat v obou právních aktech jednotnou terminologii, a proto jsou formou odkazu převzaty definice stanovené směrnicí 2006/48/ES. Vzhledem k tomu, že Evropský výbor orgánů bankovního dohledu, předchůdce Evropského orgánu pro bankovnictví, vydal podrobné pokyny pro výklad příslušných ustanovení směrnice 2006/48/ES (8), vyžaduje zajištění souladu v celém odvětví, aby byla aktuální ustanovení, jejichž cílem je sladit zájmy původců, sponzorů a správců, vykládána s ohledem na uvedené pokyny.
(66)
Je důležité, aby transakce, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, nebyly strukturovány tak, aby znemožnily uplatnění požadavků na investování do sekuritizačních pozic. Odkazy na investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech by proto neměly být vykládány striktně jako právně platný a závazný převod vlastnického práva ve vztahu k takovým nástrojům, ale jako investice provedená v materiálně ekonomickém smyslu, takže by se specifické požadavky měly vztahovat i na jakékoli jiné formy syntetických investic. V zájmu vyhnutí se nedorozuměním a sladění terminologie s terminologií používanou v právních předpisech v oblasti bankovnictví by se namísto pojmu „investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech“ měl používat pojem „vstup do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace“.
(67)
Požadavky, které mají splnit instituce jednající jako původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizace, jim přímo ukládá směrnice 2006/48/ES. Je proto důležité stanovit odpovídající povinnosti správce, který se vystavuje expozici vůči riziku ze sekuritizace. Správce by tak měl vstoupit do expozice vůči riziku ze sekuritizace, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci výslovně sdělil, že si v podkladovém aktivu ponechal významný ekonomický podíl, což se označuje jako požadavek na ponechání expozice. Správce by měl dále zajistit splnění různých kvalitativních požadavků, které sponzorovi a původci ukládá směrnice 2006/48/ES. Kromě toho by sám správce měl splňovat kvalitativní požadavky, aby komplexně a důkladně porozuměl sekuritizační investici a její podkladové expozici. Za tímto účelem by správci měli přijímat své investiční rozhodnutí až poté, kdy provedli důkladnou hloubkovou analýzu, z níž by měli získat řádné informace a znalosti o dotyčných sekuritizacích.
(68)
Existují okolnosti, kdy subjekty splňují definici původce nebo sponzora, nebo vykonávají úlohu původního věřitele; nicméně jiný subjekt, který ani nesplňuje definici sponzora nebo původce, ani nevykonává úlohu původního věřitele, ale jehož zájmy jsou neoptimálněji sladěny se zájmy investorů, může usilovat o splnění požadavku na ponechání expozice. Z důvodů právní jistoty by se od takového jiného subjektu nemělo požadovat, aby splnil požadavek na ponechání expozice, pokud jej splňuje původce, sponzor nebo původní věřitel.
(69)
V případě porušení požadavku na ponechání expozice nebo kvalitativních požadavků by správce měl zvážit přijetí určitých nápravných opatření, jako je zajištění, prodej nebo snížení expozice vůči riziku nebo kontaktování osoby, která požadavek na ponechání expozice porušuje, s cílem obnovit jeho dodržování. Taková nápravná opatření by měla být vždy v zájmu investorů a neměla by zahrnovat žádnou přímou povinnost prodat aktiva ihned potom, co vyšlo porušení najevo, aby nedošlo k rozprodávání pod cenou. Správce by měl vzít porušení v úvahu při zvažování jiných investic v další transakci, do níž je zapojena osoba, která uvedený požadavek porušuje.
(70)
Aby splnili požadavky směrnice 2011/61/EU na specifikování vnitřních postupů a organizačních opatření, které má každý správce uplatňovat, měla by být správcům uložena povinnost zavést řádně zdokumentovanou organizační strukturu, která jasně přiděluje odpovědnost, definuje kontrolní mechanismy a zajišťuje kvalitní tok informací mezi všemi zúčastněnými stranami. Správci by měli rovněž zavést systémy pro ochranu informací a zajištění kontinuity činnosti. Při zavádění uvedených postupů a struktur by měli správci brát v úvahu zásadu přiměřenosti, která umožňuje, aby byly postupy, mechanismy a organizační struktura přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci.
(71)
Informování investorů má zásadní důležitost pro jejich ochranu, takže by správci měli zavést vhodné postupy a procedury zajišťující, aby podmínky zpětného odkupu týkající se konkrétního alternativního investičního fondu byly investorům sděleny dostatečně podrobně a výrazně předtím, než investici provedou, jakož i v případě podstatných změn. Mohou sem patřit informace o výpovědních lhůtách v souvislosti se zpětným odkupem, podrobnosti o obdobích bez možnosti odkoupení (lock-up periods) a uvedení okolností, za nichž se běžné mechanismy zpětného odkupu nemusí uplatnit nebo mohou být pozastaveny, a podrobnosti o jakýchkoli opatřeních, která může řídící orgán zvážit, jako jsou omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets), jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do konkrétního alternativního investičního fondu.
(72)
Pro zajištění řádného výkonu příslušných činností by správci měli zejména využívat vhodné elektronické systémy s cílem splnit požadavky na evidenci ve vztahu k transakcím portfolia nebo pokynům k upisování nebo k vyplacení a měli by zavést, provádět a udržovat účetní zásady a postupy, aby bylo zajištěno, že výpočet čisté hodnoty aktiv je prováděn v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a tohoto nařízení.
(73)
Pro zajištění souladu s požadavky, které směrnice 2009/65/ES ukládá správcům SKIPCP, by měly být řídícímu orgánu, vrcholnému vedení nebo případně funkci dohledu správce svěřeny podobné druhy úkolů, jimž by měla být přidělena odpovídající odpovědnost. Takové přidělení odpovědnosti by nicméně mělo odpovídat úloze a odpovědnostem řídícího orgánu, vrcholného vedení a funkce dohledu podle použitelného vnitrostátního práva. Členy vrcholného vedení mohou být někteří nebo všichni členové řídícího orgánu.
(74)
Požadavek na zavedení stálé a účinné funkce zajišťování souladu s předpisy by měl vždy plnit správce, bez ohledu na rozsah a složitost své podnikatelské činnosti. Podrobnosti technické a personální organizace funkce zajišťování souladu s předpisy by však měly být přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci. Správci by neměli mít povinnost zřizovat nezávislý útvar zajišťování souladu s předpisy, pokud by takový požadavek byl nepřiměřený s ohledem na velikost správce nebo na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
(75)
Standardy oceňování se liší napříč jurisdikcemi a třídami aktiv. Toto nařízení by mělo doplnit společná obecná pravidla a stanovit pro správce referenční hodnoty pro vypracování a provedení jejich vhodných a soudržných postupů a procedur pro řádné a nezávislé ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Tyto postupy a procedury by měly popisovat povinnosti, úlohy a odpovědnost všech osob zapojených do oceňování, včetně externích znalců.
(76)
Hodnotu aktiv lze určit různými způsoby, například odkazem na pozorovatelné ceny na aktivním trhu nebo odhadem za použití jiných technik oceňování podle vnitrostátního práva, statutu alternativního investičního fondu nebo jeho zakládacích dokumentů. Jelikož lze hodnotu jednotlivých aktiv a závazků určit různými metodikami a lze ji získat z různých zdrojů, měl by správce určit a popsat metodiky oceňování, které používá.
(77)
Pokud se k ocenění aktiv používá model, měly by postupy a procedury oceňování uvádět hlavní vlastnosti tohoto modelu. Než bude použit, měl by model projít validačním procesem, který provede interní nebo externí fyzická osoba, která se nepodílela na koncipování modelu. Osoba se považuje za kvalifikovanou k provedení validačního procesu pro model použitý k oceňování aktiv, pokud disponuje řádnými schopnostmi a zkušenostmi při oceňování aktiv za použití takových modelů; takovou osobou může být auditor.
(78)
Jelikož alternativní investiční fondy provozují činnost v dynamickém prostředí, v němž se mohou investiční strategie postupem času změnit, měly by se postupy a procedury oceňování přezkoumávat alespoň jednou ročně a v každém případě předtím, než fond přijme závazek s novou investiční strategií nebo novým druhem aktiv. Jakákoli změna postupů a procedur oceňování, včetně metodik oceňování, by měla dodržovat předem určený proces.
(79)
Správce musí zajistit řádné ocenění jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu v souladu s postupy a procedurami oceňování. U některých aktiv, zejména u složitých a nelikvidních finančních nástrojů, existuje vyšší riziko nesprávného ocenění. Správce by měl takovou situaci řešit zavedením dostatečných kontrol zajišťujících, že lze hodnotu aktiv alternativního investičního fondu stanovit s přiměřenou mírou objektivity.
(80)
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii se řídí vnitrostátním právem a případně statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Toto nařízení se vztahuje pouze na proceduru pro výpočet a nikoli na metodiku výpočtu. Správce může provést výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii sám v rámci administrativních funkcí, které pro alternativní investiční fond vykonává. Alternativně může být pro výkon administrativních funkcí, včetně výpočtu čisté hodnoty aktiv, jmenována třetí osoba. Třetí osoba, která pro správce provádí výpočet čisté hodnoty aktiv, by neměla být pro účely směrnice 2011/61/EU považována za externího znalce, pokud neprovádí oceňování jednotlivých aktiv, včetně aktiv vyžadujících subjektivní úsudek, nýbrž zadává do procesu výpočtu hodnoty získané od správce, zdrojů ocenění nebo externího znalce.
(81)
Existují procedury oceňování, které lze provádět denně, například oceňování finančních nástrojů, avšak existují také procedury oceňování, které nelze provádět se stejnou četností, s jakou probíhají emise, úpisy, zpětné odkupy a zrušení, například oceňování nemovitostí. Četnost oceňování aktiv v držení otevřeného fondu by měla zohledňovat rozdíly v procedurách oceňování ve vztahu k druhům aktiv v držení alternativního investičního fondu.
(82)
Striktní požadavky a omezení, jimž je nutné vyhovět, když má správce v úmyslu pověřit úkoly správce jinou osobu, jsou stanoveny ve směrnici 2011/61/EU. Správce zůstává vždy plně odpovědný za řádný výkon delegovaných úkolů a za to, že budou splňovat požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření. Správce by proto měl zajistit, že pověřená osoba vykonává a uplatňuje standardy kvality, které by uplatňoval sám správce. Je-li to nutné k zajištění toho, aby byly delegované úkoly soustavně vykonávány ve vysokém standardu, musí být správce rovněž schopen pověření ukončit, a pověření by proto správci mělo udělovat flexibilní právo na ukončení. Omezení a požadavky pověření by se měly vztahovat na činnosti spojené se správou uvedené v příloze I směrnice 2011/61/EU, zatímco podpůrné úkoly typu administrativních nebo technických funkcí napomáhajících výkonu činností spojených se správou, jako je logistická podpora v podobě úklidu, stravování a zajišťování základních služeb nebo produktů, by neměly být považovány za pověření jiné osoby úkoly správce. Dalšími příklady technických nebo administrativních funkcí jsou nákup standardního běžně komerčně dostupného softwaru a využívání příležitostné provozní podpory poskytovatelů softwaru v souvislosti s běžně komerčně dostupnými systémy nebo podpora v oblasti lidských zdrojů, jako je výběr dočasných zaměstnanců nebo zpracování výplatních pásek.
(83)
Aby byla kromě zvýšené efektivity provozování činnosti správce zajištěna i vysoká úroveň ochrany investorů, mělo by být celé pověření založeno na objektivních důvodech. Při posuzování těchto důvodů by příslušné orgány měly zvážit strukturu pověření a její dopad na strukturu správce a vzájemné působení delegovaných činností a činností ponechaných u správce.
(84)
Za účelem posouzení, zda osoba, která fakticky vykonává činnost pověřené osoby, má dostatečně dobrou pověst, by měl být ověřen výkon její činnosti a to, zda se nedopustila trestné činnosti v oblasti financí. Při posuzování požadavku dostatečně dobré pověsti by měly být zváženy veškeré další relevantní informace o osobních kvalitách, které by mohly nepříznivě ovlivnit výkon činnosti dané osoby, například pochybnosti o její čestnosti a integritě.
(85)
Investiční společnosti povolené podle směrnice 2009/65/ES se nepovažují za podniky povolené nebo registrované pro účely správy aktiv podléhající dohledu, protože na základě uvedené směrnice nesmějí provozovat jinou činnost než kolektivní správu portfolia. Podobně samosprávný alternativní investiční fond by neměl být považován za takový podnik, protože by neměl provozovat jinou činnost než vnitřní správu fondu.
(86)
Pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, jež představují hlavní podnikatelskou činnost správce a mají proto velký význam pro ochranu investorů a systémová rizika, měly by mít příslušný orgán domovského členského státu správce a orgán dohledu podniku třetí země uzavřenou písemnou dohodu o spolupráci, a to navíc k požadavkům čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU. Tato dohoda by měla existovat před pověřením jiné osoby. Její ustanovení by měla zohledňovat mezinárodní standardy.
(87)
Písemné dohody by měly příslušným orgánům udělovat právo provádět kontroly na místě, včetně případů, kdy požádají orgán dohledu podniku třetí země, jenž byl pověřen příslušnými úkoly, aby provedl kontroly na místě, i případů, kdy orgán dohledu třetí země požádají o povolení, aby mohly kontrolu provést samy nebo doprovodit pracovníky orgánu dohledu třetí země, aby jim pomohly při provedení kontrol na místě.
(88)
Na základě povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU by správci měli vždy jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do fondů, které spravují. Pověření jiné osoby by proto mělo být přípustné, pouze pokud správcům nebrání v jednání nebo ve správě alternativních investičních fondů v nejlepším zájmu investorů.
(89)
Pro zachování vysokého standardu ochrany investorů musí být u každého pověření jiné osoby zohledněny možné střety zájmů. Několik kritérií by mělo stanovit referenční hodnoty pro identifikaci situací, které by vyústily v podstatný střet zájmů. Uvedená kritéria je třeba chápat jako nevyčerpávající a znamenají, že střety zájmů, jež nejsou podstatné, jsou pro účely směrnice 2011/61/EU rovněž relevantní. Provádění funkcí zajišťování souladu s předpisy nebo auditu by tak mělo být považováno za činnost ve střetu zájmů s úkoly správy portfolia, zatímco tvorba trhu nebo upisování by měly být chápány jako činnosti ve střetu zájmů se správou portfolia nebo řízením rizik. Uvedenou povinností není dotčena povinnost pověřené osoby funkčně a hierarchicky vzájemně oddělit úkoly správy portfolia a řízení rizik v souladu s ustanoveními článku 15 směrnice 2011/61/EU.
(90)
Požadavky na pověření jiné osoby úkoly správce by se měly uplatnit obdobně, pokud pověřená osoba jakýmikoli úkoly, jimiž byla pověřena, dále pověří jinou osobu, a rovněž v případě jakéhokoli dalšího pověření.
(91)
Aby bylo zajištěno, že správce v každém případě vykonává činnosti spojené se správou investic, neměl by delegovat své úkoly v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“. Správce by si měl vždy zachovávat dostatečné zdroje, aby mohl účinně dohlížet nad delegovanými úkoly. Správce musí sám vykonávat činnosti spojené se správou investic, mít nezbytné odborné znalosti a zdroje, zachovat si pravomoc k přijímání rozhodnutí spadajících do odpovědnosti vrcholného vedení a vykonávat úkoly vrcholného vedení, mezi něž může patřit provádění obecné investiční politiky a investičních strategií.
(92)
Posouzení struktury pověření je složitý úkol, jenž musí být založen na souboru kritérií, aby si mohly příslušné orgány vytvořit úsudek. Kombinace je nezbytná, aby se zohlednily rozličné struktury fondů a rozličné investiční strategie v Unii. Evropský orgán pro cenné papíry může vypracovat pokyny k zajištění konzistentního posouzení struktur pověření po celé Unii.
(93)
Komise sleduje, jak jsou kritéria uplatňována a jaký mají dopad na trhy. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
(94)
Směrnice 2011/61/EU za účelem zajištění vysokého standardu ochrany investorů stanoví rozsáhlý soubor požadavků na depozitáře alternativního investičního fondu. Příslušné konkrétní práva a povinnosti depozitáře, správce, a případně alternativního investičního fondu a třetích osob by proto měly být jasně uvedeny. Písemná smlouva by měla obsahovat veškeré podrobnosti nezbytné pro řádnou úschovu veškerých aktiv alternativního investičního fondu depozitářem nebo třetí osobou, kteří byli pověřeni úkoly úschovy v souladu se směrnicí 2011/61/EU, a pro to, aby depozitář řádně plnil své úkoly v oblasti dohledu a kontroly. S cílem umožnit depozitáři posouzení a kontrolu rizik vyplývajících z opatrování by smlouva měla stanovit dostatečné podrobnosti o kategoriích aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, a o zeměpisných regionech, v nichž má fond v úmyslu investovat. Smlouva by rovněž měla obsahovat podrobnosti o postupu eskalace. Depozitář by tak měl správce upozornit na jakákoli podstatná rizika zjištěná v systému vypořádání obchodů s cennými papíry konkrétního trhu. Pokud jde o ukončení smlouvy, mělo by odrážet skutečnost, že ukončení smlouvy je poslední možností depozitáře, pokud není přesvědčen o tom, že jsou aktiva dostatečně chráněna. Mělo by rovněž zamezit morálnímu hazardu, kdy by správce přijímal investiční rozhodnutí bez ohledu na rizika opatrování, protože ve většině případů by nesl odpovědnost depozitář. Za účelem zachování vysokého standardu ochrany investorů by se měl požadavek na sledování třetích osob uplatnit na celý řetězec opatrování.
(95)
Depozitář usazený ve třetí zemi by měl podléhat veřejné obezřetnostní regulaci a obezřetnostnímu dohledu prováděnému orgánem dohledu příslušným pro průběžný dohled, vyšetřování a ukládání sankcí. Pokud uvedený dohled nad depozitářem zahrnuje několik orgánů dohledu, měl by jeden orgán dohledu působit jako kontaktní místo pro účely směrnice 2011/61/EU a veškerá opatření v přenesené pravomoci a prováděcí opatření přijatá na jejím základě.
(96)
Evropská komise by měla provést posouzení právních předpisů třetí země podle čl. 21 odst. 6 posledního pododstavce směrnice 2011/61/EU porovnáním kritérií pro povolení a průběžných podmínek provozování činnosti platných pro depozitáře ve třetí zemi s odpovídajícími požadavky platnými podle práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky pro přístup k činnosti depozitáře a výkon úkolů depozitáře, aby zjistila, zda mají místní kritéria stejný účinek jako kritéria stanovená podle práva Unie. Evropská komise může depozitáře podléhajícího obezřetnostnímu dohledu a licencovanému ve třetí zemi v rámci místní kategorie jiné, než je úvěrová instituce nebo investiční podnik, posoudit, aby zjistila, zda mají příslušná ustanovení práva třetí země stejný účinek jako ustanovení práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky.
(97)
Aby měl depozitář vždy jasný přehled o všech peněžních tocích vstupujících do alternativního investičního fondu i fond opouštějících, měl by správce zajistit, aby depozitář neprodleně obdržel přesné informace o všech peněžních tocích, včetně toků od jakékoli třetí osoby, u níž má fond otevřený hotovostní účet.
(98)
V zájmu řádného sledování peněžních toků alternativního investičního fondu spočívá povinnost depozitáře v zajištění toho, že budou zavedeny a účinně prováděny postupy pro řádné sledování peněžních toků fondu, a že tyto postupy budou pravidelně revidovány. Depozitář by měl konkrétně prozkoumat postup odsouhlasení, aby se přesvědčil, že je postup pro alternativní investiční fond vhodný a že je prováděn ve vhodných intervalech s ohledem na povahu, rozsah a složitost fondu. V rámci takového postupu by se například měl každý jednotlivý peněžní tok vykázaný v bankovních výpisech porovnat s bankovním tokem vykázaným na účtech alternativního investičního fondu. Pokud se odsouhlasení provádí denně, jako je tomu u většiny otevřených alternativních investičních fondů, měl by depozitář své odsouhlasení provádět rovněž denně. Depozitář by měl zejména sledovat případy nesouladu zjištěné v postupech odsouhlasení a nápravná opatření přijatá s cílem neprodleně správce informovat o jakékoli anomálii, která nebyla odstraněna, a provést úplný přezkum postupů odsouhlasení. Tento přezkum by měl být proveden alespoň jednou ročně. Depozitář by měl rovněž včas identifikovat významné peněžní toky, zejména takové, jež by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu, například změny pozic v aktivech fondu nebo v úpisech a zpětném odkupu, a měl by pravidelně dostávat výkazy hotovostních účtů a kontrolovat soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Depozitář svou evidenci průběžně aktualizuje v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU.
(99)
Depozitář musí zajistit, aby veškeré platby provedené investory nebo jménem investorů při úpisu akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu byly obdrženy a zaevidovány na jednom nebo několika hotovostních účtech v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Správce by proto měl zajistit, že budou depozitáři poskytnuty relevantní informace, které potřebuje k řádnému sledování příjmu plateb od investorů. Správce musí zajistit, že depozitář tyto informace obdrží neprodleně, když třetí osoba dostane pokyn odkoupit nebo emitovat akcie nebo podílové jednotky alternativního investičního fondu. Aby se zamezilo jakémukoli zneužití plateb od investorů, subjekt odpovědný za úpis a zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu by proto měl tyto informace na konci pracovního dne předat depozitáři.
(100)
V závislosti na druhu aktiv, které mají být uschovány, jsou aktiva buď držena v opatrování, například finanční nástroje, které lze zaregistrovat na účtu finančních nástrojů, nebo které lze fyzicky doručit depozitáři v souladu se směrnicí 2011/61/EU, nebo které mohou podléhat ověření vlastnictví a vedení záznamů. Depozitář by měl držet v opatrování veškeré finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu, které lze zaregistrovat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování, zejména na úrovni centrálního depozitáře cenných papírů. Kromě uvedených situací je třeba držet v opatrování finanční nástroje, které jsou přímo zaregistrovány pouze u samotného emitenta nebo jeho zástupce jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování. Finanční nástroje, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy zaregistrovány u emitenta nebo jeho zástupce pouze jménem alternativního investičního fondu, jako jsou investice fondů soukromého a rizikového kapitálu do nekotovaných společností, by neměly být drženy v opatrování. Všechny finanční nástroje, které lze fyzicky doručit depozitáři, by měly být drženy v opatrování. Pokud jsou splněny podmínky ohledně toho, které finanční nástroje mají být drženy v opatrování, finanční nástroje, které se poskytují jako zajištění třetí osobě nebo je třetí osoba poskytuje ve prospěch alternativního investičního fondu, musí být rovněž drženy v opatrování, a to samotným depozitářem nebo třetí osobou, která je pověřena úkoly opatrování, pokud je vlastní alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Rovněž finanční nástroje ve vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce jménem fondu, u nichž fond nebo správce jménem fondu udělil souhlas s opětovným použitím ze strany depozitáře, zůstávají v opatrování, dokud není vykonáno právo na opětovné použití.
(101)
Finanční nástroje držené v opatrování by měly být vždy předmětem patřičné péče a ochrany. Aby bylo zajištěno řádné posouzení rizik opatrování, měl by depozitář v rámci výkonu patřičné péče zejména vědět, které třetí osoby představují řetězec opatrování, zajistit, aby byla v celém řetězci opatrování splněna povinnost patřičné opatrnosti a oddělení aktiv, zajistit, aby měl příslušná práva na přístup ke knihám a záznamům třetích osob, které jsou pověřeny úkoly opatrování, zajistit dodržení těchto požadavků, zdokumentovat veškeré tyto povinnosti a zpřístupnit tyto dokumenty správci a podávat mu zprávy.
(102)
Aby se zamezilo obcházení požadavků směrnice 2011/61/EU, měl by depozitář uplatnit povinnosti úschovy na podkladová aktiva finančních struktur, případně právních struktur kontrolovaných přímo nebo nepřímo alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem fondu. Uvedený přístup se zohledněním by se neměl uplatnit na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud mají depozitáře, který provádí řádnou úschovu aktiv fondu.
(103)
Depozitář by měl mít vždy komplexní přehled o všech aktivech, která nejsou finančními nástroji, které mají být drženy v opatrování. Uvedená aktiva by měla podléhat povinnosti ověřování vlastnictví a vedení záznamů podle směrnice 2011/61/EU. Příklady takových aktiv jsou fyzická aktiva, která se nekvalifikují jako finanční nástroje podle směrnice 2011/61/EU nebo je nelze fyzicky doručit depozitáři, finanční smlouvy jako jsou deriváty, peněžní vklady nebo investice do soukromě vlastněných společností a partnerských podílů.
(104)
Aby bylo dosaženo dostatečné jistoty o tom, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je skutečným vlastníkem aktiv, měl by depozitář zajistit, aby získal veškeré informace, jež považuje za nezbytné k tomu, aby se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je držitelem vlastnického práva k danému aktivu. Takové informace může představovat kopie úředního dokumentu dokládajícího, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je vlastníkem aktiva, nebo jakékoli oficiální a spolehlivé důkazy, které depozitář považuje za vhodné. Pokud je to nezbytné, měl by si depozitář od alternativního investičního fondu nebo správce, případně od třetí osoby, vyžádat další důkazy.
(105)
Depozitář by si měl vést záznamy o všech aktivech, u nichž je přesvědčen, že je alternativní investiční fond jejich vlastníkem. Může zavést postup pro získávání informací od třetích osob, v jehož rámci mohou být realizovatelné postupy zajišťující, že aktiva nelze převést, aniž by o takové transakci byl informován depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly úschovy, a to v případě alternativních investičních fondů s málo častými transakcemi, případně transakcemi, u nichž před vypořádáním dochází k vyjednávání. U alternativních investičních fondů s častějšími obchody v rámci portfolia, jako jsou investice do kotovaných derivátů, může být na místě požadavek mít pro každou transakci přístup k listinným důkazům od třetí osoby.
(106)
Aby bylo zajištěno, že je depozitář schopen vykonávat své povinnosti, je nezbytné vyjasnit úkoly stanovené v čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, a zejména kontroly druhé úrovně, které má depozitář provádět. Takové úkoly by depozitáři neměly bránit v provádění ověřování ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem. Aby bylo zajištěno, že je schopen vykonávat své povinnosti, měl by depozitář zavést svůj vlastní postup eskalace pro řešení situací, v nichž byly zjištěny nesrovnalosti. Tento postup byl měl zajistit, aby bylo příslušným orgánům oznámeno jakékoli podstatné porušení. Povinností dohledu depozitáře vůči třetím osobám specifikovanou v tomto nařízení nejsou dotčeny povinnosti správce podle směrnice 2011/61/EU.
(107)
Depozitář by měl kontrolovat soulad mezi počtem emitovaných podílových jednotek nebo akcií a výnosy získanými z upisování. Kromě toho aby se zajistilo, že byly při upsání přijaty platby od investorů, měl by depozitář dále zajistit, aby bylo provedeno další odsouhlasení mezi pokyny k upsání a výnosy z upsání. Stejné odsouhlasení by mělo být provedeno ve vztahu k pokynům k vyplacení. Depozitář by měl rovněž ověřit, zda počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu odpovídá počtu podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu. Depozitář by měl své postupy příslušně upravit s ohledem na četnost upisování a zpětného odkupu.
(108)
Depozitář by měl podniknout veškeré nezbytné kroky k zajištění účinného provedení vhodných postupů a procedur oceňování aktiv alternativního investičního fondu, a to kontrolou vzorků nebo porovnáním konzistentnosti změn při výpočtu čisté hodnoty aktiv v průběhu času s referenční hodnotou. Při zavádění svých postupů by měl depozitář jasně chápat metodiky oceňování, které správce nebo externí znalec používá k ocenění aktiv alternativního investičního fondu. Četnost takových kontrol by měla odpovídat četnosti oceňování aktiv alternativního investičního fondu.
(109)
Depozitář by měl na základě své povinnosti dohledu podle směrnice 2011/61/EU zavést postup pro ex post ověření toho, že alternativní investiční fond dodržuje příslušné právní a správní předpisy a svůj statut a zakládací dokumenty. Patří sem například kontrola toho, že investice alternativního investičního fondu jsou v souladu s jeho investičními strategiemi popsanými ve statutu a nabídkových dokumentech fondu, a zajištění toho, aby fond neporušil svá případná investiční omezení. Depozitář by měl sledovat transakce alternativního investičního fondu a jakékoli nezvyklé transakce vyšetřit. Pokud jsou limity nebo omezení stanovené v příslušných vnitrostátních právních a správních předpisech nebo ve statutu a zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu porušeny, depozitář by měl například od správce získat pokyn zastavit transakci, která limity nebo omezení porušuje, na náklady správce. Toto nařízení depozitáři nebrání v tom, aby přijal přístup ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem.
(110)
Depozitář by měl zajistit, aby byly příjmy správně vypočítány v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Za tímto účelem musí zajistit, aby byly příjmy řádně rozděleny, a pokud zjistí chybu, aby správce přijal vhodná nápravná opatření. Poté, co depozitář výše uvedené zajistí, měl by ověřit úplnost a správnost rozdělení příjmů a zejména plateb dividend.
(111)
Při delegování úkolů správy souvisejících s jinými aktivy podle směrnice 2011/61/EU se bude pověření ve většině případů pravděpodobně týkat administrativních úkolů. Pokud depozitář deleguje úkoly vedení evidence, bude tedy mít povinnost zavést a uplatňovat vhodný a zdokumentovaný postup zajišťující, že pověřená osoba bude vždy splňovat požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Pro zajištění dostatečné úrovně ochrany aktiv je nezbytné stanovit určité zásady, které by se měly uplatňovat na delegování úkolů správy. Pro delegování povinností opatrování je důležité stanovit několik klíčových zásad, které musí být v průběhu procesu pověření účinně uplatňovány. Tyto zásady by neměly být považovány za vyčerpávající, ať už jde o uvedení všech podrobností jednání s patřičnou dovedností, péčí a opatrností ze strany depozitáře, nebo o uvedení všech kroků, které by depozitář měl podniknout ve vztahu k samotným těmto zásadám. Povinnost průběžně sledovat třetí osobu pověřenou úkoly správy by měla spočívat v ověřování toho, že tato třetí osoba správně provádí veškeré delegované úkoly a dodržuje smlouvu o pověření. Třetí osoba by měla jednat čestně, v dobré víře s ohledem na nejlepší zájmy alternativního investičního fondu a jeho investorů, v souladu s regulačními požadavky a požadavky dohledu a měla by jednat s dovedností, péčí a opatrností, jež se za srovnatelných podmínek obvykle očekávají od velmi obezřetného subjektu uvedené finanční profese. Depozitář by měl přezkoumat mimo jiné prvky posouzené v průběhu procesu výběru a jmenování a postavit tyto prvky do perspektivy jejich porovnáním s vývojem na trhu. Forma pravidelného přezkumu by měla odrážet okolnosti, aby byl depozitář schopen řádně posoudit rizika spojená s rozhodnutím svěřit aktiva třetí osobě. Četnost přezkumu by měla být přizpůsobena, aby byla vždy v souladu s tržními podmínkami a souvisejícími riziky. Aby mohl depozitář účinně reagovat na možnou platební neschopnost třetí osoby, měl by provádět krizové plánování včetně případného koncipování alternativních strategií nebo možného výběru alternativních poskytovatelů. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(112)
Při delegování úkolů úschovy by měl depozitář zajistit, aby byly splněny požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU a aby aktiva klientů alternativního investičního fondu depozitáře byla řádně oddělena. Tato povinnost by měla zejména zajistit, aby nedošlo ke ztrátě aktiv alternativního investičního fondu v důsledku platební neschopnosti třetí osoby, která je pověřena úkoly úschovy. Za účelem minimalizace tohoto rizika v zemích, kde insolvenční právo účinky oddělení neuznává, by měl depozitář podniknout další kroky. Depozitář by mohl informovat alternativní investiční fond a správce jednajícího jménem fondu, aby byly takovéto aspekty rizik opatrování řádně zohledněny v investičním rozhodnutí, nebo podniknout opatření, která jsou možná v místních jurisdikcích, aby byla aktiva maximálně chráněna proti platební neschopnosti podle místních právních předpisů. Depozitář by dále mohl zakázat dočasné schodky v aktivech klientů, využít rezervy nebo zavést mechanismy zakazující využití debetního zůstatku pro jednoho klienta na kompenzaci kreditního zůstatku jiného klienta. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře při delegování úkolů opatrování, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(113)
Odpovědnost depozitáře podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU nastává v případě ztráty finančního nástroje, který drží v opatrování sám depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly opatrování, neprokáže-li depozitář, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné. Takováto ztráta by se měla rozlišovat od investiční ztráty pro investory, k níž dojde snížením hodnoty aktiv v důsledku investičního rozhodnutí.
(114)
Pro určení ztráty je důležité, aby byla uznána za definitivní, kdy neexistuje vyhlídka na opětovné získání finančního aktiva. Situace, kdy je finanční nástroj pouze dočasně nedostupný nebo zmrazený, by se proto neměly považovat za ztrátu ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Naproti tomu lze stanovit tři situace, kdy by ztráta měla být považována za definitivní: pokud finanční nástroj již neexistuje nebo nikdy neexistoval; pokud finanční nástroj existuje, ale alternativní investiční fond k němu definitivně ztratil vlastnické právo; a pokud alternativní investiční fond má vlastnické právo, avšak již jej není schopen převádět nebo trvale vytvářet omezená vlastnická práva
(115)
Má se za to, že finanční nástroj již neexistuje, například pokud se ztratil v důsledku účetní chyby, kterou nelze opravit, nebo že nikdy neexistoval, pokud bylo vlastnictví alternativního investičního fondu zaregistrováno na základě zfalšovaných dokumentů. Situace, kdy je ztráta finančních nástrojů způsobena podvodným jednáním, by měla být považována za ztrátu.
(116)
Ztrátu nelze konstatovat, pokud byl finanční nástroj nahrazen jiným finančním nástrojem nebo na něj převeden, například v situacích, kdy jsou v rámci reorganizace společnosti zrušeny akcie a nahrazeny emisí nových akcií. Alternativní investiční fond by neměl být považován za trvale zbavený svého vlastnického práva na finanční nástroj, pokud fond nebo správce jednající jménem fondu legitimně převedl vlastnictví na třetí osobu. Pokud existuje rozdíl mezi právním vlastnictvím a skutečným vlastnictvím aktiv, měla by definice ztráty odkazovat na ztrátu skutečného vlastnictví.
(117)
Pouze v případě vnějších okolností, které nemohl depozitář ovlivnit, a jejichž důsledky i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné, se může depozitář vyhnout odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Aby byl depozitář zproštěn odpovědnosti, měl by prokázat kumulativní splnění uvedených podmínek.
(118)
Nejprve je třeba určit, zda okolnosti, které vedly ke ztrátě, byly vnější. Odpovědnost depozitáře by neměla být dotčena pověřením, a okolnost by proto měla být považována za vnější, pokud k ní nedojde v důsledku jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí osoby, jež byla pověřena úkoly opatrování finančních nástrojů držených v opatrování. Poté by se mělo posuzovat, zda bylo nemožné okolnost ovlivnit, a to ověřením, že nebylo nic, co by obezřetný depozitář mohl přiměřeně učinit, aby zabránil vzniku dané okolnosti. V této fázi lze za vnější okolnosti, jež nebylo možné ovlivnit, považovat přírodní jevy a jednání veřejného orgánu. Proto jsou v situaci platební neschopnosti třetí osoby pověřené úkoly opatrování právní předpisy země, v níž jsou nástroje drženy v opatrování a která neuznává účinky řádně provedeného oddělení aktiv, považovány za vnější okolnost, již není možné ovlivnit. Naproti tomu ztrátu způsobenou neprovedením požadavků na oddělení aktiv stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU nebo ztrátu aktiv v důsledku narušení činnosti třetí osoby v souvislosti s její platební neschopností nelze považovat za vnější okolnosti, jež není možné ovlivnit.
(119)
Depozitář by měl také prokázat, že ztráta byla i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, nevyhnutelná. Depozitář by měl v této souvislosti informovat správce a přijmout vhodná opatření v závislosti na okolnostech. Například v situaci, kdy se depozitář domnívá, že jediným vhodným opatřením je zcizení finančních nástrojů, měl by řádně informovat správce, jenž musí následně depozitáři dát písemný pokyn, zda má finanční nástroje nadále držet, nebo je zcizit. O jakémkoli pokynu, aby depozitář aktiva nadále držel, by měli být neprodleně informováni investoři alternativního investičního fondu. Správce nebo alternativní investiční fond by měli náležitě brát v úvahu doporučení depozitáře. V závislosti na okolnostech, pokud se depozitář nadále obává, že standard ochrany finančního nástroje není i přes opakovaná varování dostatečný, měl by zvážit další možná opatření, například ukončení smlouvy, pokud je alternativnímu investičnímu fondu poskytnuta určitá doba, aby si v souladu s vnitrostátním právem našel jiného depozitáře.
(120)
V zájmu zajištění stejného standardu ochrany investorů by se měla stejná kritéria uplatňovat na pověřenou osobu, na niž depozitář smluvně převedl svou odpovědnost. Proto aby byla pověřená osoba zproštěna odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, měla by prokázat kumulativní splnění stejných podmínek.
(121)
Depozitář se za určitých okolností může zprostit odpovědnosti za ztrátu finančních nástrojů, které má v opatrování třetí osoba pověřená úkoly opatrování. Aby bylo takové zproštění odpovědnosti povoleno, musí existovat objektivní důvod pro uzavření smlouvy o takovém zproštění odpovědnosti, který přijme depozitář i alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Pro každé zproštění odpovědnosti by měl být stanoven objektivní důvod s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž bylo opatrování delegováno.
(122)
Při zvažování objektivního důvodu by mělo být dosaženo správné rovnováhy, aby bylo zajištěno, že se lze smluvního zproštění účinně dovolávat, je-li to třeba, a že existují dostatečné záruky k zamezení jakéhokoli zneužití smluvního zproštění odpovědnosti depozitářem. Smluvní zproštění odpovědnosti by za žádných okolností nemělo být použito k obcházení požadavků na odpovědnost depozitáře podle směrnice 2011/61/EU. Depozitář by měl prokázat, že jej specifické okolnosti donutily pověřit úkoly opatrování třetí osobu. Smluvní zproštění odpovědnosti by mělo vždy být v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů a fond nebo správce jednající jménem fondu by měli výslovně uvést, že jednají v takovém nejlepším zájmu. Příklady scénářů by měly uvádět situace, v nichž lze dospět k závěru, že depozitář nemá jinou možnost než pověřit úkoly opatrování třetí osoby.
(123)
Je důležité, aby příslušné orgány pravidelně dostávaly řádné a dostatečné informace pro účely dohledu nad činností správců a s ní souvisejících rizik. Navíc protože může mít činnost správců důsledky napříč hranicemi a na finančních trzích, měly by příslušné orgány správce a alternativní investiční fondy pečlivě sledovat, aby mohly přijmout vhodná opatření s cílem zamezit vzniku systémových rizik. Díky zvýšené transparentnosti a soudržnosti dosažených prostřednictvím ustanovení o podávání zpráv a příslušných informací v souladu s prováděcími opatřeními by příslušné orgány měly být schopny odhalit rizika na finančních trzích a reagovat na ně.
(124)
Je nezbytné, aby investoři získali o konkrétních správcích a alternativních investičních fondech a o jejich struktuře minimální nezbytné informace, aby mohli přijímat správná investiční rozhodnutí uzpůsobená jejich potřebám a ochotě podstupovat riziko. Tyto informace by měly být jasné, spolehlivé, snadno pochopitelné a jasně prezentované, přičemž užitečnost informací se zvyšuje, pokud jsou porovnatelné mezi jednotlivými správci a alternativními investičními fondy a mezi po sobě následujícími obdobími. Správce by neměl provozovat činnosti, jež jsou na úkor cíle porozumění a užitečnosti informací pro investory před jejich poskytnutím, například maskování skutečného stavu věcí.
(125)
Je nezbytné stanovit rámec určující minimální standardy ohledně podávání výročních zpráv včetně klíčových prvků a nevyčerpávajícího seznamu položek. Podstatné změny údajů podle čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU by se měly poskytnout ve výroční zprávě v rámci finančních výkazů. Kromě nevyčerpávajícího seznamu podkladových řádkových položek mohou být uvedeny další řádkové položky, nadpisy a mezisoučty, pokud je uvedení těchto položek relevantní pro porozumění celkové finanční situaci nebo výsledkům alternativního investičního fondu. Položky s rozdílnou povahou nebo funkcí lze seskupit, pokud jednotlivě nemají podstatný význam. Mohou být seskupeny jako „jiné“, například „jiná aktiva“ nebo „jiná pasiva“. Pokud se určité řádkové položky konkrétního alternativního investičního fondu vůbec netýkají, nemusí být uvedeny. Bez ohledu na účetní standardy používané v souladu se směrnicí 2011/61/EU by měla být všechna aktiva oceněna alespoň jednou ročně. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv podle směrnice 2011/61/EU by měly zahrnovat mimo jiné hotovost a peněžní ekvivalenty. Peněžní ekvivalenty by se tak pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku měly považovat za vysoce likvidní investice.
(126)
Pokud jde o obsah a formát zprávy o činnosti v účetním období, jež musí být podle směrnice 2011/61/EU součástí výroční zprávy, měla by obsahovat poctivý a vyvážený přehled činností alternativního investičního fondu s popisem hlavních rizik a investic nebo ekonomických nejistot, kterým čelí. Poskytnutí uvedených informací by nemělo mít za následek zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu, jež by poškozovalo jeho zájmy a zájmy jeho investorů. Proto pokud by zveřejnění konkrétních vlastnických informací mělo takový účinek, mohou být shrnuty tak, aby se takovému účinku zamezilo, a není nutné uvádět například výsledky nebo statistiky individuální společnosti nebo investice v portfoliu, jež by mohly vést ke zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu. Takové informace by měly být uvedeny ve zprávě vedení, která se obvykle předkládá spolu s finančními výkazy.
(127)
Pokud jde o obsah a formát informací o odměňování, kdy se informace předkládají na úrovni správce, měly by být poskytnuty další informace o přidělení nebo rozdělení celkové odměny ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu. Toho lze dosáhnout poskytnutím údajů o celkové odměně správce rozdělené na pevnou a pohyblivou složku, prohlášením, že se tyto údaje vztahují na správce jako celek a nikoli na alternativní investiční fond, uvedením počtu alternativních investičních fondů a fondů SKIPCP spravovaných správcem a veškerých aktiv spravovaných těmito alternativními investičními fondy a fondy SKIPCP s přehledem zásad odměňování a poskytnutím odkazu, kde jsou úplné zásady odměňování správce na žádost investorů dostupné. Lze poskytnout další podrobnosti uvedením celkové pohyblivé odměny financované platbami alternativního investičního fondu, a to podle případu buď prostřednictvím výkonnostního poplatku nebo odměny za zhodnocení kapitálu. Kromě poskytnutí informací o odměňování může být vhodné, aby správci poskytli informace o finančních a nefinančních kritériích zásad a postupů odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby mohli investoři posoudit stávající pobídky.
(128)
Pokud alternativní investiční fond emituje podílové jednotky, měl by být v době převodu proveden výpočet jakýchkoli aktiv převáděných do vyčleněných aktiv (side pockets), a to na základě počtu podílových jednotek přidělených při převodu aktiv vynásobeném cenou za podílovou jednotku. Za všech okolností by měly být jasně poskytnuty informace o oceňovacím základu a měly by obsahovat údaje využité pro provedení ocenění.
(129)
Za účelem řízení likvidity by správci měli mít možnost uzavírat jménem alternativních investičních fondů, které spravují, dohody o půjčkách. Tyto dohody mohou být krátkodobé nebo mít trvalejší povahu. Ve druhém případě je pravděpodobnější, že taková dohoda bude mít podobu zvláštního opatření pro účely řízení nelikvidních aktiv.
(130)
V souladu se zásadou rozlišení a s uznáním rozmanitosti druhů alternativních investičních fondů by se poskytování informací investorům, jež se od správců vyžaduje, mělo lišit podle druhu fondu a mělo by záviset na dalších faktorech, jako je investiční strategie a složení portfolia.
(131)
Směrnice 2011/61/EU požaduje od správců, aby příslušnému orgánu svého domovského členského státu pravidelně poskytovali určité informace, a to za každý unijní alternativní investiční fond, který spravují, a za každý alternativní investiční fond, který nabízejí v Unii. Je proto důležité dále specifikovat informace, které se mají poskytovat, a četnost podávání zpráv v závislosti na hodnotě spravovaných aktiv v portfoliích alternativních investičních fondů spravovaných daným správcem. Je třeba určit pro forma vzory pro podávání zpráv, které by měli správci vyplňovat pro alternativní investiční fondy, které spravují. Pokud subjekt, který má povolení jako správce, nabízí alternativní investiční fondy spravované jinými správci, nejedná jako správce uvedených fondů, ale jako zprostředkovatel jako jakýkoli investiční podnik, na nějž se vztahuje směrnice 2004/39/ES. Neměl by proto mít povinnost podávat za tyto alternativní investiční fondy zprávy, jelikož by to vedlo k dvojnásobnému nebo vícenásobnému podávání zpráv. Povinnost podávat zprávy by nicméně měla platit pro mimounijní správce, kteří spravují alternativní investiční fondy nabízené v Unii.
(132)
Prahová hodnota stanovená tímto nařízením vyvolává pouze povinnosti podávat zprávy stanovené v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU. Alternativní investiční fond, jehož hodnota pákového efektu vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je nižší než trojnásobek čisté hodnoty jeho aktiv, se nepovažuje za fond využívající pákový efekt ve velké míře. Příslušné orgány si však mohou vyžádat další informace, je-li to nezbytné pro účinné sledování systémových rizik. Kromě toho jsou díky stanovení prahové hodnoty pro podávání zpráv informace související se vznikem systémového rizika v celé Unii shromažďovány jednotně, což správcům zajišťuje jistotu.
(133)
Dohledové pravomoci příslušného orgánu podle čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU se vykonávají v rámci nového systému dohledu, jehož součástí jsou průběžné procesy dohledu a posuzování systémových rizik správců prováděné příslušnými orgány a evropskými orgány dohledu s ohledem na stabilitu a integritu finančního systému. Příslušné orgány by měly řádně využívat obdržené informace a měly by uložit limity pákového efektu využívaného správcem nebo jiná omezení správy alternativního investičního fondu ve vztahu k spravovaným fondům, pokud to považují za nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému. Posouzení systémového rizika se bude pravděpodobně lišit v závislosti na ekonomickém prostředí, přičemž kterýkoli správce může ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, potenciálně mít systémový význam. Je proto základním požadavkem, aby příslušné orgány obdržely veškeré informace nezbytné k řádnému posouzení uvedených situací, aby se zamezilo vzniku systémového rizika. Příslušné orgány by poté měly informace důkladně posoudit a přijmout vhodná opatření.
(134)
Aby umožnila unijním správcům spravovat a nabízet mimounijní alternativní investiční fondy a mimounijním správcům spravovat a nabízet alternativní investiční fondy v Unii, požaduje směrnice 2011/61/EU, aby byly s příslušnými orgány dohledu třetí země, v nichž je usazen mimounijní alternativní investiční fond, případně mimounijní správce, uzavřeny vhodné dohody o spolupráci. Tyto dohody by měly zajistit alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům Unie umožní plnit své povinnosti v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(135)
Dohody o spolupráci by měly příslušným orgánům umožnit provádění jejich povinností v oblasti dohledu a prosazování ve vztahu ke třetím zemím. Měly by proto stanovit jasný a konkrétní rámec pro přístup k informacím, pro provádění kontrol na místě a pro pomoc, kterou mají poskytovat orgány třetí země. Měly by zajistit, že obdržené informace bude možné sdílet s ostatními dotčenými příslušnými orgány, jakož i s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika.
(136)
S cílem umožnit příslušným orgánům, správcům a depozitářům přizpůsobit se novým požadavkům tohoto nařízení, aby mohly být účinně a účelně uplatňovány, mělo by být datum zahájení použitelnosti tohoto nařízení sladěno s datem pro provedení směrnice 2011/61/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se vedle definic uvedených v článku 2 směrnice 2011/61/EU použijí tyto definice:
1)
„kapitálovým závazkem“ se rozumí smluvní závazek investora poskytnout alternativnímu investičnímu fondu na žádost správce dohodnutou částku investice;
2)
„příslušnou osobou“ v souvislosti se správcem se rozumí:
a)
ředitel, společník či jemu rovnocenná osoba nebo člen vedení správce;
b)
zaměstnanec správce, jakož i jiná fyzická osoba, jejíž služby má správce k dispozici a pod kontrolou a jež se účastní kolektivní správy portfolií prováděné správcem;
c)
fyzická nebo právnická osoba, která se přímo účastní poskytování služeb správci na základě pověřovacího opatření pro třetí osoby za účelem poskytování kolektivní správy portfolií správcem;
3)
„vrcholným vedením“ se rozumí osoba nebo osoby, které skutečně řídí podnikatelskou činnost správce v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a případně exekutivní člen nebo členové řídícího orgánu;
4)
„řídícím orgánem“ se rozumí orgán, jenž má ve správci konečnou rozhodovací pravomoc, zahrnující funkci dohledu a řízení, nebo pouze funkci řízení, pokud jsou tyto dvě funkce oddělené;
5)
„zvláštním opatřením“ se rozumí opatření, které je přímým důsledkem nelikvidní povahy aktiv alternativního investičního fondu, má vliv na specifická práva investorů na odkup u určitého druhu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu a je specifickým nebo odděleným opatřením lišícím se od obecných práv investorů na odkup.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Výpočet spravovaných aktiv
(čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 2
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv
1. Aby se kvalifikoval pro výjimku stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU, musí správce:
a)
identifikovat veškeré alternativní investiční fondy, pro něž je jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, nebo alternativní investiční fondy, pro něž je správcem, umožňuje-li právní forma fondu samosprávu, v souladu s článkem 5 směrnice 2011/61/EU;
b)
pro každý spravovaný alternativní investiční fond identifikovat portfolio aktiv a v souladu s pravidly pro oceňování stanovenými právními předpisy země, v níž je fond usazen, případně statutem nebo zakládacími dokumenty fondu určit odpovídající hodnotu spravovaných aktiv, včetně veškerých aktiv nabytých s využitím pákového efektu;
c)
sloučit určené hodnoty spravovaných aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů a výslednou celkovou hodnotu spravovaných aktiv porovnat s příslušnou prahovou hodnotou stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU.
2. Pro účely odstavce 1 se do výpočtu nezahrnují subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), pro něž správce jedná jako ustanovená správcovská společnost podle směrnice 2009/65/ES.
Pro účely odstavce 1 se do výpočtu zahrnují alternativní investiční fondy spravované správcem v rámci pověření jiné osoby v souladu s článkem 20 směrnice 2011/61/EU. Portfolia alternativních investičních fondů, které správce spravuje v rámci pověření jiné osoby, jsou však z výpočtu vyloučena.
3. Pro účely výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv se každá pozice plynoucí z derivátového nástroje, včetně jakéhokoli derivátu vloženého do převoditelných cenných papírů, převede na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladových aktiv derivátu za použití převodních metodik stanovených v článku 10. Absolutní hodnota uvedené rovnocenné pozice se následně použije pro výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv.
4. Pokud alternativní investiční fond investuje do jiných alternativních investičních fondů spravovaných stejným správcem nesamosprávného alternativního investičního fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
5. Pokud jeden podfond v rámci samosprávného nebo nesamosprávného alternativního investičního fondu investuje do jiného podfondu uvedeného fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
6. Celková hodnota spravovaných aktiv se vypočítá v souladu s odstavci 1 až 4 alespoň jednou ročně a za použití nejnovějších dostupných hodnot aktiv. Nejnovější dostupná hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu se získá během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu prahové hodnoty v souladu s první větou tohoto odstavce. Správce určí datum výpočtu prahové hodnoty a konzistentně jej uplatňuje. Veškeré následné změny zvoleného data musí být odůvodněny příslušnému orgánu. Při výběru data výpočtu prahové hodnoty vezme správce v úvahu dobu a četnost oceňování spravovaných aktiv.
Článek 3
Průběžné sledování spravovaných aktiv
Správci zřídí, provedou a uplatňují postupy průběžného sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Sledování odráží aktuální přehled spravovaných aktiv a zahrnuje pozorování úpisů a zpětných odkupů, nebo případně čerpání kapitálu, rozdělení kapitálu a hodnotu investovaných aktiv pro každý alternativní investiční fond.
Blízkost celkové hodnoty spravovaných aktiv k prahové hodnotě stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU a předpokládané upisování a zpětný odkup se vezmou v úvahu pro posouzení potřeby častějšího provádění výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv.
Článek 4
Příležitostné překročení prahové hodnoty
1. Správce posuzuje situace, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu, aby určil, zda mají dočasnou povahu či nikoli.
2. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace nemá dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu, uvede, že se má za to, že situace nemá dočasnou povahu, a v souladu s článkem 7 směrnice 2011/61/EU požádá do 30 kalendářních dnů o povolení.
3. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace má dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu a uvede, že se má za to, že situace má dočasnou povahu. V oznámí se uvedou podpůrné informace odůvodňující posouzení dočasné povahy situace správcem včetně popisu situace a vysvětlení důvodů, proč je považována za dočasnou.
4. Situace se nepovažuje za dočasnou, pokud bude pravděpodobně trvat déle než tři měsíce.
5. Tři měsíce po datu, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročila příslušnou prahovou hodnotu, správce přepočítá celkovou hodnotu spravovaných aktiv s cílem prokázat, že je nižší, než příslušná prahová hodnota, nebo prokázat příslušnému orgánu, že situace, jež způsobila překročení prahové hodnoty spravovanými aktivy, byla vyřešena a že žádost o povolení správce není nutná.
Článek 5
Informace, jež mají být poskytnuty v rámci registrace
1. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU sdělí správci příslušným orgánům celkovou hodnotu spravovaných aktiv vypočítanou v souladu s postupem uvedeným v článku 2.
2. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. c) směrnice 2011/61/EU poskytnou správci za každý alternativní investiční fond nabídkový dokument nebo příslušný výpis z nabídkového dokumentu nebo obecný popis investiční strategie. Příslušný výpis z nabídkového dokumentu a popis investiční strategie obsahují alespoň tyto informace:
a)
hlavní kategorie aktiv, do nichž alternativní investiční fond může investovat;
b)
jakékoli průmyslové, zeměpisné nebo jiné tržní sektory nebo konkrétní třídy aktiv, na něž se investiční strategie zaměřuje;
c)
popis politiky alternativního investičního fondu pro půjčky nebo pákový efekt.
3. Informace, které má správce poskytnout podle čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jsou uvedeny v čl. 110 odst. 1 tohoto nařízení. Poskytnou se v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
4. Informace získané v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU jsou sdíleny mezi příslušnými orgány v Unii, s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika, pokud je to nezbytné pro výkon jejich povinností.
5. Informace požadované pro účely registrace se aktualizují a poskytují každoročně. Z důvodů souvisejících s výkonem jejich pravomocí podle článku 46 směrnice 2011/61/EU mohou příslušné orgány od správce požadovat, aby informace uvedené v článku 3 směrnice 2011/61/EU poskytoval častěji.
ODDÍL 2
Výpočet pákového efektu
(čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 6
Obecná ustanovení ohledně výpočtu pákového efektu
1. Pákový efekt alternativního investičního fondu se vyjádří jako poměr expozice fondu vůči riziku a jeho čisté hodnoty aktiv.
2. Správci vypočítají expozici spravovaných alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv uvedenou v článku 7 a závazkovou metodou uvedenou v článku 8.
Komise s ohledem na vývoj na trhu a nejpozději do 21. července 2015 přezkoumá metody výpočtu uvedené v prvním pododstavci s cílem rozhodnout, zda jsou tyto metody dostatečné a vhodné pro všechny druhy alternativních investičních fondů, nebo zda by měla být vypracována dodatečná a nepovinná metoda výpočtu pákového efektu.
3. Do výpočtu expozice vůči riziku se zahrne expozice vůči riziku obsažená v jakýchkoli finančních nebo právních strukturách s účastí třetích osob kontrolovaných příslušným alternativním investičním fondem, pokud jsou uvedené struktury specificky zřízeny, aby přímo či nepřímo zvýšily expozici na úrovni fondu. U alternativních investičních fondů, jejichž hlavní investiční politikou je získání kontroly nekotovaných společností nebo emitentů, správce do výpočtu pákového efektu nezahrnuje expozici vůči riziku, která existuje na úrovni uvedených nekotovaných společností a emitentů, pokud alternativní investiční fond nebo správce fondu jednající jménem fondu nemají povinnost nést možné ztráty nad rámec investice do příslušné společnosti nebo emitenta.
4. Správce vyloučí dohody o půjčkách, pokud mají dočasnou povahu a jsou plně kryty smluvními kapitálovými závazky od investorů do alternativního investičního fondu.
5. Správce musí mít řádně zdokumentované postupy pro výpočet expozice vůči riziku každého alternativního investičního fondu ve své správě v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou. Výpočet musí být v průběhu času prováděn konzistentně.
Článek 7
Metoda hrubé hodnoty aktiv pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a všemi akty v přenesené pravomoci přijatými na jejím základě.
Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv správce:
a)
vyloučí hodnotu veškeré hotovosti a peněžních ekvivalentů, které jsou vysoce likvidními investicemi drženými v základní měně alternativního investičního fondu, které lze snadno směnit na známou částku hotovosti, podléhají nevýznamnému riziku změny hodnoty a poskytují výnos maximálně ve výši sazby tříměsíčního vysoce kvalitního státního dluhopisu;
b)
převede derivátové nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z jejich podkladových aktiv za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a metod uvedených v příloze I bodech 4 až 9 a 14;
c)
vyloučí hotovostní půjčky, které zůstávají v hotovosti nebo v peněžním ekvivalentu podle písmena a) a u nichž jsou známy splatné částky;
d)
zahrne expozici vůči riziku vyplývající z reinvestice hotovostních půjček, vyjádřenou buď jako tržní hodnotu realizované investice, nebo jako celkovou půjčenou částku podle přílohy I bodů 1 a 2, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší;
e)
zahrne pozice v rámci repo nebo reverzních repo obchodů a v rámci půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo jiných dohod v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
Článek 8
Závazková metoda pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
1. Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími příslušnými akty v přenesené pravomoci, se splněním kritérií stanovených v odstavcích 2 až 9.
2. Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou správce:
a)
převede každou pozici plynoucí z derivátového nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva uvedeného derivátu za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a v příloze II bodech 4 až 9 a 14;
b)
uplatní mechanismy výpočtu čistých pozic a mechanismy zajištění;
c)
vypočítá expozici vůči riziku vzniklou reinvesticí půjček, pokud taková reinvestice zvyšuje expozici alternativního investičního fondu vůči riziku definovanou v příloze I bodech 1 a 2;
d)
zahrne do výpočtu ostatní mechanismy v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
3. Pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou:
a)
mechanismy výpočtu čistých pozic zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, nehledě na - v případě derivátových nástrojů - datum splatnosti derivátových nástrojů, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem eliminovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech;
b)
mechanismy zajištění zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se nemusí vztahovat ke stejnému podkladovému aktivu, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem kompenzovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech.
4. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud má všechny tyto vlastnosti:
a)
swapuje výsledky finančních aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu za výsledky ostatních referenčních finančních aktiv;
b)
zcela kompenzuje rizika swapovaných aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu, takže výsledky fondu nezávisejí na výsledcích swapovaných aktiv;
c)
neobsahuje ani další volitelné prvky, ani ustanovení o pákovém efektu, ani jiná dodatečná rizika v porovnání s přímou držbou referenčních finančních aktiv.
5. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj při výpočtu expozice vůči riziku v souladu se závazkovou metodou nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
držba alternativního investičního fondu, spočívající v kombinaci derivátového nástroje souvisejícího s finančním aktivem a hotovosti investované do peněžního ekvivalentu definovaného v čl. 7 písm. a), odpovídá držbě dlouhé pozice v daném finančním aktivu;
b)
derivátový nástroj nezavdává vznik žádné další expozici vůči riziku a pákovému efektu nebo riziku.
6. Mechanismy zajištění se při výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku zohledňují, pouze pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
cílem pozic přítomných v zajišťovacím vztahu není generovat výnos a obecná a specifická rizika jsou kompenzována;
b)
na úrovni alternativního investičního fondu existuje ověřitelné snížení rizika;
c)
případná obecná a specifická rizika spojená s derivátovými nástroji jsou kompenzována;
d)
mechanismy zajištění se týkají stejné třídy aktiv;
e)
jsou efektivní v situaci obtížných podmínek na trhu.
7. S výhradou odstavce 6 se derivátové nástroje používané pro účely zajištění proti měnovému riziku, které nezavdávají vznik žádné další expozici vůči riziku, pákovému efektu nebo jiným rizikům, do výpočtu nezahrnují.
8. Správce provádí netting pozic v kterémkoli z těchto případů:
a)
mezi derivátovými nástroji, pokud se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, a to i když mají různá data splatnosti;
b)
mezi derivátovým nástrojem, jehož podkladovým aktivem je převoditelný cenný papír, nástroj peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování podle přílohy I oddílu C bodů 1 až 3 směrnice 2004/39/ES, a stejným odpovídajícím podkladovým aktivem.
9. Správci spravující alternativní investiční fondy, které v souladu se svou hlavní investiční politikou primárně investují do úrokových derivátů, využijí specifická pravidla pro netting různých durací, aby se zohlednila souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky, jak je uvedeno v článku 11.
Článek 9
Metody zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Správci při výpočtu expozice vůči riziku pro situace uvedené v příloze I použijí metody popsané v uvedené příloze.
Článek 10
Metodiky převodu pro derivátové nástroje
Správci pro derivátové nástroje uvedené v příloze II použijí metodiky převodu popsané v uvedené příloze.
Článek 11
Pravidla pro netting různých durací
1. Správci při výpočtu expozice alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s čl. 8 odst. 9 uplatňují pravidla pro netting různých durací.
2. Pravidla pro netting různých durací se nepoužijí, pokud by vedly k vědomému poskytnutí nesprávných informací o rizikovém profilu alternativního investičního fondu. Správci používající uvedená pravidla pro netting do své úrokové strategie nezahrnují další zdroje rizika, jako je volatilita. Strategie úrokové arbitráže tedy uvedená pravidla pro netting neuplatňují.
3. Použití uvedených pravidel pro netting různých durací nesmí generovat neodůvodněnou míru pákového efektu prostřednictvím investic do krátkých pozic. Pro alternativní investiční fond se střední dobou trvání, který používá pravidla pro netting různých durací, nesmí být hlavním zdrojem výsledků krátkodobé úrokové deriváty.
4. Úrokové deriváty se převedou na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva a provede se jejich netting v souladu s přílohou III.
5. Alternativní investiční fond používající pravidla pro netting různých durací může stále využívat zajišťovací rámec. Pravidla pro netting různých durací se mohou uplatnit pouze na úrokové deriváty, jež nejsou zahrnuty do mechanismů zajištění.
ODDÍL 3
Dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
(čl. 9 odst. 7 a článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 12
Rizika spojená s profesní odpovědností
1. Riziky spojenými s profesní odpovědností, která mají být pokryta podle čl. 9 odst. 7 směrnice 2011/61/EU, jsou rizika ztráty nebo škody způsobených příslušnou osobou v důsledku nedbalosti při provádění činností, za něž správce nese právní odpovědnost.
2. Mezi rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v odstavci 1 patří mimo jiné rizika:
a)
ztráty dokumentů dokládajících vlastnictví aktiv alternativního investičního fondu;
b)
vědomého poskytnutí nesprávných informací nebo zavádějících prohlášení adresovaných alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům;
c)
jednání, omylů nebo opomenutí, jejichž důsledkem je porušení:
i)
právních a regulačních povinností,
ii)
povinnosti dovednosti a péče vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům,
iii)
povinností při správě cizího majetku,
iv)
povinností mlčenlivosti,
v)
statutu nebo zakládacích dokumentů alternativního investičního fondu,
vi)
podmínek jmenování správce alternativním investičním fondem;
d)
nesplnění povinnosti zavést, provádět a udržovat řádné postupy k předcházení nečestnému, podvodnému nebo zlovolnému jednání;
e)
nesprávného ocenění aktiv nebo výpočtu cen podílových jednotek nebo akcií;
f)
ztrát způsobených přerušením obchodní činnosti, selháním systému, chybami při zpracování transakcí nebo při řízení procesů.
3. Rizika spojená s profesní odpovědností musí být vždy pokryta buď příslušným dodatečným kapitálem určeným v souladu s článkem 14 nebo příslušným pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání určeným v souladu s článkem 15.
Článek 13
Kvalitativní požadavky pro řešení rizik spojených s profesní odpovědností
1. Správce zavede účinné vnitřní postupy a procedury řízení provozního rizika s cílem řádně identifikovat, měřit, řídit a sledovat provozní rizika, včetně rizik spojených s profesní odpovědností, jimž je nebo může přiměřeně být vystaven. Činnosti řízení provozního rizika se provádějí nezávisle v rámci politiky řízení rizik.
2. Správce zřídí databázi minulých ztrát, do níž se zaznamenávají veškerá provozní selhání, ztráty a škody. V databázi se zaznamenávají mimo jiné veškerá rizika spojená s profesní odpovědností podle čl. 12 odst. 2, která nastala.
3. Správce v rámci řízení rizik využívá své interní údaje o minulých ztrátách a případně externí údaje, analýzy scénářů a faktory odrážející obchodní prostředí a systémy vnitřní kontroly.
4. Expozice vůči provoznímu riziku a ztráty se průběžně sledují a jsou předmětem pravidelných interních zpráv.
5. Správcovy postupy a procedury pro řízení provozního rizika jsou řádně zdokumentovány. Správce zavede opatření zajišťující dodržování jeho postupů řízení provozního rizika a účinná opatření řešící jejich nedodržení. Správce zavede postupy pro přijetí příslušných nápravných opatření.
6. Postupy a procedury řízení provozního rizika a měřicí systémy jsou předmětem pravidelného přezkumu alespoň jednou ročně.
7. Správce udržuje finanční prostředky odpovídající jeho posouzenému rizikovému profilu.
Článek 14
Dodatečný kapitál
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím dodatečného kapitálu.
2. Správce zajistí dodatečný kapitál pro pokrytí rizik spojených s profesní odpovědností ve výši nejméně 0,01 % hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů.
Hodnotou portfolií spravovaných alternativních investičních fondů je součet absolutních hodnot všech aktiv všech alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, přičemž derivátové nástroje se ocení v jejich tržní hodnotě.
3. Požadavek na dodatečný kapitál podle odstavce 2 se přepočítá na konci každého účetního období a výše dodatečného kapitálu se příslušně upraví.
Správce zřídí, provede a uplatňuje postupy průběžného sledování hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítaných v souladu s odst. 2 druhým pododstavcem. Pokud před provedením každoročního přepočtu podle prvního pododstavce hodnota portfolií spravovaných alternativních investičních fondů podstatně vzroste, správce požadavek na dodatečný kapitál neprodleně přepočítá a dodatečný kapitál příslušně upraví.
4. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správci povolit, aby zajistil dodatečný kapitál nižší, než je částka uvedená v odstavci 2, pouze pokud je na základě údajů o minulých ztrátách správce zaznamenaných během období pozorování v délce nejméně tří let před posouzením přesvědčen, že správce zajišťuje dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Povolená nižší částka dodatečného kapitálu nesmí být nižší, než 0,008 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem.
5. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správce požádat, aby zajistil dodatečný kapitál vyšší, než je částka uvedená v odstavci 2, pokud není přesvědčen, že správce má dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Příslušný orgán musí zdůvodnit, proč se domnívá, že správcův dodatečný kapitál není dostatečný.
Článek 15
Pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
2. Správce si sjedná a stále udržuje pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které:
a)
má počáteční dobu trvání nejméně jeden rok;
b)
má výpovědní lhůtu pro zrušení v délce nejméně 90 dnů;
c)
kryje rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v čl. 12 odst. 1 a 2;
d)
je sjednáno u unijního nebo mimounijního podniku, jenž má povolení poskytovat pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání v souladu s právem Unie nebo vnitrostátními právními předpisy;
e)
je poskytováno třetí osobou.
Jakákoli dohodnutá definovaná spoluúčast musí být plně kryta kapitálem zajištěným navíc ke kapitálu, jenž má být zajištěn v souladu s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 2011/61/EU.
3. Pojistné krytí na jednotlivý nárok se rovná nejméně 0,7 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
4. Pojistné krytí na celkové nároky za rok se rovná nejméně 0,9 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
5. Správce přezkoumá pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a to, zda splňuje požadavky stanovené tímto článkem, nejméně jednou ročně a v případě jakékoli změny, která má vliv na to, zda pojištění splňuje požadavky tohoto článku.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCŮ
ODDÍL 1
Obecné zásady
(čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 16
Obecné povinnosti příslušných orgánů
Při posuzování, zda správce dodržuje čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, příslušné orgány použijí alespoň kritéria stanovená v tomto oddíle.
Článek 17
Povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu či investorů do alternativního investičního fondu a v zájmu integrity trhu
1. Správci uplatňují postupy a procedury pro předcházení nekalým praktikám, včetně takových, u nichž lze přiměřeně očekávat, že nepříznivě ovlivňují stabilitu a integritu trhu.
2. Správci zajistí, aby alternativním investičním fondům nebo investorům do těchto fondů nebyly účtovány nepřiměřené náklady.
Článek 18
Patřičná opatrnost
1. Správci uplatňují při výběru a průběžném sledování investic vysoký standard opatrnosti.
2. Správci zajistí, aby měli řádné znalosti a porozumění aktivům, do nichž alternativní investiční fond investuje.
3. Správci zřídí, provedou a uplatňují písemné postupy a procedury jednání s patřičnou opatrností a zavedou účinná opatření zajišťující, aby investiční rozhodnutí jménem alternativních investičních fondů byla prováděna v souladu s cíli, investiční strategií a případně omezeními rizik dotyčného fondu.
4. Postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti, uvedené v odstavci 3, se pravidelně přezkoumávají a aktualizují.
Článek 19
Patřičná opatrnost při investování do aktiv s omezenou likviditou
1. Pokud správci investují do aktiv s omezenou likviditou a pokud takové investici předchází fáze vyjednávání, pak ve vztahu k fázi vyjednávání navíc k požadavkům stanoveným v článku 18:
a)
stanoví a pravidelně aktualizují obchodní plán odpovídající době trvání alternativního investičního fondu a tržním podmínkám;
b)
vyhledávají a volí možné transakce v souladu s obchodním plánem uvedeným v písmenu a);
c)
zvolené transakce posuzují se zvážením případných příležitostí a celkového souvisejícího rizika, veškerých relevantních právních, daňových, finančních nebo jiných faktorů s vlivem na hodnotu, lidských a materiálních zdrojů a strategií, včetně strategií ukončení;
d)
před provedením transakce provádějí činnosti patřičné opatrnosti související s transakcemi;
e)
sledují výsledky alternativního investičního fondu ve vztahu k obchodnímu plánu uvedenému v písmenu a).
2. Správci uchovávají záznamy o činnostech prováděných podle odstavce 1 po dobu nejméně pěti let.
Článek 20
Patřičná opatrnost při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů
1. Správci při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů jednají s patřičnou dovedností, péčí a opatrností před uzavřením smlouvy a poté průběžně, se zohledněním plného rozsahu a kvality jejich služeb.
2. Při výběru hlavních makléřů nebo protistran správce nebo alternativního investičního fondu v transakci s OTC deriváty, při výpůjčce cenných papírů nebo repo obchodu správci zajistí, aby uvedení hlavní makléři a protistrany splňovali všechny tyto podmínky:
a)
podléhají průběžnému dohledu veřejného orgánu;
b)
jsou finančně zdraví;
c)
mají nezbytnou organizační strukturu a zdroje pro výkon služeb, které mají správci nebo alternativnímu investičnímu fondu poskytovat.
3. Při posuzování finančního zdraví podle odst. 2 písm. b) správci berou v úvahu, zda hlavní makléř či protistrana podléhá obezřetnostní regulaci včetně dostatečných kapitálových požadavků a účinnému dohledu, či nikoli.
4. Seznam vybraných hlavních makléřů schválí vrcholné vedení správce. Ve výjimečných případech mohou být jmenováni hlavní makléři neuvedení na seznamu, pokud splňují požadavky stanovené v odstavci 2 a pokud to schválí vrcholné vedení. Správce musí být schopen prokázat důvody takového výběru a to, že při výběru a sledování hlavních makléřů, kteří nejsou na seznamu, jednal s patřičnou opatrností.
Článek 21
Čestné a spravedlivé jednání s patřičnou dovedností
Při stanovení toho, zda správce provozuje svou činnost čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, příslušné orgány posuzují, zda jsou splněny alespoň tyto podmínky:
a)
řídící orgán správce disponuje řádnými kolektivními znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi, aby byl schopen porozumět činnostem správce, zejména hlavním rizikům přítomným v těchto činnostech a v aktivech, do nichž alternativní investiční fond investuje;
b)
členové řídícího orgánu věnují dostatečný čas řádnému výkonu svých úkolů ve správci;
c)
každý člen řídícího orgánu jedná čestně, bezúhonně a nezávisle;
d)
správce věnuje odpovídající zdroje na zaškolení a odbornou přípravu členů řídícího orgánu.
Článek 22
Zdroje
1. Správce zaměstnává dostatečný počet personálu s takovými dovednostmi, vědomostmi a odbornými znalostmi, jaké jsou potřebné ke splnění přidělených povinností.
2. Pro účely odstavce 1 správci zohlední povahu, rozsah a složitost své podnikatelské činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a aktivit poskytovaných a vykonávaných v rámci uvedené činnosti.
Článek 23
Spravedlivé zacházení s investory do alternativního investičního fondu
1. Správce zajistí, aby jeho rozhodovací postupy a jeho organizační struktura uvedená v článku 57 zajišťovaly spravedlivé zacházení s investory.
2. Zvláštní výhody, které správce přizná jednomu nebo více investorům, nesmí mít za následek celkové podstatné znevýhodnění ostatních investorů.
Článek 24
Materiální stimuly
1. Má se za to, že správci nejednají čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativních investičních fondů, které spravují, nebo investorů do těchto fondů, pokud v souvislosti s výkonem činností uvedených v příloze I směrnice 2011/61/EU platí nebo obdrží jakýkoli poplatek nebo provizi, nebo poskytují nebo obdrží jakékoli nepeněžní plnění, s výjimkou následujícího:
a)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého alternativnímu investičnímu fondu nebo osobě, která fond zastupuje, nebo placeného či poskytnutého alternativním investičním fondem nebo osobou, která fond zastupuje;
b)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého třetí straně nebo osobě jednající jménem třetí strany nebo placené či poskytnuté třetí stranou nebo osobou jednající jménem třetí strany, pokud může správce prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
investoři do alternativního investičního fondu jsou o existenci, povaze a výši poplatku, provize nebo plnění, případně o způsobu výpočtu jeho/její výše v případě, že jeho/její výši není možno zjistit, informováni jasně, komplexně, přesně a srozumitelně ještě před poskytnutím příslušné služby,
ii)
úhrada poplatku nebo provize či poskytnutí nepeněžního plnění mají za účel zvýšení kvality příslušné služby a neohrožují splnění povinnosti správce jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu;
c)
řádných poplatků, které umožní poskytnutí příslušné služby nebo jsou pro tento účel nutné, včetně poplatků za opatrování, za vypořádání a směnu měn, odvodů vymáhaných regulačními orgány nebo právních poplatků, a které svou povahou nevedou k rozporu s povinnostmi správce jednat čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) bodu i) se považuje za uspokojující poskytnutí informací o hlavních podmínkách ujednání týkajících se poplatku, provize nebo nepeněžního plnění v souhrnné formě, pokud se správce zaváže poskytnout na žádost investora do alternativního investičního fondu, který spravuje, další údaje, a pokud tento závazek splní.
Článek 25
Efektivní využití zdrojů a postupů - zpracování pokynů
1. Správci zřídí, zavedou a uplatňují postupy a opatření zajišťující okamžité, spravedlivé a rychlé provedení pokynů jménem alternativního investičního fondu.
2. Postupy a opatření uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto požadavky:
a)
zajistí, aby byly pokyny prováděné jménem alternativních investičních fondů neprodleně a přesně zaznamenávány a přidělovány;
b)
provádějí jinak srovnatelné pokyny alternativního investičního fondu v pořadí, v jakém byly podány, a neprodleně, ledaže by to znemožňovala povaha pokynu nebo aktuální podmínky na trhu nebo by to bylo v rozporu se zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu.
3. Finanční nástroje, peněžní částky nebo jiná aktiva obdržené při vypořádání provedených pokynů jsou neprodleně a správně doručeny příslušnému alternativnímu investičnímu fondu nebo zaznamenány na jeho účet.
4. Správci nezneužijí informace o nevyřízených pokynech alternativního investičního fondu a učiní veškeré přiměřené kroky k tomu, aby zabránili zneužití těchto informací ze strany svých příslušných osob.
Článek 26
Informační povinnosti v souvislosti s prováděním pokynů k upsání a vyplacení
1. Pokud správce provedl investorův pokyn k upsání, případně k vyplacení, neprodleně investorovi na trvalém nosiči poskytne zásadní informace o provedení uvedeného pokynu nebo případně o přijetí nabídky k upisování.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud má třetí osoba povinnost poskytnout investorovi potvrzení o provedení pokynu a pokud toto potvrzení obsahuje zásadní informace.
Správce zajistí, aby uvedená třetí osoba své povinnosti splnila.
3. Zásadní informace uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnují:
a)
totožnost správce;
b)
totožnost investora;
c)
datum a čas přijetí pokynu;
d)
datum provedení pokynu;
e)
totožnost alternativního investičního fondu;
f)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
4. Správce investorovi na požádání poskytne informace o stavu pokynu nebo přijetí nabídky k upisování, případně obou.
Článek 27
Provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu
1. Při provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu v souvislosti se správou jeho portfolia správce jedná v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do těchto fondů, které spravuje.
2. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, a pro účely odstavce 1, podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fondy, které spravuje, nebo pro investory do těchto fondů dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví podle následujících kritérií:
a)
cíle, investiční politika a rizika specifická pro alternativní investiční fond, jak jsou uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech fondu nebo v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
povaha pokynu;
c)
povaha finančních nástrojů nebo jiných aktiv, které jsou předmětem tohoto pokynu;
d)
charakteristika převodních míst, do nichž lze tento pokyn nasměrovat.
3. Správce zřídí a zavede účinná opatření pro splnění povinností uvedených v odstavcích 1 a 2. Správce zejména písemně stanoví a zavede politiku pro provádění pokynů, která alternativním investičním fondům a jejich investorům umožní dosáhnout pro pokyny těchto fondů nejlepšího možného výsledku v souladu s odstavcem 2.
4. Správce pravidelně sleduje účinnost opatření a politiky pro provádění pokynů za účelem zjištění a nápravy případných nedostatků.
5. Správce svou politiku pro provádění pokynů každoročně přezkoumává. Přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
6. Správce musí být schopen doložit, že provádí pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu se svou politikou pro provádění pokynů.
7. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 28
Zadávání pokynů k obchodu jménem alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům
1. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, jedná při zadávání pokynů k obchodu jménem spravovaných alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům v nejlepším zájmu těchto fondů, které spravuje, nebo investorů do těchto fondů, a to v souvislosti se správou jejich portfolií.
2. Správce podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fond nebo investory do tohoto fondu dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví odkazem na kritéria v čl. 27 odst. 2.
Správce zřídí, zavede a uplatňuje politiku, která mu umožní splnit povinnost uvedenou v prvním pododstavci. V rámci této politiky jsou pro jednotlivé druhy nástrojů určeny subjekty, jimž je možné zadávat pokyny k provedení. Správce uzavírá dohody o provádění pokynů, pouze pokud jsou tyto dohody v souladu s povinnostmi stanovenými v tomto článku. Správce zpřístupní investorům do alternativních investičních fondů, které spravuje, patřičné informace o politice stanovené podle tohoto odstavce a jejích případných podstatných změnách.
3. Správce pravidelně sleduje účinnost politiky stanovené v souladu s odstavcem 2, a zejména kvalitu provádění pokynů ze strany subjektů uvedených v předmětné politice, a zjedná nápravu případných nedostatků.
Správce tuto politiku dále každoročně přezkoumává. Tento přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
4. Správce musí být schopen prokázat, že zadává pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu s politikou stanovenou podle odstavce 2.
5. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 29
Slučování a přidělování pokynů k provedení obchodu
1. Správce smí provést pokyn alternativního investičního fondu společně s pokynem jiného alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo klienta nebo s pokynem provedeným při investování svých vlastních prostředků, pouze pokud:
a)
lze přiměřeně očekávat, že sloučení pokynů nebude v souhrnu nevýhodné pro žádný alternativní investiční fond, SKIPCP ani pro žádného klienta, jejichž pokyny se mají sloučit;
b)
je vytvořena a zavedena politika přidělování pokynů, která za dostatečně přesných podmínek zajišťuje spravedlivé přidělování sloučených pokynů, včetně stanovení toho, jak objem a cena pokynů určuje přidělení a zacházení s částečně provedenými pokyny.
2. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu s jedním nebo více pokyny jiných alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů a sloučený pokyn je proveden částečně, správce přidělí příslušné obchody v souladu se svou politikou přidělování pokynů.
3. Pokud správce transakce na svůj vlastní účet slučuje s jedním nebo více pokyny alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů, nesmí související obchody přidělit způsobem nevýhodným pro alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta.
4. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo jiného klienta s transakcí na vlastní účet a sloučený pokyn je proveden částečně, přidělí související obchody přednostně alternativnímu investičnímu fondu, SKIPCP nebo jinému klientovi.
Jestliže však správce může alternativnímu investičnímu fondu nebo klientovi na základě rozumných důvodů prokázat, že by bez sloučení nebyl schopen pokyn provést za tak výhodných podmínek nebo vůbec, může přidělit transakci na vlastní účet proporcionálně v souladu se svou politikou přidělování pokynů podle odst. 1 písm. b).
ODDÍL 2
Střety zájmů
(článek 14 směrnice 2011/61/EU)
Článek 30
Druhy střetů zájmů
Pro účely identifikace druhů střetů zájmů, které vznikají při správě alternativního investičního fondu, správci zejména zohlední, zda správce, příslušná osoba nebo osoba přímo nebo nepřímo spojená se správcem prostřednictvím kontroly:
a)
pravděpodobně získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo jeho investorů;
b)
má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům nebo klientovi nebo na výsledku transakce prováděné jménem alternativního investičního fondu nebo klienta a tento zájem je odlišný od zájmu alternativního investičního fondu na daném výsledku;
c)
má finanční nebo jinou motivaci upřednostnit:
-
zájem SKIPCP, klienta nebo skupiny klientů nebo jiného alternativního investičního fondu před zájmem alternativního investičního fondu,
-
zájem jednoho investora před zájmem jiného investora nebo skupiny investorů do stejného alternativního investičního fondu;
d)
provádí stejné činnosti pro alternativní investiční fond a pro jiný alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta nebo
e)
dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolia, které jsou poskytovány alternativnímu investičnímu fondu, od osoby jiné než alternativní investiční fond nebo jeho investoři, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
Článek 31
Postup k omezení možnosti střetu zájmů
1. Správce zřídí, zavede a uplatňuje účinný postup k omezení možnosti střetu zájmů. Tento postup se vypracuje písemně a je přiměřený s ohledem na velikost a organizaci správce i na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
Pokud je správce součástí skupiny, zohlední tento postup též okolnosti, jichž si správce je nebo by měl být vědom a jež mohou vyvolat střet zájmů v důsledku struktury a podnikatelské činnosti dalších členů skupiny.
2. Postup k omezení možnosti střetu zájmů přijatý v souladu s odstavcem 1 zahrnuje:
a)
s odkazem na činnosti prováděné správcem nebo jeho jménem, včetně činností prováděných pověřenou osobou, dále pověřenou osobou, externím znalcem nebo protistranou, identifikace okolností, které představují střet zájmů, z něhož plyne podstatné riziko poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, nebo které mohou takový střet zájmů způsobit;
b)
postupy, které je třeba dodržet, a opatření, která je nutno přijmout k předcházení, zvládání a sledování takových střetů zájmů.
Článek 32
Střety zájmů v souvislosti s vyplacením investic
Správce, jenž spravuje otevřený alternativní investiční fond, identifikuje, zvládá a sleduje střety zájmů vznikající mezi investory, kteří mají zájem o vyplacení svých investic, a investory, kteří si přejí ponechat své investice v alternativním investičním fondu, a veškeré střety mezi motivací správce investovat do nelikvidních aktiv a pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup v souladu s povinnostmi správce podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 33
Postupy a opatření pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání
1. Účelem postupů a opatření zřízených pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání je zajistit, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, v nichž je přítomno riziko střetu zájmů, tyto činnosti prováděly s mírou nezávislosti, která je přiměřená velikosti a činnostem správce a skupiny, do níž patří, a závažnosti rizika poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
2. Je-li to nezbytné a vhodné k tomu, aby správce zajistil žádoucí míru nezávislosti, zahrnují postupy, jež mají být dodrženy, a opatření, jež mají být přijata v souladu s čl. 31 odst. 2 písm. b), následující postupy a opatření:
a)
účinné postupy k zabránění nebo kontrole výměny informací mezi příslušnými osobami zapojenými do činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, v nichž je přítomen střet zájmů, pokud by výměna informací mohla poškodit zájem jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jejich investorů;
b)
samostatný dohled nad příslušnými osobami, mezi jejichž hlavní úkoly patří vykonávání činností kolektivní správy portfolií jménem klientů nebo investorů nebo poskytování služeb klientům nebo investorům, jejichž zájmy mohou být ve střetu nebo kteří zastupují odlišné zájmy, jež mohou být ve střetu (včetně zájmů správce);
c)
odstranění jakékoli přímé vazby mezi odměňováním příslušných osob, které se zabývají především jednou činností, a odměňováním či příjmy různých příslušných osob, které se zabývají především jinou činností, pokud ze vztahu těchto činností může vznikat střet zájmů;
d)
opatření, která komukoli zabrání v možnosti vykonávat nepatřičný vliv na způsob, jakým příslušná osoba provádí činnosti kolektivní správy portfolií, nebo tuto možnost omezí;
e)
opatření k předcházení nebo kontrole souběžného či postupného zapojení příslušné osoby do samostatných činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, pokud takové zapojení může být na újmu řádného zvládání střetů zájmů.
V případě, že přijetí či uplatňování jednoho nebo více těchto opatření a postupů nezajistí žádoucí míru nezávislosti, správce přijme jiná nebo další opatření a postupy, které jsou pro tyto účely nezbytné a vhodné.
Článek 34
Zvládání střetů zájmů
Pokud organizační nebo administrativní opatření provedená správcem nepostačují k tomu, aby s přiměřenou jistotou předešla rizikům poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, musí být vrcholné vedení nebo jiný příslušný vnitřní orgán správce neprodleně informováno, aby přijalo jakékoli nezbytné rozhodnutí nebo opatření s cílem zajistit, aby správce jednal v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
Článek 35
Sledování střetů zájmů
1. Správce vede a pravidelně aktualizuje evidenci druhů činností prováděných správcem nebo jeho jménem, při nichž vznikl anebo v případě probíhající činnosti může vzniknout střet zájmů, který s sebou nese značné riziko poškození zájmů jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jeho investorů.
2. Vrcholnému vedení se často, a nejméně jednou ročně, poskytují písemné zprávy o činnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 36
Informování o střetech zájmů
1. Informace, které mají být oznámeny investorům v souladu s čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice 2011/61/EU, se investorům poskytnou na trvalém nosiči nebo prostřednictvím internetové stránky.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1 poskytnuty prostřednictvím internetové stránky a nejsou adresovány osobně investorovi, musí být splněny tyto podmínky:
a)
investorovi byla sdělena adresa internetové stránky a umístění na internetové stránce, kde lze informace získat, a investor s tímto způsobem poskytování informací souhlasil;
b)
informace musí být aktuální;
c)
přístup k informacím na těchto internetových stránkách musí být nepřetržitý po tak dlouhou dobu, jakou investor přiměřeně potřebuje k jejich prohlédnutí.
Článek 37
Pravidla týkající se výkonu hlasovacích práv
1. Správce vypracuje náležitá a účinná pravidla pro určení, kdy a jakým způsobem mají být vykonána hlasovací práva držená v jím spravovaných portfoliích alternativního investičního fondu, tak aby práva byla vykonávána výlučně ve prospěch dotčeného alternativního investičního fondu a jeho investorů.
2. Pravidla podle odstavce 1 stanoví opatření a postupy pro:
a)
sledování relevantních podnikových událostí;
b)
zajištění toho, aby hlasovací práva byla vykonávána v souladu s investičními cíli a politikou příslušného alternativního investičního fondu;
c)
zabránění nebo zvládání střetů zájmů plynoucích z výkonu hlasovacích práv.
3. Investorům se na jejich žádost zpřístupní souhrnný popis pravidel a podrobnosti o opatřeních přijatých na jejich základě.
ODDÍL 3
Řízení rizik
(článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 38
Systémy řízení rizik
Pro účely tohoto oddílu se systémy řízení rizik rozumí systémy sestávající z příslušných prvků organizační struktury správce, přičemž hlavní úlohu mají stálá funkce řízení rizik, politiky a postupy týkající se řízení rizik relevantních pro investiční strategii každého alternativního investičního fondu, a opatření, procesy a metody související s měřením a řízením rizik, které správce používá pro každý spravovaný alternativní investiční fond.
Článek 39
Stálá funkce řízení rizik
1. Správce zřídí a udržuje stálou funkci řízení rizik, která:
a)
provádí účinné politiky a postupy řízení rizik s cílem průběžně identifikovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu, kterým je nebo může být každý alternativní investiční fond vystaven;
b)
zajišťuje, aby byl rizikový profil alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení;
c)
sleduje dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a včas informuje řídící orgán správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce, pokud se domnívá, že rizikový profil alternativního investičního fondu není s těmito omezeními v souladu, nebo pokud spatřuje podstatné riziko, že rizikový profil bude s těmito omezeními v budoucnu v nesouladu;
d)
poskytuje řídícímu orgánu správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce s četností, která odpovídá povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu nebo činností správce tyto pravidelné aktualizace:
i)
vzájemná konzistentnost a dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a rizikového profilu alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU,
ii)
přiměřenost a účinnost procesu řízení rizik, s uvedením zejména toho, zda byla nebo budou přijata patřičná nápravná opatření v případě existujících nebo očekávaných nedostatků;
e)
poskytuje vrcholnému vedení pravidelné aktualizace o současné úrovni rizik podstupovaných každým spravovaným alternativním investičním fondem a o případném existujícím nebo předpokládaném porušení omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 s cílem zajistit, aby byla rychle přijata patřičná opatření.
2. Funkce řízení rizik má nezbytné pravomoci a přístup ke všem příslušným informacím potřebným k plnění úkolů stanovených v odstavci 1.
Článek 40
Politika řízení rizik
1. Správce zřídí, provádí a udržuje řádnou a zdokumentovanou politiku řízení rizik, která identifikuje veškerá relevantní rizika, kterým je nebo může být jím spravovaný alternativní investiční fond vystaven.
2. Politika řízení rizik obsahuje nezbytné postupy, které správci umožní posoudit u každého jím spravovaného alternativního investičního fondu expozici tohoto fondu vůči tržnímu riziku, riziku likvidity a riziku selhání protistrany, jakož i vůči všem ostatním relevantním rizikům, která mohou být pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond závažná, včetně provozního rizika.
3. Správcova politika řízení rizik se musí zabývat alespoň těmito prvky:
a)
metodami, nástroji a opatřeními, které mu umožňují dodržovat článek 45;
b)
metodami, nástroji a opatřeními, které umožňují posouzení a sledování rizika likvidity alternativního investičního fondu za běžných i mimořádných potřeb likvidity, včetně použití pravidelně prováděných zátěžových testů v souladu s článkem 48;
c)
rozdělením odpovědnosti v rámci správce v souvislosti s řízením rizik;
d)
omezeními stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení a odůvodněním toho, jak jsou sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU;
e)
podmínkami, obsahem, četností a adresáty zpráv podávaných stálou funkcí řízení rizik uvedenou v článku 39.
4. Politika řízení rizik obsahuje popis ochranných opatření uvedených v článku 43, zejména:
a)
povahy možných střetů zájmů;
b)
zavedených nápravných opatření;
c)
důvodů, proč by se od uvedených opatření mělo přiměřeně očekávat, že vyústí v nezávislý výkon funkce řízení rizika;
d)
jak má správce v úmyslu zajistit, že ochranná opatření budou stále účinná.
5. Politika řízení rizik uvedená v odstavci 1 musí odpovídat povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
Článek 41
Posuzování, sledování a přezkum systémů řízení rizik
1. Správce posuzuje, sleduje a pravidelně, nejméně jednou ročně, přezkoumává:
a)
přiměřenost a účinnost politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
míru, v jaké správce dodržuje politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody uvedené v článku 45;
c)
přiměřenost a účinnost opatření přijatých k nápravě případných nedostatků v procesu řízení rizik;
d)
výkon funkce řízení rizik;
e)
přiměřenost a účinnost opatření, jejichž cílem je zajistit funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s článkem 42.
Vrcholné vedení rozhodne o četnosti pravidelného přezkumu uvedeného v prvním pododstavci v souladu se zásadou proporcionality s ohledem na povahu, rozsah a složitost podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
2. Navíc k pravidelnému přezkumu uvedenému v odstavci 1 se systémy řízení rizik přezkoumají, pokud:
a)
dojde k podstatným změnám politik a postupů řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
vnitřní nebo vnější události nasvědčují tomu, že je nutný dodatečný přezkum;
c)
dojde k podstatným změnám investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, který správce spravuje.
3. Správce na základě výsledků přezkumu uvedeného v odstavcích 1 a 2 aktualizuje systémy řízení rizik.
4. Správce oznámí příslušnému orgánu domovského členského státu veškeré podstatné změny politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45.
Článek 42
Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik
1. Funkce řízení rizik se považuje za funkčně a hierarchicky oddělenou od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nepodléhají dohledu osob odpovědných za výkon provozních jednotek správce, včetně činnosti správy portfolia;
b)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nejsou zapojeny do výkonu činností v rámci provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
c)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik jsou odměňovány podle dosažení cílů souvisejících s touto funkcí nezávisle na výsledcích provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
na odměňování vrcholných zaměstnanců funkce řízení rizik přímo dohlíží výbor pro odměňování, pokud byl takový výbor zřízen.
2. Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s odstavcem 1 musí být zajištěno v rámci celé hierarchické struktury správce až k jeho řídícímu orgánu. Je předmětem přezkumu ze strany řídícího orgánu a - pokud existuje - funkce dohledu správce.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce přezkoumají způsob, jakým správce uplatnil odstavce 1 a 2, na základě kritérií stanovených v čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Článek 43
Ochranná opatření proti střetům zájmů
1. Ochranná opatření proti střetům zájmů uvedená v čl. 15 odst. 1 směrnice 2011/61/EU zajistí alespoň, že:
a)
rozhodnutí přijímaná funkcí řízení rizik jsou založena na spolehlivých údajích, které ze strany funkce řízení rizik podléhají přiměřené míře kontroly;
b)
odměňování osob zapojených do výkonu funkce řízení rizik odráží dosažení cílů souvisejících s funkcí řízení rizik nezávisle na výsledcích obchodních útvarů, v nichž jsou zapojeny;
c)
funkce řízení rizik je předmětem řádného nezávislého přezkumu zajišťujícího, že jsou rozhodnutí přijímána nezávisle;
d)
funkce řízení rizik je v řídícím orgánu nebo ve funkci dohledu, pokud byla zřízena, zastoupena nejméně se stejnou autoritou, jako činnost správy portfolia;
e)
jakékoli funkce, které jsou ve vzájemném střetu, jsou řádně odděleny.
2. Pokud je to na místě s ohledem na povahu, rozsah a složitost správce, ochranná opatření uvedená v odstavci 1 rovněž zajistí, že:
a)
výsledky funkce řízení rizik jsou předmětem pravidelného přezkumu ze strany funkce interního auditu, nebo pokud nebyla zřízena, třetí stranou jmenovanou řídícím orgánem;
b)
pokud byl zřízen výbor pro rizika, disponuje dostatečnými zdroji a jeho členové, kteří nejsou nezávislí, nemají nepatřičný vliv na výsledky funkce řízení rizik.
3. Řídící orgán správce a - pokud existuje - funkce dohledu zavedou ochranná opatření proti střetům zájmů stanovená v odstavcích 1 a 2, pravidelně přezkoumávají jejich účinnost a včas přijímají nápravná opatření k odstranění případných nedostatků.
Článek 44
Omezení rizik
1. Správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, zřídí a zavede kvantitativní nebo kvalitativní omezení rizik (nebo oboje) s ohledem na všechna relevantní rizika. Pokud jsou stanovena pouze kvalitativní omezení rizik, správce musí být schopen odůvodnit tento přístup příslušnému orgánu.
2. Kvalitativní a kvantitativní omezení rizik zahrnují pro každý alternativní investiční fond alespoň tato rizika:
a)
tržní rizika;
b)
úvěrová rizika;
c)
rizika likvidity;
d)
rizika selhání protistrany;
e)
operační rizika.
3. Při stanovení omezení rizik vezme správce v úvahu strategie a aktiva použité pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jakož i vnitrostátní předpisy platné pro každý z těchto fondů. Uvedená omezení rizik musí být sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a musí je schválit řídící orgán.
Článek 45
Měření a řízení rizik
1. Správce přijme řádná a účinná opatření, procesy a metody s cílem:
a)
kdykoli identifikovat, měřit, řídit a sledovat rizika, jimž jsou nebo mohou být vystaveny alternativní investiční fondy, které spravuje;
b)
zajistit dodržování omezení stanovených v souladu s článkem 44.
2. Opatření, procesy a metody uvedené v odstavci 1 musí být přiměřené povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a každého alternativního investičního fondu, který spravuje, a musí odpovídat rizikovému profilu tohoto fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU.
3. Pro účely odstavce 1 podnikne správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, tyto kroky:
a)
zavede opatření, procesy a metody měření rizik nezbytné k zajištění, aby rizika přijatých pozic a jejich vliv na celkový rizikový profil byly přesně měřeny na základě důvěryhodných a spolehlivých údajů a aby opatření, procesy a metody měření rizik byly náležitým způsobem zdokumentovány;
b)
provádí pravidelné zpětné testování za účelem kontroly platnosti opatření pro měření rizik, mezi něž patří prognózy a odhady založené na modelech;
c)
provádí pravidelné zátěžové testy a analýzy scénářů za účelem podchycení rizik plynoucích z možných změn tržních podmínek, která by mohla mít nepříznivý dopad na alternativní investiční fond;
d)
zajišťuje, aby aktuální úroveň rizika byla v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44;
e)
vytvoří, zavede a udržuje náležité postupy, které v případě skutečného nebo předpokládaného porušení omezení rizik určitého alternativního investičního fondu zabezpečí včasné kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů;
f)
zajistí, aby pro každý alternativní investiční fond existovaly řádné systémy a postupy řízení likvidity v souladu s požadavky stanovenými v článku 46.
ODDÍL 4
Řízení likvidity
(článek 16 směrnice 2011/61/EU)
Článek 46
Systém a postupy řízení likvidity
Správce musí být schopen prokázat příslušným orgánům svého domovského státu, že je zaveden vhodný systém řízení likvidity a účinné postupy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, zohledňující investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu.
Článek 47
Sledování a řízení rizika likvidity
1. Systém a postupy řízení likvidity uvedené v článku 46 zajistí alespoň, že:
a)
správce v alternativním investičním fondu udržuje úroveň likvidity přiměřenou jeho podkladovým závazkům na základě posouzení relativní likvidity aktiv fondu na trhu, s ohledem na čas nutný na likvidaci a na cenu nebo hodnotu, za niž lze uvedená aktiva likvidovat, a jejich citlivost na jiná tržní rizika nebo faktory;
b)
správce sleduje povahu investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity s ohledem na poměrný příspěvek jednotlivých aktiv, jež mohou mít podstatný vliv na likviditu, a podstatné podmíněné či nepodmíněné závazky a přísliby, které může fond mít ve vztahu ke svým podkladovým závazkům. Správce pro tyto účely zohledňuje profil investorské základny alternativního investičního fondu včetně druhu investorů, relativní velikosti investic a podmínek zpětného odkupu, které se na tyto investice vztahují;
c)
pokud alternativní investiční fond investuje do jiných subjektů kolektivního investování, správce sleduje přístup, který správci uvedených jiných subjektů přijali k řízení likvidity, a to včetně provádění pravidelného přezkumu ke sledování změn v podmínkách zpětného odkupu podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje. S výhradou čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU se tato povinnost nepoužije, pokud se jiné subjekty kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, aktivně obchodují na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES nebo na rovnocenném trhu třetí země;
d)
správce zavede a udržuje vhodná opatření a postupy řízení likvidity pro posouzení kvantitativních a kvalitativních rizik pozic a zamýšlených investic, které mají podstatný vliv na povahy investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, aby bylo možné řádně změřit jejich účinky na celkovou povahu investic z hlediska likvidity. Použité postupy zajistí, aby správce měl řádné znalosti a chápání likvidity aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval nebo zamýšlí investovat, popřípadě včetně obchodovaného objemu a citlivosti cen a případně rozpětí jednotlivých aktiv za běžných i mimořádných potřeb likvidity;
e)
správce zvažuje a zavádí nástroje a opatření, včetně zvláštních opatření, nezbytné pro řízení rizika likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Správce identifikuje druhy okolností, za nichž mohou být tyto nástroje a opatření použity za běžných i mimořádných okolností, s ohledem na spravedlivé zacházení se všemi investory do alternativního investičního fondu a ve vztahu ke každému spravovanému fondu. Správce může takové nástroje a opatření použít pouze za těchto okolností a pokud byly řádně poskytnuty veškeré informace v souladu s článkem 108.
2. Správce svou politiku a postupy řízení likvidity uvedené v odstavci 1 dokumentuje, alespoň jednou ročně provádí jejich přezkum a aktualizuje je o případné změny nebo nová opatření.
3. Správce do svého systému a postupů řízení likvidity uvedených v odstavci 1 začlení vhodná opatření eskalace pro řešení předpokládaného nebo existujícího nedostatku likvidity nebo jiných situací obtíží alternativního investičního fondu.
4. Pokud správce spravuje alternativní investiční fond, jenž je uzavřeným alternativním investičním fondem, který využívá pákový efekt, odst. 1 písm. e) se nepoužije.
Článek 48
Omezení pro řízení likvidity a zátěžové testy
1. Správce zavede a udržuje, případně s ohledem na povahu, rozsah a složitost každého alternativního investičního fondu, jejž spravuje, přiměřená omezení likvidity nebo nelikvidity fondu v souladu s jeho souvisejícími závazky a pravidly pro zpětný odkup a s požadavky stanovenými v článku 44, týkajícími se kvantitativních a kvalitativních omezení rizik.
Správce sleduje dodržování uvedených omezení, a pokud jsou nebo pravděpodobně budou překročena, určí požadovaný (nebo nezbytný) postup. Při určování vhodného postupu správce zváží přiměřenost politiky a postupů řízení likvidity, vhodnost povahy investic aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a účinek netypických objemů žádostí o zpětný odkup.
2. Správce pravidelně provádí zátěžové testy za podmínek běžné i mimořádné potřeby likvidity, které mu umožní posoudit riziko likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Zátěžové testy:
a)
jsou prováděny na základě spolehlivých a aktuálních informací vyjádřených kvantitativně, případně pokud to není vhodné, kvalitativně;
b)
pokud je to na místě, simulují nedostatek likvidity aktiv alternativního investičního fondu a atypické žádosti o zpětný odkup;
c)
zahrnují tržní rizika a veškeré vyplývající dopady, včetně výzev k doplnění zajištění (margin calls), požadavků na zajištění nebo úvěrových linek;
d)
zohledňují citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku;
e)
jsou prováděny s četností, jež je přiměřená povaze alternativního investičního fondu s ohledem na investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity, druh investora a pravidla pro zpětný odkup fondu, avšak alespoň jednou ročně.
3. Správce v souvislosti s výsledkem jakéhokoli zátěžového testu jedná v nejlepším zájmu investorů.
Článek 49
Soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup
1. Pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2011/61/EU se má za to, že investiční strategie, povaha investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu spravovaného správcem jsou ve vzájemném souladu, pokud mohou investoři odkoupit své investice způsobem konzistentním se spravedlivým zacházením se všemi investory do fondu a v souladu s pravidly fondu pro zpětný odkup a jeho závazky.
2. Při posuzování souladu investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup správce rovněž zohledňuje dopad, jejž může zpětný odkup mít na podkladové ceny nebo rozpětí jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu.
ODDÍL 5
Investování do sekuritizačních pozic
(článek 17 směrnice 2011/61/EU)
Článek 50
Definice
Pro účely tohoto oddílu se
a)
„sekuritizací“ rozumí sekuritizace ve smyslu čl. 4 bodu 36 směrnice 2006/48/ES;
b)
„sekuritizační pozicí“ rozumí sekuritizační pozice ve smyslu čl. 4 bodu 40 směrnice 2006/48/ES;
c)
„sponzorem“ rozumí sponzor ve smyslu čl. 4 bodu 42 směrnice 2006/48/ES;
d)
„tranší“ rozumí tranše ve smyslu čl. 4 bodu 39 směrnice 2006/48/ES.
Článek 51
Požadavky na ponechaný podíl
1. Správci vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, které spravují, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci alternativního investičního fondu výslovně sdělil, že si průběžně ponechá významný čistý ekonomický podíl, který v každém případě činí nejméně 5 %.
Ponecháním významného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze následující případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že výše potenciálně sekuritizovaných expozic činí na počátku nejméně 100;
d)
ponechání první ztrátové tranše a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě nejméně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Čistý ekonomický podíl se měří při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují pohledávky nebo podřízené pohledávky vůči institucím uvedeným na seznamu v čl. 122a odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2006/48/ES nebo těmito institucemi plně, nepodmíněně a nevratně zaručeny, a rovněž se nepoužije na transakce vyjmenované v čl. 122a odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2006/48/ES.
Článek 52
Kvalitativní požadavky ohledně sponzorů a původců
Předtím, než správce vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, zajistí, aby sponzor a původce:
a)
poskytli úvěr založený na řádných a jasně vymezených kritériích a jasně stanovili, že na expozice, které mají být sekuritizovány, použijí postup pro schvalování, změnu, obnovu a refinancování půjček, jaký používají na expozice, které drží;
b)
měli zavedeny a využívali efektivní systémy ke zvládání průběžné administrativy a sledování svých portfolií a expozic představujících úvěrové riziko a rovněž k identifikaci a zvládání problémových půjček a k provádění odpovídajících úprav ocenění a vytváření rezerv;
c)
přiměřeně diverzifikovali každé úvěrové portfolio na základě cílového trhu a celkové úvěrové strategie;
d)
měli písemnou politiku pro úvěrové riziko, jež obsahuje přípustné odchylky rizik a systém tvorby opravných položek a rezerv a popis toho, jak se toto riziko měří, sleduje a kontroluje;
e)
poskytli snadný přístup k příslušným významným údajům o kvalitě úvěru a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, hotovostních toků a doprovodného zajištění sekuritizační expozice, jakož i k informacím, jež jsou nezbytné k provedení komplexních dobře navržených zátěžových testů pro hotovostní toky a hodnoty doprovodného zajištění podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné významné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně z důvodu povahy sekuritizace poté;
f)
poskytli snadný přístup ke všem ostatním příslušným údajům nezbytným k tomu, aby správce splnil požadavky stanovené v článku 53;
g)
sdělili úroveň svého ponechaného čistého ekonomického podílu, jak uvádí článek 51, jakož i jakýchkoli záležitostí, jež by mohly bránit zachování minimálního požadovaného čistého ekonomického podílu uvedeného v témže článku.
Článek 53
Kvalitativní požadavky pro správce vystavené sekuritizacím
1. Dříve, než se správce vystaví úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, a případně poté, musí být schopen u každé jednotlivé sekuritizační pozice příslušným orgánům prokázat, že této pozici zcela a důkladně rozumí a že zavedl formální postupy a procedury, jež odpovídají rizikovému profilu investic příslušného alternativního investičního fondu do sekuritizovaných pozic, k analýze a zaznamenávání:
a)
informací oznámených původci nebo sponzory podle článku 51 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikových charakteristik jednotlivých sekuritizačních pozic;
c)
rizikových charakteristik podkladových expozic sekuritizačních pozic;
d)
pověsti a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizační pozice;
e)
prohlášení a informací oznámených původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného zajištění sekuritizovaných expozic;
f)
ve vhodných případech metodiky a konceptů, na nichž je založeno oceňování doprovodného zajištění sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizační pozice instituce, mezi něž se řadí smluvní kaskádovité a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a specifická selhání pro daný obchod.
2. Pokud správce vstoupí do expozice vůči materiální hodnotě úvěrového rizika ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, provádí v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU pravidelně zátěžové testy vhodné pro takové sekuritizační pozice. Zátěžový test by měl být přiměřený povaze, rozsahu a složitosti rizika obsaženého v sekuritizačních pozicích.
Správce vytvoří formální postupy sledování v souladu se zásadami stanovenými v článku 15 směrnice 2011/61/EU, které budou přiměřené rizikovému profilu příslušného alternativního investičního fondu ve vztahu k úvěrovému riziku sekuritizační pozice, aby bylo možné průběžně a včas sledovat informace o výkonnosti podkladových expozic takových sekuritizačních pozic. Tyto informace (jsou-li relevantní vzhledem ke konkrétnímu typu sekuritizace a neomezují se na níže popsané druhy informací) zahrnují druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, k nimž se vztahuje zabavení majetku, druhy a využití zajištění, distribuci četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti v rámci podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci a distribuci četnosti poměrů úvěru k hodnotě v rozpětích, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizačními pozicemi, musí mít správce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizačních tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizační tranše.
Správci použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran.
3. Pro účely odpovídajícího řízení rizika a likvidity musí správce vstupující jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace řádně rozpoznávat, měřit, sledovat, řešit, kontrolovat a oznamovat rizika, která vznikají kvůli nesouladu mezi aktivy a pasivy příslušného alternativního investičního fondu, koncentraci rizika nebo investičnímu riziku plynoucímu z těchto nástrojů. Správce zajistí, aby rizikový profil takové sekuritizační pozice odpovídal velikosti, celkové struktuře portfolia, investičním strategiím a cílům příslušného alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v nabídkových dokumentech.
4. Správce v souladu s požadavky stanovenými v článku 18 směrnice 2011/61/EU zajistí, aby vrcholnému vedení bylo v přiměřené míře podáváno vnitřní hlášení tak, aby si vrcholné vedení bylo plně vědomo významného vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizací, a že rizika plynoucí z těchto expozic jsou odpovídajícím způsobem řízena.
5. Správci zahrnou odpovídající informace o svých expozicích vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace a o svých postupech řízení rizika v této oblasti do zpráv a oznámení, které mají být předkládány podle článků 22, 23 a 24 směrnice 2011/61/EU.
Článek 54
Nápravná opatření
1. Pokud po vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizace správci zjistí, že stanovení a oznámení ponechaného podílu nesplnilo požadavky uložené tímto nařízením, přijmou taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
2. Pokud v jakémkoli okamžiku po vstupu do expozice vůči riziku ponechaný podíl klesne na méně než 5 % a tato situace není výsledkem přirozeného platebního mechanismu dané transakce, přijmou správci taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
Článek 55
Ustanovení o zachování právních účinků
Články 51 až 54 se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Na stávající sekuritizace se články 51 až 54 použijí po 31. prosinci 2014, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
Článek 56
Výklad
Není-li k dispozici konkrétní výklad ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy nebo smíšeného výboru evropských orgánů dohledu, vykládají se ustanovení tohoto oddílu v souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice 2006/48/ES a s pokyny k článku 122a směrnice o kapitálových požadavcích ze dne 31. prosince 2010 (9) vydanými Evropským výborem orgánů bankovního dohledu a s jejich pozdějšími změnami.
ODDÍL 6
Organizační požadavky - obecné zásady
(článek 12 a 18 směrnice 2011/61/EU)
Článek 57
Obecné požadavky
1. Správci musí:
a)
vytvořit, zavést a udržovat rozhodovací postupy a organizační strukturu, která jasně upřesňuje hierarchické vztahy, rozděluje úkoly a odpovědnost a je zdokumentována;
b)
zajistit, aby jejich příslušné osoby věděly, jaké postupy je třeba dodržet, pokud mají řádně plnit své povinnosti;
c)
vytvořit, zavést a udržovat náležité mechanismy vnitřní kontroly, jejichž účelem je zajistit plnění rozhodnutí a dodržování postupů na všech úrovních správce;
d)
vytvořit, zavést a udržovat účinný systém vnitřního hlášení a předávání informací na všech příslušných úrovních správce, jakož i účinnou výměnu informací se zúčastněnými třetími stranami;
e)
vést náležitou a systematickou evidenci o své obchodní činnosti a vnitřní organizaci.
Správci zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové systémy a postupy, které dostatečně zajišťují bezpečnost, celistvost a důvěrnost informací a zohledňují přitom povahu dotčených informací.
3. Správci vytvoří, zavedou a udržují náležitou strategii kontinuity činnosti, jejímž cílem je zajistit zachování nejdůležitějších údajů a funkcí a pokračování služeb a činností v případě výpadku systémů a postupů, anebo (pokud pokračování není možné) která umožní včasnou obnovu těchto údajů a funkcí a včasné obnovení služeb a činností.
4. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové účetní zásady a postupy a pravidla oceňování, které jim umožní na žádost příslušného orgánu včas poskytnout účetní výkazy, jež podávají pravdivý a věrný obraz o jejich finanční situaci a jsou v souladu se všemi platnými účetními standardy a předpisy.
5. Správci zavedou vhodné postupy a procedury, kterými zajistí, že pravidla alternativního investičního fondu pro zpětný odkup budou dostatečně podrobně sdělena investorům předtím, než do fondu investují, či v případě významných změn.
6. Správci průběžně sledují a vyhodnocují přiměřenost a účinnost svých systémů, mechanismů vnitřní kontroly a uspořádání zavedených podle odstavců 1 až 5 a přijímají vhodná opatření k nápravě případných nedostatků.
Článek 58
Elektronické zpracování údajů
1. Správci přijmou přiměřená a dostatečná opatření, aby získali vhodné elektronické systémy, které umožní u každého portfolia včas a řádně evidovat pokyny k transakcím nebo upsání či případně k vyplacení.
2. Správci při elektronickém zpracování údajů vhodným způsobem zajistí vysokou úroveň bezpečnosti, jakož i celistvost a důvěrnost evidovaných informací.
Článek 59
Účetní postupy
1. Správci použijí účetní zásady a postupy podle čl. 57 odst. 4, aby zajistili ochranu investorů. Účetní evidence je vedena způsobem, který umožňuje kdykoli přímo zjistit veškerá aktiva a pasiva alternativního investičního fondu. Má-li alternativní investiční fond různé podfondy, vede se pro tyto podfondy oddělená účetní evidence.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují zásady a postupy pro účetnictví a oceňování, které zajistí, že čistá hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu je přesně vypočtena na základě platných účetních předpisů a standardů.
Článek 60
Kontrola prováděná řídícím orgánem, vrcholným vedením a funkcí dohledu
1. Při interním přidělování funkcí správci zajistí, že řídící orgán, vrcholné vedení, a - pokud existuje - funkce dohledu ponesou odpovědnost za plnění povinností správce podle směrnice 2011/61/EU.
2. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení:
a)
odpovídalo za provádění obecné investiční politiky každého spravovaného alternativního investičního fondu vymezené případně ve statutu fondu, zakládacích dokumentech, v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
dohlíželo na proces schvalování investičních strategií každého spravovaného AIF;
c)
odpovídalo za zajištění toho, že jsou vytvořeny a zavedeny zásady a postupy oceňování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU;
d)
odpovídalo za zajištění toho, že správce trvale a účinně zabezpečuje dodržování předpisů, a to i v případě, že tuto funkci vykonává třetí osoba;
e)
zajišťovalo a pravidelně ověřovalo, že u každého spravovaného alternativního investičního fondu je řádně a účinně prováděna a dodržována obecná investiční politika, investiční strategie a omezení rizik, a to i v případě, že funkci řízení rizik vykonávají třetí osoby;
f)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo přiměřenost vnitřních postupů pro přijímání investičních rozhodnutí za každý spravovaný alternativní investiční fond, tak aby tato rozhodnutí odpovídala schváleným investičním strategiím;
g)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody jejího provádění, včetně systému omezení rizika u každého spravovaného alternativního investičního fondu;
h)
odpovídalo za vytvoření a používání systému odměňování v souladu s přílohou II směrnice 2011/61/EU.
3. Správce rovněž zajistí, aby jeho vrcholné vedení a případně řídící orgán či funkce dohledu:
a)
posuzovaly a pravidelně vyhodnocovaly účinnost politik, opatření a postupů přijatých za účelem splnění povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU;
b)
přijímaly náležitá opatření k nápravě nedostatků.
4. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo často, avšak nejméně jedenkrát ročně, písemné zprávy o otázkách dodržování předpisů, interního auditu a řízení rizik, v nichž se uvede zejména to, zda byla přijata náležitá nápravná opatření v případě eventuálních nedostatků.
5. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo pravidelně zprávy o provádění investičních strategií a vnitřních postupech pro přijímání investičních rozhodnutí uvedených v odst. 2 písm. b) až e).
6. Správce zajistí, aby případný řídící orgán nebo funkce dohledu pravidelně dostávaly písemné zprávy o otázkách uvedených v odstavci 4.
Článek 61
Stálá funkce zajišťování souladu s předpisy
1. Správci vytvoří, zavedou a udržují přiměřené strategie a postupy k odhalování případného rizika, že správce neplní své povinnosti stanovené ve směrnici 2011/61/EU, jakož i s tím spojených rizik, a přijmou přiměřená opatření a postupy, které takové riziko minimalizují a umožňují příslušným orgánům účinně vykonávat jejich pravomoci podle zmíněné směrnice.
Správce zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správce vytvoří a udržuje stálou a efektivní funkci pro zajišťování souladu s předpisy, která je nezávislá a je pověřena plněním těchto úkolů:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat přiměřenost a účinnost opatření, strategií a postupů přijatých podle odstavce 1 a kroků učiněných za účelem řešení nedostatků v plnění povinností správce;
b)
radit příslušným osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností, a pomáhat jim v plnění povinností správce vyplývajících ze směrnice 2011/61/EU.
3. Aby osoby vykonávající funkci zajišťování souladu s předpisy uvedenou v odstavci 2 mohly řádně a nezávisle plnit své úkoly, správce zajistí:
a)
aby osoba vykonávající funkce zajišťování shody s předpisy měla nezbytné pravomoci, zdroje, odbornost a přístup ke všem potřebným informacím;
b)
aby byl jmenován „kontrolor souladu s předpisy“, který odpovídá za výkon funkce zajišťování souladu s předpisy a pravidelně, nejméně však jednou za rok, podává zprávy vrcholnému vedení o otázkách dodržování předpisů, kde uvede zejména to, zda byla v případě eventuálních nedostatků přijata patřičná nápravná opatření;
c)
aby příslušné osoby podílející se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyly zapojeny do poskytování služeb či výkonu činností, jež sledují;
d)
aby způsob určování odměny kontrolora souladu s předpisy a dalších osob podílejících se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyla, ani pravděpodobně nebude, na újmu jejich objektivity.
Od správce se však nevyžaduje splnit požadavky uvedené v prvním pododstavci písm. c) nebo d), pokud je schopen prokázat, že vzhledem k povaze, rozsahu a složitosti jeho obchodní činnosti i vzhledem k povaze a škále jeho služeb a činností jsou dané požadavky neúměrné a že funkce zajišťování souladu s předpisy je trvale účinně vykonávána.
Článek 62
Stálá funkce interního auditu
1. Pokud to je vhodné a přiměřené s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich obchodní činnosti i s ohledem na povahu a škálu činností kolektivní správy portfolií prováděných v rámci jejich obchodní činnosti, správci zřídí a udržují funkci interního auditu, která je oddělena od jiných funkcí a činností správce a je na nich nezávislá.
2. Funkce interního auditu uvedená v odstavci 1:
a)
vypracuje, zavede a udržuje plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení přiměřenosti a účinnosti systémů správce, jeho mechanismů vnitřní kontroly a souvisejících opatření;
b)
vydává doporučení na základě výsledků získaných podle písmene a);
c)
ověřuje dodržování doporučení uvedených v písmeni b);
d)
podává zprávy o záležitostech interního auditu.
Článek 63
Osobní obchody
1. Pro jakoukoli příslušnou osobu, která se zabývá činnostmi, jež by mohly dát vznik střetu zájmů, nebo která má přístup k důvěrným informacím ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (10) nebo k jiným důvěrným informacím týkajícím se alternativního investičního fondu nebo obchodů s takovým fondem či na jeho účet, správce vytvoří, zavede a udržuje přiměřená opatření s cílem zabránit takovým příslušným osobám:
a)
v uzavření osobního obchodu s finančními nástroji nebo jinými aktivy, který splňuje jedno z následujících kritérií:
i)
obchod podléhá čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/6/ES,
ii)
obchod má za následek zneužití či neoprávněné zveřejnění důvěrných informací,
iii)
obchod je v rozporu nebo je pravděpodobně v rozporu s některou povinností správce podle směrnice 2011/61/EU;
b)
v poskytnutí poradenství jiné osobě či nabádání jiné osoby, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, k uzavření osobního obchodu uvedeného v písm. a) bodech i) a ii) nebo obchodu, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů;
c)
aniž je dotčen čl. 3 písm. a) směrnice 2003/6/ES, v prozrazení jiné osobě jakýchkoli informací či názorů, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, pokud příslušná osoba ví nebo by rozumně měla vědět, že následkem takového prozrazení jiná osoba učiní nebo by pravděpodobně učinila tyto kroky:
i)
uzavře osobní obchod uvedený v písm. a) bodech i) a ii) s finančními nástroji nebo jinými aktivy nebo obchod, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů,
ii)
poradí jiné osobě nebo ji přiměje, aby takový osobní obchod uzavřela.
2. Smyslem opatření uvedených v odstavci 1 je zajistit zejména, aby:
a)
každá příslušná osoba věděla o omezeních osobních obchodů uvedených v odstavci 1 a opatřeních, která správce v souvislosti s osobními obchody a prozrazováním informací v souladu s odstavcem 1 přijal;
b)
správce byl neprodleně informován o každém osobním obchodu, který uzavřela příslušná osoba, na niž se vztahuje odstavec 1, buď formou oznámení, či jinými postupy, které správci umožní takové obchody zjistit;
c)
o osobním obchodu, který byl správci oznámen nebo správcem zjištěn, byla vedena evidence včetně povolení či zákazu vydaného v souvislosti s takovým obchodem.
Jestliže určité činnosti správce vykonávají třetí osoby, správce zajistí pro účely prvního pododstavce písm. b), aby subjekt vykonávající tyto činnosti vedl evidenci osobních obchodů uzavřených jakoukoli příslušnou osobou, na niž se vztahuje odstavec 1, a aby tyto informace bezodkladně na požádání poskytl správci.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na osobní obchody:
a)
provedené při správě portfolií na základě volné úvahy, pokud mezi správcem portfolia a příslušnou osobou či jinou osobou, na jejíž účet se daný obchod provádí, nedošlo k předchozí komunikaci o obchodu;
b)
se SKIPCP nebo alternativními investičními fondy, které podléhají dohledu podle právních předpisů členského státu, které vyžadují rovnoměrné rozložení rizika mezi aktiva, pokud se příslušná osoba nebo jiná osoba, na jejíž účet se obchody provádějí, nepodílí na řízení dotyčného subjektu.
4. Pro účely odstavce 1 zahrnuje osobní obchod také obchod s finančním nástrojem nebo jiným aktivem provedený jménem nebo na účet:
a)
příslušné osoby;
b)
jakékoli osoby, s níž má příslušná osoba rodinné vazby nebo s níž má úzké propojení;
c)
osoby, jejíž vztah s příslušnou osobou je takový, že příslušná osoba má na výsledku obchodu přímý nebo nepřímý hmotný zájem, který není poplatkem či provizí za provedení obchodu.
Článek 64
Evidence portfoliových obchodů
1. Správci u každého portfoliového obchodu týkajícího se spravovaného alternativního investičního fondu neprodleně zaznamenají informace, jež jsou nezbytné k rekonstrukci podobností o pokynu a provedeném obchodu nebo dohodě.
2. V případě portfoliových obchodů na převodním místě zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
jméno či jiné označení alternativního investičního fondu a osoby jednající na účet tohoto fondu;
b)
dané aktivum;
c)
případně jeho množství;
d)
typ pokynu nebo obchodu;
e)
cenu;
f)
u pokynů datum a přesný čas předání pokynu a jméno nebo jiné označení osoby, které byl pokyn předán, u obchodů datum a přesný čas rozhodnutí o provedení obchodu a datum a přesný čas provedení obchodu;
g)
případně jméno osoby, která předala pokyn nebo provedla obchod;
h)
důvody případného odvolání pokynu;
i)
u provedených obchodů totožnost protistrany a převodního místa.
3. V případě portfoliových obchodů alternativního investičního fondu mimo převodní místo zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
název či jiné označení alternativního investičního fondu;
b)
právní a jinou dokumentaci, jež tvoří základ portfoliového obchodu, zahrnující zejména dohodu, jež byla provedena;
c)
cenu.
4. Převodní místo pro účely odstavců 2 a 3 zahrnuje systematický internalizátor ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 7 směrnice 2004/39/ES, regulovaný trh ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 uvedené směrnice, mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 uvedené směrnice, tvůrce trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 8 uvedené směrnice či jiného zajišťovatele likvidity nebo subjekt, který plní ve třetí zemi funkci podobnou těm, jaké plní kterýkoli z výše uvedených subjektů.
Článek 65
Evidence pokynů k upsání a vyplacení
1. Správci přijmou všechny přiměřené kroky k zajištění, aby přijaté pokyny k upsání a vyplacení pro alternativní investiční fond byly zaznamenány neprodleně po jejich přijetí.
2. Záznam obsahuje tyto informace:
a)
příslušný alternativní investiční fond;
b)
osobu, která pokyn podala nebo předala;
c)
osobu, která pokyn přijala;
d)
datum a čas pokynu;
e)
podmínky platby a platební prostředek;
f)
typ pokynu;
g)
datum provedení pokynu;
h)
počet podílových jednotek nebo akcií nebo rovnocenné upsané či vyplacené částky;
i)
cenu, za niž byla každá podílová jednotka nebo akcie upsána nebo případně vyplacena, či případně částku upsaného nebo vyplaceného kapitálu;
j)
celkovou hodnotu upsaných nebo vyplacených podílových jednotek či akcií;
k)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
Informace podle písmen i), j) a k) se zaznamenají, jakmile jsou k dispozici.
Článek 66
Požadavky na vedení evidence
1. Správci zajistí, aby veškeré požadované záznamy uvedené v článcích 64 a 65 byly uchovány po dobu nejméně pěti let.
Příslušné orgány však mohou od správců vyžadovat, aby uchovávali všechny nebo některé tyto záznamy delší dobu v závislosti na povaze aktiva nebo portfoliového obchodu, jestliže je to nutné k tomu, aby příslušný orgán mohl vykonávat dohled v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
2. Jakmile skončí platnost správcova povolení, záznamy se uchovají alespoň do uplynutí zbytku stanovené pětileté lhůty uvedené v odstavci 1. Příslušné orgány mohou požadovat uchování záznamů po delší dobu.
Přenese-li správce své povinnosti ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu na jiného správce, zajistí tomuto novému správci k záznamům uvedeným v odstavci 1 přístup.
3. Záznamy se uchovávají na nosiči, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby:
a)
příslušný orgán měl k záznamům snadný přístup a byl schopen rekonstruovat z nich všechny klíčové fáze zpracování každého portfoliového obchodu;
b)
bylo možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami;
c)
nebyla možná žádná jiná manipulace nebo změna záznamů.
ODDÍL 7
Oceňování
(článek 19 směrnice 2011/61/EU)
Článek 67
Zásady a postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu
1. Správci pro každý spravovaný alternativní investiční fond vytvoří, udržují, zavedou a vyhodnocují písemné zásady a postupy, kterými zajistí řádný, transparentní, komplexní a přiměřeně zdokumentovaný proces oceňování. Zásady a postupy oceňování zahrnují všechny materiální aspekty procesu oceňování a postupů a kontrol oceňování ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu.
Aniž jsou dotčeny požadavky podle vnitrostátního práva a statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu, správce zajistí, že na alternativní investiční fondy, jež spravuje, budou použity spravedlivé, přiměřené a transparentní metody oceňování. Zásady oceňování určí a postupy zavedou metody oceňování používané pro každý druh aktiva, do něhož může alternativní investiční fond investovat v souladu s platným vnitrostátním právem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Správce nesmí do určitého druhu aktiva poprvé investovat, dokud pro tento konkrétní druh aktiva nebyla stanovena odpovídající metoda či metody oceňování.
Zásady a postupy, kterými se stanoví metody oceňování, zahrnují vstupy, modely a kritéria výběru zdrojů oceňování a zdrojů tržních údajů. Zásady a postupy stanoví, že kdykoli je to možné a vhodné, ceny mají být získávány z nezávislých zdrojů. Při výběru konkrétní metody jsou zhodnoceny dostupné vhodné metody s přihlédnutím k jejich citlivosti na změny v proměnných a k tomu, jak jednotlivé strategie ovlivňují relativní hodnotu aktiv v portfoliu.
2. Zásady oceňování určí povinnosti, úlohy a odpovědnost všech stran účastnících se procesu oceňování, a to včetně vrcholného vedení správce. Organizační struktura stanovená zásadami oceňování se poté promítne do postupů.
Zásady a postupy oceňování řeší alespoň následující záležitosti:
a)
schopnosti a nezávislost pracovníků, kteří skutečně provádějí oceňování aktiv;
b)
konkrétní investiční strategie alternativního investičního fondu a aktiva, do kterých by fond mohl investovat;
c)
kontroly výběru vstupů, zdrojů a metod oceňování;
d)
způsob eskalace k řešení rozdílů v hodnotách aktiv;
e)
oceňování jakýchkoli úprav týkajících se velikosti a likvidity pozic, nebo případně změn v tržních podmínkách;
f)
vhodný moment k provedení účetní závěrky pro účely oceňování;
g)
odpovídající četnost oceňování aktiv.
3. Je-li jmenován externí znalec, v zásadách a postupech oceňování se stanoví postup pro výměnu informací mezi správcem a externím znalcem, aby bylo zajištěno, že jsou poskytnuty všechny potřebné informace požadované pro účely oceňování.
Zásady a postupy oceňování zajistí, že správce provádí počáteční a pravidelnou hloubkovou kontrolu třetích stran, kterým bylo přiděleno poskytování služeb oceňování.
4. Provádí-li oceňování správce sám, zásady obsahují popis ochranných opatření pro funkčně nezávislé oceňování v souladu s čl. 19 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU. Tato ochranná opatření mimo jiné předchází tomu, aby jakákoli osoba nepatřičně ovlivňovala způsob, jakým je oceňování prováděno, nebo takové ovlivňování omezují.
Článek 68
Použití modelu k oceňování aktiv
1. Je-li k oceňování aktiv alternativního investičního fondu používán model, v zásadách a postupech oceňování se tento model a jeho základní rysy vysvětlí a odůvodní. Řádně se zdokumentuje důvod pro výběr tohoto modelu, podkladové údaje, předpoklady použité v modelu a odůvodnění jejich použití a rovněž to, jaká má oceňování pomocí modelů omezení.
2. Zásady a postupy oceňování zajistí, aby byl model před použitím zvalidován osobou s dostatečnými odbornými znalostmi, která se nepodílela na tvorbě daného modelu. Validační proces se řádně zdokumentuje.
3. Model podléhá předchozímu schválení vrcholného vedení správce. Pokud model používá správce, který sám provádí oceňování, předchozím schválením vrcholného vedení není dotčeno právo příslušného orgánu požadovat podle čl. 19 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, aby byl model ověřen externím znalcem nebo auditorem.
Článek 69
Jednotné uplatňování zásad a postupů oceňování
1. Správce zajistí, aby zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování byly uplatňovány jednotně.
2. Zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují na všechna aktiva alternativního investičního fondu se zohledněním investiční strategie, druhu aktiva a případně existence rozdílných externích znalců.
3. Není-li vyžadována aktualizace, zásady a postupy oceňování se nadále uplatňují jednotně a zdroje a pravidla oceňování stále zůstávají jednotné.
4. Postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují jednotně na všechny alternativní investiční fondy spravované jedním správcem, se zohledněním investičních strategií, druhů aktiv držených alternativními investičními fondy a případně existence rozdílných externích znalců.
Článek 70
Pravidelný přezkum zásad a postupů oceňování
1. V zásadách oceňování se stanoví pravidelný přezkum zásad a postupů a rovněž metod oceňování. Přezkum se provádí alespoň jednou ročně a předtím, než alternativní investiční fond začne využívat novou investiční strategii nebo nový druh aktiv, jež nejsou zahrnuta v současných zásadách oceňování.
2. Zásady a postupy oceňování popisují, jak se provede změna zásad oceňování, včetně metody oceňování, a za jakých okolností je vhodné změnu provést. Doporučení ke změně zásad a postupů se předkládají vrcholnému vedení, které veškeré změny přezkoumá a schválí.
3. Funkce řízení rizik uvedená v článku 38 zásady a postupy přijaté k oceňování aktiv přezkoumá a v případě potřeby poskytne ohledně zásad a postupů vhodnou podporu.
Článek 71
Přezkum jednotlivých hodnot aktiv
1. Správce zajistí, aby všechna aktiva držená alternativním investičním fondem byla spravedlivě a přiměřeně oceněna. Správce pro každý druh aktiv zdokumentuje, jakým způsobem je přiměřenost a spravedlivost jednotlivých hodnot posouzena. Správce je kdykoli schopen prokázat, že portfolia alternativních investičních fondů, které spravuje, jsou řádně oceněna.
2. V zásadách a postupech oceňování se stanoví postup přezkumu jednotlivých hodnot aktiv, u nichž existuje značné riziko nesprávného ocenění, například v následujících případech:
a)
ocenění je založeno na cenách dostupných pouze od jedné protistrany nebo jednoho makléře;
b)
ocenění je založeno na nelikvidních burzovních cenách;
c)
ocenění je ovlivněno stranami, jež jsou ve spojení se správcem;
d)
ocenění je ovlivněno subjekty, které mohou mít na výsledcích daného alternativního investičního fondu finanční zájem;
e)
ocenění je založeno na cenách poskytnutých protistranou, která je původcem nástroje, zejména pokud původce také financuje pozici alternativního investičního fondu v daném nástroji;
f)
ocenění je ovlivněno jedním nebo více jednotlivci v rámci správce.
3. Zásady a postupy pro oceňování musejí upravit způsob jejich přezkumu včetně dostatečného a vhodného ověření přiměřenosti jednotlivých hodnot. Přiměřenost se posoudí podle toho, zda existuje odpovídající stupeň objektivity. Součástí těchto ověření je alespoň:
a)
ověření hodnot porovnáním s cenami stanovenými protistranami a cenami stanovenými v průběhu času;
b)
validace hodnot na základě srovnání realizačních cen s posledními účetními hodnotami;
c)
posouzení pověsti, soudržnosti a kvality zdroje oceňování;
d)
srovnání s hodnotami pocházejícími od třetí strany;
e)
přezkum a zdokumentování výjimek;
f)
zjištění a vyhledání rozdílů, které se zdají být neobvyklé nebo se liší o referenční odchylku stanovenou pro oceňování u daného druhu aktiva;
g)
zjišťování přítomnosti zastaralých cen nebo neaktuálních parametrů;
h)
srovnání s cenami souvisejících aktiv nebo jejich zajištění;
i)
přezkum vstupů používaných pro stanovování cen pomocí modelů, zejména těch vstupů, pro něž cena stanovená modelem vykazuje značnou citlivost.
4. Zásady a postupy oceňování zahrnují vhodná opatření pro eskalaci, kterými se řeší rozdíly nebo jiné problémy při oceňování aktiv.
Článek 72
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii
1. Správce zajistí, že u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, je čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii vypočtena při každé emisi nebo upsání nebo vyplacení nebo zrušení podílových jednotek nebo akcií, nejméně však jednou za rok.
2. Správce zajistí, že postupy a metody pro výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii jsou zcela zdokumentovány. Správce postupy a metody výpočtu a jejich použití pravidelně ověřuje a odpovídajícím způsobem mění dokumentaci.
3. Správce zajistí, že jsou zavedeny postupy nápravy pro případ nesprávného výpočtu čisté hodnoty aktiv.
4. Správce zajistí, aby počet podílových jednotek nebo akcií v emisi podléhal pravidelnému ověření alespoň tak často, jak je počítána cena podílové jednotky nebo akcie.
Článek 73
Profesní záruky
1. Externí znalci poskytují na žádost profesní záruky, kterými prokazují svou schopnost provádět oceňování. Externí znalci předkládají profesní záruky v písemné podobě.
2. Profesní záruky obsahují doklad o kvalifikaci externího znalce a jeho schopnosti provádět řádné a nezávislé oceňování, přičemž obsahují alespoň doklad o:
a)
dostatečných lidských a technických zdrojích;
b)
odpovídajících postupech, jež zaručují řádné a nezávislé oceňování;
c)
odpovídajících znalostech a porozumění investiční strategii alternativního investičního fondu a aktiv, které má externí znalec za úkol oceňovat;
d)
dostatečně dobré pověsti a dostatečné zkušenosti s oceňováním.
3. Jestliže externí znalec podléhá povinné profesní registraci u příslušného orgánu nebo jiného subjektu státu, v němž je usazen, musí profesní záruka obsahovat název tohoto orgánu nebo subjektu a příslušné kontaktní informace. Profesní záruka jasně uvádí právní a správní předpisy nebo pravidla pro výkon povolání, kterým externí znalec podléhá.
Článek 74
Četnost oceňování aktiv v držení otevřených alternativních investičních fondů
1. Finanční nástroje v držení otevřených alternativních investičních fondů by měly být oceňovány vždy, když se vypočítává čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii podle čl. 72 odst. 1.
2. Ostatní aktiva v držení otevřených alternativních investičních fondů se oceňují nejméně jednou ročně a vždy, když existuje důkaz, že poslední určená hodnota již není reálná nebo řádná.
ODDÍL 8
Pověření jiné osoby úkoly správce
(čl. 20 odst. 1, 2, 4 a 5 směrnice 2011/61/EU)
Článek 75
Obecné zásady
Správci, kteří pověřují jinou osobu, aby jejich jménem vykonávala jejich úkoly, musí splnit zejména následující obecné zásady:
a)
struktura pověření neumožňuje správcům vyhýbat se své odpovědnosti nebo závazkům;
b)
v důsledku pověření jiné osoby se nemění povinnosti správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům;
c)
nejsou ohroženy podmínky, které musí správce splnit, aby mu bylo povoleno vykonávat činnost v souladu se směrnicí 2011/61/EU;
d)
pověření má formu písemné dohody uzavřené mezi správcem a pověřenou osobou;
e)
správce zajistí, že pověřená osoba svěřené úkoly vykonává účinně a v souladu s platnými právními a správními požadavky, a zavede metody a postupy k průběžnému vyhodnocování služeb poskytovaných pověřenou osobou. Pokud vyjde najevo, že pověřená osoba není schopna vykonávat úkoly účinně či v souladu s platnými právními a správními požadavky, správce učiní vhodné kroky;
f)
správce vykonává účinný dohled nad svěřenými úkoly a řídí rizika související s pověřením jiné osoby. Pro tyto účely má správce neustále k dispozici odborné znalosti a zdroje nezbytné k vykonávání dohledu nad svěřenými úkoly. Správce v dohodě stanoví vůči pověřené osobě své právo na informace, právo kontroly, vstupu a přístupu a právo udělovat pokyny a sledovat činnost. Správce rovněž zajistí, aby pověřená osoba řádně dohlížela na výkon svěřených úkolů a odpovídajícím způsobem řídila rizika související s pověřením;
g)
správce zajišťuje, aby kontinuita a kvalita svěřených úkolů nebo pověření vykonávat tyto úkoly byla zachována i v případě ukončení pověření, buď tím, že převede svěřené úkoly nebo pověření tyto úkoly vykonávat na jinou třetí osobu, nebo tím, že je vykoná sám;
h)
příslušná práva a povinnosti správce a pověřené osoby jsou jasně rozděleny a zakotveny v dohodě. Správce si smluvně zajistí zvláště právo udělovat pokyny a ukončit pověření, právo na informace, právo kontroly a přístupu k účetním knihám a do prostor pověřené osoby. V dohodě se stanoví, že k dalšímu pověření může dojít pouze se souhlasem správce;
i)
pokud se pověření týká správy portfolia, je vykonáváno v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu. Správce udělí pověřené osobě pokyny, jak investiční strategii provádět, a průběžně kontroluje, zda ji pověřená osoba dodržuje;
j)
správce zajistí, aby mu pověřená osoba sdělila jakékoli okolnosti, které mohou mít zásadní dopad na schopnost pověřené osoby účinně vykonávat svěřené úkoly či je vykonávat v souladu s platnými právními a správními požadavky;
k)
správce zajistí, aby pověřená osoba chránila důvěrné informace týkající se správce, alternativního investičního fondu dotčeného pověřením a investorů daného fondu;
l)
správce zajistí, aby pověřená osoba vytvořila, zavedla a udržovala nouzový plán obnovy po haváriích a plán pravidelného testování záložních zařízení s přihlédnutím k typům svěřených úkolů.
Článek 76
Objektivní důvody pro pověření
1. Správce poskytne příslušným orgánům podrobný popis, vysvětlení a důkaz o objektivních důvodech pro pověření. Při posuzování, zda je celková struktura pověření založena na objektivních důvodech ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, se zváží následující kritéria:
a)
optimalizace obchodních funkcí a procesů;
b)
úspory nákladů;
c)
odborné znalosti pověřené osoby v oblasti administrativy nebo specifických trhů či investic;
d)
přístup pověřené osoby ke celosvětovým obchodním systémům.
2. Na žádost příslušného orgánu musí správce poskytnout podrobnější vysvětlení a dokumenty dokládající, že celková struktura pověření je založena na objektivních důvodech.
Článek 77
Vlastnosti pověřené osoby
1. Pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji a dostatečným počtem zaměstnanců, kteří mají schopnosti, vědomosti a odborné znalosti nezbytné k plnění svěřených úkolů, a musí mít vhodnou organizační strukturu podporující plnění svěřených úkolů.
2. Osoby, které fakticky vykonávají činnost svěřenou správcem, musí mít dostatečné zkušenosti, odpovídající teoretické znalosti a odpovídající praktické zkušenosti s prováděním příslušných úkolů. Jejich odborná příprava a povaha funkcí, které zastávaly v minulosti, musí být přiměřená pro výkon této činnosti.
3. Osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, se nepovažují za osoby s dostatečně dobrou pověstí, pokud mají jakékoli negativní záznamy týkající se hodnocení dobré pověsti a řádného výkonu svěřených úkolů nebo jsou-li známy jiné relevantní informace, které mají vliv na jejich dobrou pověst. Takové negativní záznamy zahrnují mimo jiné trestné činy, soudní řízení nebo správní sankce, jež jsou relevantní pro výkon svěřených úkolů. Zvláštní pozornost se věnuje trestným činům v oblasti financí, k nimž patří mimo jiné povinnosti spojené s předcházením praní peněz, nepoctivému jednání, podvodům nebo finanční trestné činnosti, úpadku nebo platební neschopnosti. K relevantním informacím také patří například informace naznačující, že daná osoba není důvěryhodná nebo poctivá.
Podléhá-li pověřená osoba ve vztahu ke svým profesionálním službám regulaci v Unii, považují se faktory uvedené v prvním pododstavci za splněné, jestliže příslušný orgán dohledu zhodnotil kritérium „dobré pověsti“ v rámci postupu pro udělení povolení, pokud neexistuje důkaz o opaku.
Článek 78
Pověření správou portfolia nebo řízením rizik
1. Tento článek se použije, jestliže se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik.
2. Za subjekty, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají dohledu, v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU se považují následující subjekty:
a)
správcovské společnosti s povolením podle směrnice 2009/65/ES;
b)
investiční podniky s povolením vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
c)
úvěrové instituce s povolením podle směrnice 2006/48/ES, jež jsou oprávněny vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
d)
správci nesamosprávných alternativních investičních fondů s povolením podle směrnice 2011/61/EU;
e)
subjekty třetích zemí, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají účinnému dohledu příslušného orgánu ve třetí zemi.
3. Pokud se pověření týká podniku se sídlem ve třetí zemi, musí být v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. d) směrnice 2011/61/EU splněny následující podmínky:
a)
mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu nad podnikem, který byl úkoly pověřen, je uzavřena písemná dohoda;
b)
dohoda uvedená v písmeni a) umožňuje příslušným orgánům ve vztahu k podniku, jemuž byly úkoly svěřeny:
i)
na žádost obdržet příslušné informace nezbytné k výkonu dohledu, jak stanoví směrnice 2011/61/EU,
ii)
získat přístup k dokumentům souvisejícím s výkonem dohledu, jež jsou uchovávány ve třetí zemi,
iii)
provádět kontroly na místě v prostorách podniku, který byl úkoly pověřen. Praktické postupy v případě kontroly na místě se podrobně popíší v písemné dohodě,
iv)
od orgánu dohledu ve třetí zemi obdržet co možná nejdříve informace pro účely vyšetřování údajných nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření,
v)
spolupracovat při vymáhání práva v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy platnými pro orgány dohledu ve třetí zemi a pro příslušné orgány EU v případě nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 79
Účinný dohled
Pověření zabraňuje účinnému dohledu správce, jestliže:
a)
správce, jeho auditoři a příslušné orgány nemají faktický přístup k údajům souvisejícím se svěřenými úkoly ani přístup do podnikatelských prostor pověřené osoby, nebo příslušné orgány nejsou schopny tato práva přístupu vykonávat;
b)
pověřená osoba nespolupracuje ohledně svěřených úkolů s příslušnými orgány správce;
c)
správce ani na žádost příslušného orgánu nezpřístupní veškeré informace nezbytné k tomu, aby orgány mohly dohlížet na to, zda výkon svěřených úkolů je v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření.
Článek 80
Střety zájmů
1. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b) směrnice 2011/61/EU se k posouzení, zda by u pověření mohlo dojít ke střetu zájmů se zájmy správce nebo investora do alternativního investičního fondu, použijí alespoň tato kritéria:
a)
jsou-li správce a pověřená osoba součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké pověřená osoba kontroluje správce nebo je schopna ovlivnit jeho jednání;
b)
jsou-li pověřená osoba a investor alternativního investičního fondu součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké tento investor kontroluje pověřenou osobu nebo je schopen ovlivnit její jednání;
c)
pravděpodobnost, že pověřená osoba získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
d)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované správci nebo alternativnímu investičnímu fondu;
e)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má finanční či jinou motivaci upřednostnit zájem jiného klienta před zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
f)
pravděpodobnost, že pověřená osoba dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolií, které jsou poskytovány správci a jím spravovanému alternativnímu investičnímu fondu, od osoby, která není správcem, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
2. Činnost správy portfolia či řízení rizik lze považovat za funkčně a hierarchicky oddělenou od dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, pouze pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
osoby, které vykonávají správu portfolia, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do činností kontroly;
b)
osoby, které vykonávají řízení rizik, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do provozní činnosti;
c)
nad osobami, které vykonávají řízení rizik, nevykonávají dohled osoby zodpovědné za provádění provozních činností;
d)
toto oddělení funkcí je zajištěno v celé hierarchické struktuře pověřené osoby až po řídící orgán a je kontrolováno řídícím orgánem a funkcí dohledu, pokud tato funkce v podniku pověřené osoby existuje.
3. Lze mít za to, že možné střety zájmů jsou řádně rozpoznávány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu, pouze pokud:
a)
správce zajistí, aby pověřená osoba přijala všechny rozumné kroky k rozpoznávání, řešení a sledování potenciálních střetů zájmů, k nimž může dojít mezi správcem, alternativním investičním fondem a investory do daného fondu. Správce zajistí, že pověřená osoba má zavedeny postupy odpovídající postupům vyžadovaným v článcích 31 až 34;
b)
správce zajistí, aby pověřená osoba správci oznamovala možné střety zájmů, jakož i postupy a opatření, jež je třeba přijmout, aby byly tyto střety zájmů vyřešeny, a správce je poté oznámí alternativnímu investičnímu fondu a investorům do alternativního investičního fondu v souladu s článkem 36.
Článek 81
Schválení a oznámení dalšího pověření
1. Další pověření nabude účinku, pokud s ním dal správce písemně souhlas.
Obecný souhlas, který dal správce předem, se nepovažuje za souhlas v souladu s čl. 20 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU.
2. V souladu s čl. 20 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí oznámení obsahovat podrobné údaje o pověřené osobě, název příslušného orgánu, od něhož získala další pověřená osoba povolení nebo registraci, svěřené úkoly, alternativní investiční fondy dotčené dalším pověřením, kopii písemného souhlasu správce a zamýšlené datum, kdy další pověření nabude účinnosti.
Článek 82
Subjekt typu „poštovní schránka“ a správce, u kterého se nelze nadále domnívat, že alternativní investiční fond spravuje
1. Správce se považuje za subjekt typu „poštovní schránka“ a nelze ho nadále považovat za správce alternativního investičního fondu alespoň v následujících situacích:
a)
správce již nemá nezbytné odborné znalosti a zdroje, aby účinně dohlížel na plnění svěřených úkolů a řídil rizika související s pověřením;
b)
správce již nemá pravomoc přijímat rozhodnutí v klíčových oblastech, za které má odpovědnost vrcholné vedení, nebo již nemá pravomoc vykonávat funkce vrcholného vedení, zejména ve vztahu k provádění obecné investiční politiky a investičních strategií;
c)
správce ztrácí smluvní práva vyšetřovat, právo kontroly, přístupu nebo právo udělovat pokyny pověřeným osobám nebo se výkon těchto práv stal prakticky nemožný;
d)
správce pověří jinou osobu plněním funkce správy investic v rozsahu, který podstatným způsobem převyšuje funkce správy investic vykonávané správcem samým. Při posuzování rozsahu pověření posoudí příslušné orgány celkovou strukturu pověření a vezmou v úvahu nejen aktiva, jejichž správa byla svěřena, ale také následující kvalitativní kritéria:
i)
druh aktiv, do kterých alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu investoval, a význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro rizikově-výnosový profil alternativního investičního fondu,
ii)
význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro dosažení investičních cílů alternativního investičního fondu,
iii)
zeměpisné rozložení investic alternativního investičního fondu a rozložení podle odvětví,
iv)
rizikový profil alternativního investičního fondu,
v)
typ investiční strategie, kterou uplatňuje alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu,
vi)
typ úkolů, jež byly svěřeny, ve srovnání s úkoly, jež si správce ponechal, a
vii)
uspořádání pověřených osob a jejich dále pověřených osob, zeměpisnou oblast jejich působnosti a strukturu jejich společnosti.
2. Komise sleduje používání tohoto článku s ohledem na vývoj na trhu. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
3. Evropský orgán pro cenné papíry může vydat pokyny, aby zajistil konzistentní posuzování struktur pověření po celé Unii.
KAPITOLA IV
DEPOZITÁŘ
ODDÍL 1
Náležitosti písemné smlouvy
(čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 83
Smluvní náležitosti
1. Smlouva, kterou je depozitář v souladu s čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU jmenován, se sepíše mezi depozitářem na jedné straně a správcem, a případně alternativním investičním fondem, na straně druhé a musí obsahovat alespoň následující prvky:
a)
popis služeb, které má depozitář poskytovat, a postupy, jež je třeba přijmout pro každý druh aktiv, do kterého může alternativní investiční fond investovat a který se pak svěří depozitáři;
b)
popis způsobu, jakým se má provádět úschova a dohled podle druhu aktiva a zeměpisných oblastí, v nichž hodlá alternativní investiční fond investovat. Pokud jde o povinnosti opatrování, zahrnuje tento popis také seznam zemí a postupů pro doplňování dalších zemí či případně vymazávání zemí ze seznamu. Tyto informace musí být v souladu s informacemi uvedenými ve statutu, zakládacích dokumentech nebo nabídkových dokumentech alternativního investičního fondu ohledně aktiv, do nichž může fond investovat;
c)
prohlášení, že na odpovědnost depozitáře nemá vliv skutečnost, že své funkce opatrování svěřil třetí osobě, pokud se této odpovědnosti nezprostí v souladu s čl. 21 odst. 13 nebo 14 směrnice 2011/61/EU;
d)
období platnosti a podmínky pro změnu a ukončení smlouvy včetně situací, které by mohly vést k ukončení smlouvy, a podrobnosti ohledně postupu ukončování a případně postup, jakým by měl depozitář zaslat všechny odpovídající informace svému následníkovi;
e)
povinnosti zachování důvěrnosti platné pro všechny strany v souladu s příslušnými právními a správními předpisy. Tyto povinnosti nebrání příslušným orgánům v přístupu k relevantním dokumentům a informacím;
f)
prostředky a postupy, kterými depozitář předává správci nebo alternativnímu investičnímu fondu veškeré relevantní informace, které potřebují k plnění svých povinností, včetně uplatňování práv souvisejících s aktivy, a k tomu, aby správce a alternativní investiční fond mohli včas a přesně dohlížet na účty alternativního investičního fondu;
g)
prostředky a postupy, kterými správce a alternativní investiční fond předává veškeré relevantní informace nebo zajišťuje, že depozitář má přístup ke všem informacím, které potřebuje k plnění svých povinností, včetně postupů zajišťujících, že depozitář obdrží informace od ostatních stran jmenovaných alternativním investičním fondem nebo správcem;
h)
informace, zda depozitář nebo třetí strana, která byla pověřena úschovou v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, mohou aktiva, která jim byla svěřena, opětovně použít a případné podmínky takového použití;
i)
postupy, které je třeba sledovat, uvažuje-li se o změně statutu, zakládacích dokumentů nebo nabídkových dokumentů alternativního investičního fondu, kde jsou podrobně popsány situace, kdy má být depozitář informován nebo kdy je k provedení změny potřeba předchozího souhlasu depozitáře;
j)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce na jedné straně a depozitářem na straně druhé, týkající se prodeje, upsání, vyplacení, vydání, zrušení a opětovného nákupu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu;
k)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce a depozitářem týkající se dohledu a kontroly vykonávaných depozitářem;
l)
jestliže strany smlouvy hodlají pro výkon části svých příslušných povinností jmenovat třetí strany, závazek průběžně poskytovat podrobnosti o jmenované třetí straně a na požádání informace o kritériích použitých k výběru třetí strany a zamýšlené kroky ke sledování činností vykonávaných vybranou třetí stranou;
m)
informace o úkolech a povinnostech smluvních stran v souvislosti s prevencí praní peněz a financování terorismu;
n)
informace o všech peněžních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu a postupech zajišťujících, že depozitář bude informován v případě, že bude na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu otevřen nový účet;
o)
podrobnosti ohledně depozitářových postupů eskalace, včetně totožnosti osob, které má depozitář kontaktovat uvnitř alternativního investičního fondu nebo případně správce, zahájí-li takový postup;
p)
závazek depozitáře, že informuje správce, jakmile se dozví, že oddělení aktiv není, nebo již není dostatečné, aby zajistilo ochranu třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU v konkrétní jurisdikci pověřena úschovou, před insolvencí;
q)
postupy, které depozitáři ve vztahu k jeho povinnostem umožňují prošetřovat jednání správce nebo případně alternativního investičního fondu a hodnotit kvalitu předávaných informací, což zahrnuje přístup k účetním knihám fondu či případně správce nebo šetření na místě;
r)
postupy, kterými může správce či případně alternativní investiční fond posuzovat výkon depozitáře ve vztahu k jeho smluvním povinnostem.
2. Podrobnosti o prostředcích a postupech uvedených v písmenech a) až r) musí být popsány ve smlouvě, kterou se jmenuje depozitář, nebo v jakékoli následné změně smlouvy.
3. Smlouva, kterou se jmenuje depozitář, nebo jakákoli následná změna této smlouvy, na níž odkazuje odstavec 2, mají písemnou formu.
4. Strany se mohou dohodnout, že veškeré informace, které si vyměňují, nebo jejich část mohou být předávány elektronicky za předpokladu, že je zajištěno řádné zaznamenávání těchto informací.
5. Pokud to nevyžadují vnitrostátní právní předpisy, není povinné uzavřít písemnou dohodu pro každý alternativní investiční fond zvlášť; správce a depozitář mohou uzavřít rámcovou dohodu, v níž uvedou seznam alternativních investičních fondů spravovaných správcem, na které se dohoda vztahuje.
6. Upřesní se, jaké vnitrostátní právní předpisy se na smlouvu o jmenování depozitáře a jakékoli následné dohody vztahují.
ODDÍL 2
Obecná kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
(čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU)
Článek 84
Kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
Posouzení, zda jsou pravidla obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář ve třetí zemi, účinná, zda mají stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhána, se pro účely čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU provádí podle následujících kritérií:
a)
depozitář podléhá povolení a neustálému dohledu příslušného veřejného orgánu s odpovídajícími zdroji k plnění jeho úkolů;
b)
právní předpisy třetí země stanoví kritéria pro povolení činnosti depozitáře, jež mají stejný účinek jako kritéria stanovená pro přístup k podnikání pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii;
c)
kapitálové požadavky uložené depozitáři ve třetí zemi mají stejný účinek jako požadavky platné v Unii podle toho, zda je depozitář stejné povahy jako úvěrová instituce nebo investiční podnik usazené v Unii;
d)
provozní podmínky platné pro depozitáře ve třetí zemi mají stejný účinek jako podmínky stanovené pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii v závislosti na povaze depozitáře;
e)
požadavky na plnění specifických povinností jako depozitář alternativního investičního fondu založený podle práva třetí země mají stejný účinek jako požadavky stanovené čl. 21 odst. 7 až 15 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušného vnitrostátního práva;
f)
v případě, že depozitář neplní požadavky a podmínky uvedené v písmenech a) až e), právo třetí země stanoví dostatečně odrazující kroky k vymáhání práva.
ODDÍL 3
Úkoly depozitáře, patřičná opatrnost a povinnost oddělení aktiv
(čl. 21 odst. 7 až 9 a 11 písm. c) a d) bod iii) směrnice 2011/61/EU)
Článek 85
Sledování peněžních prostředků - obecné požadavky
1. Je-li u subjektu uvedeného v čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU veden nebo otevřen hotovostní účet na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, správce zajistí, aby depozitář po převzetí svých povinností a poté průběžně obdržel veškeré příslušné informace, které k plnění svých povinností potřebuje.
2. Aby měl depozitář přístup ke všem informacím týkajícím se hotovostních účtů alternativního investičního fondu a měl jasný přehled o všech hotovostních tocích fondu, musí alespoň:
a)
být po svém jmenování informován o všech stávajících hotovostních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná;
b)
být informován, jestliže alternativní investiční fond nebo správce, který za fond jedná, otevře nový hotovostní účet;
c)
obdržet veškeré informace týkající se hotovostních účtů otevřených u třetí strany, a to přímo od této třetí strany.
Článek 86
Sledování peněžních toků alternativního investičního fondu
Depozitář zajistí, aby byly účinně a řádně sledovány peněžní toky alternativního investičního fondu, a zejména alespoň:
a)
zajistí, aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty otevřené u subjektů uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES na příslušných trzích, v jejichž rámci jsou pro činnost alternativního investičního fondu vyžadovány hotovostní účty, a tyto subjekty podléhají pravidlům obezřetnosti a dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie, jsou účinně vymáhány a jsou v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES;
b)
zavede účinné a řádné postupy k sesouhlasení všech peněžních toků a provádí takové sesouhlasení denně nebo v případě méně častých peněžních toků, jakmile k takovému toku dojde;
c)
zavede vhodné postupy, aby na konci pracovního dne byly identifikovány významné peněžní toky, a zejména takové toky, které by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu;
d)
pravidelně vyhodnocuje přiměřenost těchto postupů, také prostřednictvím celkového přezkumu postupů sesouhlasení nejméně jednou do roka a zajištěním, že hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, jsou v postupu sesouhlasení zahrnuty;
e)
průběžně sleduje výsledky sesouhlasení a opatření přijatých v důsledku rozdílů zjištěných při postupu sesouhlasení, a pokud nedostatek nebyl bez zbytečného prodlení napraven, oznámí to správci, a pokud situaci nebylo možné vyjasnit či případně napravit, oznámí to rovněž příslušným orgánům;
f)
kontroluje soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Správce zajistí, aby všechny pokyny a informace týkající se hotovostního účtu otevřeného u třetí strany byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup sesouhlasení.
Článek 87
Povinnosti týkající se upisování
Správce zajistí, aby depozitář obdržel informace o platbách učiněných investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu na konci každého pracovního dne, kdy správce, alternativní investiční fond nebo strana jednající jeho jménem, například zmocněnec obdrží takové platby nebo pokyn od investora. Správce zajistí, aby depozitář obdržel veškeré další relevantní informace, které potřebuje k zajištění toho, aby platby byly vloženy na hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, nebo na jméno depozitáře v souladu s ustanoveními čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 88
Finanční nástroje, které mají být dány do opatrování
1. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které nelze depozitáři fyzicky předat, se zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře, pokud jsou splněny všechny následující požadavky:
a)
jedná se o převoditelné cenné papíry včetně cenných papírů, které zahrnují derivátové nástroje, jak je uvedeno v čl. 51 odst. 3 posledním pododstavci směrnice 2009/65/ES a v článku 10 směrnice Komise 2007/16/ES (11), nástroje peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování;
b)
lze je zapsat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře.
2. Do opatrování nelze dát finanční nástroje, které jsou v souladu s platným vnitrostátním právem pouze přímo zapsané na jméno alternativního investičního fondu u samotného emitenta nebo jeho zástupce, například u registrátora nebo zmocněnce.
3. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které lze depozitáři fyzicky předat, se vždy zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře.
Článek 89
Povinnosti úschovy u aktiv držených v opatrování
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU s ohledem na finanční nástroje držené v opatrování depozitář zajistí alespoň, aby:
a)
finanční nástroje byly řádně zapsány v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) bodem ii) směrnice 2011/61/EU;
b)
záznamy a oddělené účty byly vedeny tak, aby byla zajištěna jejich přesnost, a zejména zaznamenána jejich souvztažnost k finančním nástrojům a peněžním prostředkům drženým pro alternativní investiční fond;
c)
bylo pravidelně prováděno sesouhlasení mezi interními účty a záznamy depozitáře a účty a záznamy jakékoli třetí strany, která je v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním;
d)
se ve vztahu k finančním nástrojům drženým v opatrování postupovalo s řádnou péčí za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany investorů;
e)
v celém řetězci opatrování byla všechna související rizika opatrování zhodnocena a sledována a správce byl informován, jestliže se zjistí značná rizika;
f)
byla zavedena přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
g)
bylo ověřeno vlastnické právo alternativního investičního fondu nebo vlastnické právo správce jednajícího jménem tohoto fondu k danému aktivu.
2. Pokud depozitář plněním svých úkolů opatrování pověří v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU třetí osobu, nadále podléhá požadavkům uvedeným v odst. 1 písm. b) až e) tohoto článku. Depozitář rovněž zajistí, aby třetí strana splňovala požadavky uvedené v odst. 1 písm. b) až g) tohoto článku a povinnosti oddělení aktiv stanovené v článku 99.
3. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními a případně právními strukturami, které jsou přímo nebo nepřímo kontrolovány alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem alternativního investičního fondu.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí řádné opatrování aktiv těchto fondů.
Článek 90
Povinnosti úschovy týkající se ověření vlastnictví a vedení evidence
1. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU, a zajistí, aby depozitáři poskytovaly veškeré příslušné informace také třetí strany.
2. Ke splnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
mít bez zbytečného prodlení přístup k veškerým příslušným informacím, které potřebuje ke splnění své povinnosti ověřit vlastnictví a vést evidenci, včetně příslušných informací, jež mají depozitáři poskytnout třetí strany;
b)
disponovat dostatečnými a spolehlivými informacemi, aby se ujistil o vlastnickém právu alternativního investičního fondu nebo vlastnickém právu správce jednajícího jménem fondu k daným aktivům;
c)
vést evidenci o těch aktivech, u nichž se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem tohoto fondu na ně má vlastnické právo. Ke splnění této povinnosti musí depozitář:
i)
zapsat ve své evidenci na jméno alternativního investičního fondu aktiva, včetně jejich příslušných nominálních hodnot, u nichž se ujistil, že na ně alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu mají vlastnické právo,
ii)
být kdykoli schopen poskytnout kompletní a aktualizovaný soupis aktiv alternativního investičního fondu, včetně jejich příslušných nominálních hodnot.
Pro účely odst. 2 písm. c) bodu ii) depozitář zajistí, že jsou zavedeny postupy, aby zapsaná aktiva nemohla být připsána, převedena, vyměněna nebo doručena, aniž by o takových transakcích byl depozitář nebo jeho zástupce informován, a depozitář má bez zbytečného prodlení přístup k listinným důkazům o každé transakci a pozici od příslušné třetí osoby. Správce zajistí, aby příslušná třetí strana poskytovala depozitáři bez zbytečného prodlení osvědčení a jiné listinné důkazy pokaždé, když dojde k prodeji nebo nabytí aktiv nebo k podnikovému opatření („corporate action“), jehož důsledkem je emise finančního nástroje, a to alespoň jednou za rok.
3. V každém případě depozitář zajistí, aby správce měl zavedeny a uplatňoval vhodné postupy k ověření, zda aktiva nabytá alternativním investičním fondem, který spravuje, jsou odpovídajícím způsobem zapsána na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, jenž za fond jedná, a ke kontrole souladu mezi pozicemi v evidenci správce a aktivy, u nichž se depozitář ujistil, že k nim má alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu vlastnická práva. Správce zajistí, aby všechny pokyny a příslušné informace týkající se aktiv alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
4. Pro případ, že je zjištěna nesrovnalost, depozitář vytvoří a zavede postup eskalace, jehož součástí je informování správce a příslušného orgánu v případě, že situaci nelze vyjasnit či případně napravit.
5. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 až 4 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními či případně právními strukturami, které alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu založil pro účely investování do podkladových aktiv a které přímo nebo nepřímo kontroluje.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí úkoly ověření vlastnictví a vedení evidence pro aktiva tohoto fondu.
Článek 91
Informační povinnosti hlavních makléřů
1. Byl-li jmenován hlavní makléř, správce zajistí, aby od data tohoto jmenování byla v platnosti dohoda, podle níž je hlavní makléř povinen zpřístupnit depozitáři zejména prohlášení na trvalém nosiči obsahující následující informace:
a)
hodnoty položek vyjmenovaných v odstavci 3 na konci každého pracovního dne;
b)
podrobnosti o jakýchkoli dalších záležitostech nezbytné k tomu, aby depozitář alternativního investičního fondu měl aktualizované a přesné informace o hodnotě aktiv, jejichž úschovou byl v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřen.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se depozitáři alternativního investičního fondu zpřístupní nejpozději na konci pracovního dne následujícího po dni, jehož se týká.
3. Položky uvedené v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
celkovou hodnotu aktiv, který hlavní makléř drží na účet alternativního investičního fondu, pokud je úschovou pověřena v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jiná osoba. Hodnota následujících položek:
i)
hotovostní úvěry poskytnuté alternativnímu investičnímu fondu a připsaný úrok,
ii)
cenné papíry, které má alternativní investiční fond opětovně doručit v rámci otevřených krátkých pozic, do kterých vstoupil na účet fondu;
iii)
stávající částky vypořádání, jež má alternativní investiční fond zaplatit v rámci termínových smluv (futures),
iv)
peněžní příjmy z krátkých prodejů držené hlavním makléřem ve vztahu ke krátkým pozicím, do kterých vstoupil na účet fondu,
v)
peněžní prostředky držené hlavním makléřem ve vztahu k otevřeným termínovým smlouvám (futures), které jsou uzavřeny na účet fondu. Tato povinnost platí vedle povinností plynoucích z článků 87 a 88,
vi)
tržně přeceněné závěrečné (mark-to-market close-out) expozice plynoucí z OTC transakcí, které jsou uzavřeny na účet fondu,
vii)
celkové zajištěné závazky alternativního investičního fondu vůči hlavnímu makléři a
viii)
všechna ostatní aktiva týkající se alternativního investičního fondu;
b)
hodnotu ostatních aktiv uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU držených hlavním makléřem jako zajištění ve vztahu k zajištěným transakcím, do kterých vstoupil v rámci makléřské dohody;
c)
hodnotu aktiv alternativního investičního fondu, u nichž hlavní makléř uplatnil právo využití;
d)
seznam všech institucí, u nichž hlavní makléř drží nebo může držet peněžní prostředky alternativního investičního fondu na účtu otevřeném na jméno tohoto fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 92
Povinnosti dohledu - obecné požadavky
1. Při svém jmenování posoudí depozitář rizika spojená s povahou, rozsahem a složitostí strategie alternativního investičního fondu a organizace správce, aby vypracoval postupy dohledu, jež jsou vhodné pro daný fond a aktiva, do nichž fond investuje, a tyto postupy pak zavede a uplatní. Postupy se pravidelně aktualizují.
2. Při plnění povinností dohledu podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU provádí depozitář kontroly ex post a ověření postupů a procedur, za něž zodpovídá správce, alternativní investiční fond nebo ustanovená třetí strana. Depozitář za všech okolností zajistí, že existují vhodné postupy ověření a sesouhlasení, které jsou zavedeny, používány a často přehodnocovány. Správce zajistí, aby všechny pokyny týkající se aktiv a operací alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
3. Depozitář vytvoří jasný a komplexní postup eskalace, aby mohl řešit situace, kdy při plnění svých povinností dohledu zjistí potenciální nesrovnalosti, a podrobnosti o tomto postupu na žádost zpřístupní příslušným orgánům správce.
4. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, včetně informací, které mají depozitáři poskytovat třetí strany. Správce zejména zajistí, aby depozitář mohl mít přístup k účetním knihám a provádět kontroly na místě v prostorách správce a jakéhokoli poskytovatele služeb jmenovaného alternativním investičním fondem nebo správcem, jako například administrátorů nebo externích znalců, a případně aby kvalifikovaní nezávislí auditoři nebo jiní odborníci mohli přezkoumat zprávy a prohlášení o uznaných externích osvědčeních, aby byla zajištěna přiměřenost a vhodnost zavedených postupů.
Článek 93
Povinnosti týkající se upisování a vyplácení
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. a) směrnice 2011/61/EU splní depozitář následující požadavky:
1)
depozitář zajistí, aby alternativní investiční fond, správce nebo pověřený subjekt vytvořil, zavedl a používal vhodné a soudržné postupy za účelem:
i)
sesouhlasení pokynů k upsání s výnosy z upsání a sesouhlasení počtu emitovaných podílových jednotek nebo akcií s výnosy z upsání, které alternativní investiční fond získal,
ii)
sesouhlasení pokynů k vyplacení s vyplacenými částkami a sesouhlasení počtu zrušených podílových jednotek nebo akcií s částkami, které alternativní investiční fond vyplatil,
iii)
pravidelného ověření, zda je postup sesouhlasení vhodný.
Pro účely bodů i), ii) a iii) depozitář zejména pravidelně kontroluje, zda celkový počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu souhlasí s celkovým počtem podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu.
2)
Depozitář zajistí, aby postupy týkající se prodeje, emise, odkupu, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, pravidelně tento soulad kontroluje a ověřuje, zda jsou dané postupy efektivně uplatňovány.
3)
Četnost depozitářových kontrol odpovídá četnosti upsání a vyplacení.
Článek 94
Povinnosti týkající se oceňování akcií/podílových jednotek
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
průběžně ověřovat, zda jsou vytvořeny a používány vhodné a soudržné postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, a
b)
zajistit, aby zásady a postupy oceňování byly účinně prováděny a pravidelně přehodnocovány.
2. Postupy depozitáře se provádí s četností, která odpovídá četnosti uvedené v zásadách oceňování alternativního investičního fondu, jež jsou vymezeny v článku 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatřeních.
3. Pokud se depozitář domnívá, že výpočet hodnoty akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu nebyl proveden v souladu s platnými právními předpisy nebo se statutem fondu nebo s článkem 19 směrnice 2011/61/EU, oznámí to správci a případně alternativnímu investičnímu fondu a zajistí, aby byly v nejlepším zájmu investorů fondu včas podniknuty kroky k nápravě.
4. Je-li jmenován externí znalec, depozitář zkontroluje, zda je toto jmenování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími prováděcími opatřeními.
Článek 95
Povinnosti týkající se plnění pokynů správce
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. c) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
vypracovat a zavést vhodné postupy k ověření, že alternativní investiční fond a správce jednají v souladu s platnými právními a správními předpisy a se statutem a zakládacími dokumenty fondu. Depozitář zejména sleduje, zda alternativní investiční fond dodržuje investiční omezení a limity pákového efektu stanovené v nabídkových dokumentech fondu. Tyto postupy jsou úměrné povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu;
b)
vypracovat a zavést postup eskalace pro případ, že alternativní investiční fond poruší jeden z limitů nebo omezení uvedených v písmenu a).
Článek 96
Povinnosti týkající se včasného vypořádání transakcí
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. d) směrnice 2011/61/EU musí depozitář vytvořit postup ke zjištění situací, kdy protiplnění související s operacemi s aktivy alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu nebylo alternativnímu investičnímu fondu poskytnuto v obvyklých lhůtách, uvědomit o tom správce, a jestliže situace nebyla napravena, požádat, aby protistrana pokud možno finanční nástroje vrátila.
2. Jestliže se transakce neodehrávají na regulovaném trhu, posuzují se obvyklé lhůty s ohledem na podmínky související s danými transakcemi (smlouvy o OTC derivátech nebo investice do nemovitostí nebo do soukromě vlastněných společností).
Článek 97
Povinnosti týkající se rozdělení příjmů alternativního investičního fondu
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. e) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
zajistit, aby byl výpočet čistého příjmu, jakmile jej správce ohlásil, prováděn v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a příslušnými vnitrostátními právními předpisy;
b)
zajistit, aby byla přijata odpovídající opatření, pokud auditoři alternativního investičního fondu vyjádří výhrady k ročnímu finančnímu výkazu. Alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu poskytne depozitáři veškeré informace o výhradách vyjádřených k finančnímu výkazu a
c)
zkontrolovat úplnost a přesnost plateb dividend, jakmile byly správcem ohlášeny, a případně odměny za zhodnocení kapitálu.
2. Jestliže má depozitář za to, že výpočet příjmu nebyl proveden v souladu s příslušnými právními předpisy nebo se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, uvědomí o tom správce a případně fond a zajistí, aby byly včas podniknuty kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů fondu.
Článek 98
Patřičná opatrnost
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. c) směrnice 2011/61/EU depozitář zavede a používá pro výběr a průběžné sledování pověřené osoby vhodný a dokumentovaný postup založený na patřičné opatrnosti. Tento postup se pravidelně a nejméně jednou za rok přehodnotí a na žádost se zpřístupní příslušným orgánům.
2. Při výběru a jmenování třetí osoby, kterou depozitář v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověří úkoly úschovy, jedná depozitář s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, aby zajistil, že svěřením finančních nástrojů této třetí osobě je zachována přiměřená úroveň ochrany. Depozitář musí alespoň:
a)
posoudit právní a regulační rámec, včetně rizika země, rizika opatrování a vymahatelnosti smluv třetí strany. Toto posouzení by mělo depozitáři zejména umožnit, aby určil možné dopady platební neschopnosti třetí strany na aktiva a práva alternativního investičního fondu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce;
b)
posoudit, zda praxe, postupy a vnitřní kontroly třetí strany jsou přiměřené k zajištění toho, že finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu požívají vysoké úrovně péče a ochrany;
c)
posoudit, zda finanční síla a pověst třetí strany odpovídají úkolům, kterými je pověřena. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých potenciální třetí stranou, jakož i na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici.
d)
zajistit, že třetí strana má provozní a technické zázemí nezbytné k plnění svěřených úkolů opatrování s uspokojivou mírou ochrany a zabezpečení.
3. Depozitář provádí s patřičnou dovedností, péčí a opatrností pravidelné kontroly a průběžné sledování, aby zajistil, že třetí strana nadále splňuje kritéria stanovená v odstavci 1 tohoto článku a podmínky stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Za tímto účelem musí depozitář alespoň:
a)
sledovat výkonnost třetí strany a její soulad s normami depozitáře;
b)
zajistit, že třetí strana plní úkoly opatrování s patřičnou péčí, obezřetností a opatrností, a zejména že skutečně zachovává oddělení finančních nástrojů v souladu s požadavky článku 99;
c)
přezkoumat rizika opatrování související s rozhodnutím svěřit aktiva třetí straně a bez zbytečného prodlení uvědomit alternativní investiční fond nebo správce o jakékoli změně těchto rizik. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých třetí stranou a na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici. V období otřesů na finančních trzích nebo pokud je zjištěno riziko, zvýší se četnost a zvětší se rozsah přezkumu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv již není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce.
4. Pokud třetí strana pověří plněním svých svěřených úkolů další osobu, platí obdobně podmínky a kritéria stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Depozitář sleduje soulad s čl. 21 odst. 4 směrnice 2011/61/EU.
6. Depozitář vypracuje nouzový plán obnovy pro každý trh, na němž v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jmenuje třetí stranu, aby plnila povinnosti úschovy. Takový plán obnovy obsahuje určení případného alternativního poskytovatele.
7. Pokud pověřená osoba již nesplňuje uvedené požadavky, depozitář přijme opatření, včetně ukončení smlouvy, která jsou v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Článek 99
Povinnost oddělení aktiv
1. Pokud byla úkoly úschovy zcela nebo částečně pověřena třetí strana, depozitář zajistí, že tato třetí strana, které byly úkoly úschovy svěřeny podle čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, jedná v souladu s povinností oddělení aktiv stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodě iii) směrnice 2011/61/EU, a ověří, že tato třetí strana:
a)
uchovává záznamy a účty nezbytné k tomu, aby mohla kdykoli a neprodleně rozlišit aktiva alternativních investičních fondů, které jsou klienty depozitáře, od svých vlastních aktiv, aktiv jiných klientů, aktiv držených depozitářem na jeho vlastní účet a aktiv držených pro klienty depozitáře, kteří nejsou alternativními investičními fondy;
b)
uchovává záznamy a účty způsobem, který zajišťuje jejich přesnost a zvláště to, že odpovídají aktivům uschovaným pro depozitářovy klienty;
c)
pravidelně provádí sesouhlasení mezi svými interními účty a záznamy a účty a záznamy třetí strany, kterou v souladu s čl. 21 odst. 11 třetím pododstavcem směrnice 2011/61/EU pověřila úkoly úschovy;
d)
zavede přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku zneužití finančních nástrojů, podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
e)
pokud je třetí strana subjektem uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, který podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, depozitář přijme nezbytné kroky k zajištění toho, že peněžní prostředky alternativního investičního fondu jsou drženy na účtu nebo na účtech v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
2. Jestliže depozitář pověřil v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU úkoly opatrování třetí stranu, je účelem sledování, jak tato třetí strana dodržuje povinnosti oddělovat aktiva, zajistit, aby finanční nástroje, které patří klientům, byly chráněny před platební neschopností této třetí strany. Pokud v souladu s příslušnými právními předpisy, zahrnujícími zejména právní předpisy týkající se majetku nebo platební neschopnosti, nejsou požadavky stanovené v odstavci 1 dostatečné k dosažení daného cíle, depozitář posoudí, jaká další opatření je třeba provést, aby se minimalizovalo riziko ztráty a byla zachována odpovídající úroveň ochrany.
3. Jestliže třetí strana, která byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena úkoly úschovy, rozhodne podle čl. 21 odst. 11 třetího pododstavce směrnice 2011/61/EU pověřit úkoly úschovy nebo jejich částí další třetí stranu, použijí se obdobně odstavce 1 a 2.
ODDÍL 4
Ztráta finančních nástrojů, zproštění odpovědnosti a objektivní důvody
(čl. 21 odst. 12 a 13 směrnice 2011/61/EU)
Článek 100
Ztráta finančních nástrojů, které byly drženy v opatrování
1. Za ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy ve vztahu k finančními nástroji drženému v opatrování depozitářem nebo třetí stranou, jež byla opatrováním finančního nástroje drženého v opatrování pověřena, je splněna některá z následujících podmínek:
a)
tvrzené vlastnické právo alternativního investičního fondu se ukáže neplatným, protože již zaniklo nebo nikdy neexistovalo;
b)
alternativní investiční fond byl s konečnou platností zbaven vlastnického práva k finančnímu nástroji;
c)
alternativní investiční fond není s konečnou platností schopen s daným finančním nástrojem přímo či nepřímo nakládat.
2. Správce potvrdí ztrátu finančního nástroje podle zdokumentovaného postupu, který je snadno přístupný příslušným orgánům. Jakmile je ztráta potvrzena, je okamžitě na trvalém nosiči oznámena investorům.
3. Finanční nástroj držený v opatrování se nepovažuje za ztracený ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, pokud je alternativní investiční fond s konečnou platností zbaven vlastnického práva ke konkrétnímu nástroji, ale tento nástroj je nahrazen jiným finančním nástrojem či nástroji nebo na jiný nástroj přeměněn.
4. V případě platební neschopnosti třetí strany, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, správce ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování formálně potvrdí, jakmile je s jistotou splněna jedna z podmínek uvedených v odstavci 1.
Zda byla splněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1, je jisté nejpozději na konci úpadkového řízení. Správce a depozitář úpadkové řízení pozorně sledují, aby zjistili, zda všechny nebo některé finanční nástroje svěřené třetí straně, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů, byly skutečně ztraceny.
5. Ztráta finančního nástroje drženého v opatrování se formálně potvrdí bez ohledu na to, zda podmínky uvedené v odstavci 1 jsou výsledkem podvodu, nedbalosti nebo jiného úmyslného či neúmyslného jednání.
Článek 101
Zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU
1. Depozitář nenese odpovědnost podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, pokud může prokázat, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
událost, která vedla ke ztrátě, není výsledkem jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování;
b)
depozitář nemohl rozumně zabránit události, která vedla ke ztrátě, i přesto, že přijal veškerá opatření, která jsou povinností obezřetného depozitáře podle obvyklé praxe v této oblasti;
c)
i přesto, že depozitář důkladně a zcela uplatňoval patřičnou opatrnost, nemohl ztrátě zabránit.
Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud depozitář zajistil, že depozitář a třetí strana, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, učinili všechny následující kroky:
i)
vytvořit, zavést, použít a udržovat struktury a postupy a zajistit, že odborné znalosti jsou přiměřené a úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu, aby bylo možné včas zjistit a průběžně sledovat vnější události, které by mohly způsobit ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování,
ii)
průběžně posuzovat, zda některá z událostí uvedených v prvním bodě představuje značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování,
iii)
informovat správce o zjištěných značných rizicích a podniknout případně vhodné kroky, které zabrání ztrátě finančních nástrojů držených v opatrování nebo ji zmírní, pokud byly zjištěny skutečné nebo potenciální vnější události, u kterých existuje podezření, že představují značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se mohou považovat za splněné v případě:
a)
přírodních jevů mimo lidskou kontrolu nebo vliv;
b)
přijetí zákona, vyhlášky, nařízení, rozhodnutí nebo příkazu jakoukoli vládou nebo vládním orgánem, včetně soudu či tribunálu, které má vliv na finanční nástroj držený v opatrování;
c)
války, nepokojů nebo jiných větších otřesů.
3. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se nepovažují za splněné v případě mimo jiné účetní chyby, provozního selhání, podvodu a nedodržení požadavku oddělení aktiv na úrovni depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování.
4. Tento článek se obdobně vztahuje na pověřenou osobu, pokud depozitář smluvně převedl svou odpovědnost v souladu s čl. 21 odst. 13 a 14 směrnice 2011/61/EU.
Článek 102
Objektivní důvody depozitáře pro smluvní zproštění odpovědnosti
1. Objektivní důvody pro smluvní zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU jsou:
a)
omezeny na přesné a konkrétní okolnosti popisující danou činnost;
b)
v souladu s depozitářovými politikami a rozhodnutími.
2. Objektivní důvody se stanoví pokaždé, kdy se depozitář hodlá zprostit své odpovědnosti.
3. Má se za to, že depozitář má objektivní důvody zprostit se smluvně své odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU, jestliže může prokázat, že neměl jinou možnost, než svými úkoly opatrování pověřit třetí stranu. To nastane zejména v případě, že:
a)
právní předpisy třetí země vyžadují, aby jisté finanční nástroje byly drženy v opatrování místním subjektem, a zároveň existují místní subjekty, které splňují kritéria pro pověření stanovená v čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, nebo
b)
správce trvá na udržení investice v jisté jurisdikci i přes varování depozitáře, že toto rozhodnutí představuje zvýšené riziko.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST, PÁKOVÝ EFEKT, PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE TŘETÍCH ZEMÍ A VÝMĚNA INFORMACÍ O MOŽNÝCH DŮSLEDCÍCH ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Výroční zpráva, informování investorů a podávání zpráv příslušným orgánům
(čl. 22 odst. 2 písm. a) až e), čl. 23 odst. 4 a čl. 24 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 103
Obecné zásady pro výroční zprávu
Všechny informace poskytované ve výroční zprávě, včetně informací upřesněných v tomto oddíle, se podávají způsobem, který zajišťuje příslušné významné, spolehlivé, srovnatelné a jasné informace. Výroční zpráva obsahuje informace, které investoři potřebují ve vztahu ke strukturám jistého alternativního investičního fondu.
Článek 104
Obsah a formát rozvahy nebo výkazu aktiv a pasiv a výkazu zisku a ztráty
1. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv v souladu s čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/61/EU sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky:
a)
„aktiva“, jimiž se rozumí majetek alternativního investičního fondu nabytý v minulosti za účelem dosažení výnosů; aktiva se člení na tyto položky:
i)
„investice“, které zahrnují mimo jiné dluhové a majetkové cenné papíry, nemovitosti, majetek a deriváty,
ii)
„peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty“, které zahrnují mimo jiné pokladní hotovost, vklady splatné na požádání a kvalifikované krátkodobé likvidní investice,
iii)
„pohledávky“, které zahrnují mimo jiné pohledávky ve vztahu k dividendám a úrokům, prodané investice, částky dlužné od makléřů a „zálohy“, k nimž patří mimo jiné částky zaplacené předem vztahující se k výdajům alternativního investičního fondu;
b)
„pasiva“, jimiž se rozumějí stávající závazky alternativního investičního fondu, které vznikly v minulosti a jejichž budoucí plnění předpokládá výdaje z majetku fondu; pasiva se člení na tyto položky:
i)
„závazky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné ve vztahu k nákupu investic nebo vyplacení podílových jednotek či akcií v alternativním investičním fondu a částky dlužné makléřům a „výdaje příštích období“, které zahrnují mimo jiné závazky za poplatky za správu, za poradenství, výkonnostní poplatky, úroky a jiné výdaje, k nimž došlo během činnosti alternativního investičního fondu,
ii)
„půjčky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné bankám a jiným protistranám,
iii)
„další závazky“, které zahrnují mimo jiné částky dlužné protistranám za zajištění při vrácení vypůjčených cenných papírů, výnosy příštích období a splatné dividendy a splatné rozdělení kapitálu;
c)
„čistá aktiva“ představující zbývající hodnotu aktiv alternativního investičního fondu po odečtení všech pasiv.
2. Výkaz zisku a ztráty se sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky a podpoložky:
a)
„výnosy“, jimiž se rozumí každý nárůst čisté hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo získáním nebo zhodnocením aktiv, nebo snížením pasiv, přičemž do výnosů se nezahrnují příspěvky od investorů; výnosy se člení na tyto položky a podpoložky:
i)
„investiční výnosy“, jež lze dále klasifikovat následovně:
-
„výnosy z dividend“ týkající se dividend z kapitálových investic, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z úroků“ týkající se úroků z dluhových investic a peněžních prostředků, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z pronájmu“ týkající se výnosů z pronájmu pocházejícího z investic do nemovitostí, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
ii)
„realizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z prodeje investičních nástrojů a podílů,
iii)
„nerealizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z přecenění investičních nástrojů a podílů, a
iv)
„další výnosy“, které zahrnují mimo jiné výnosy z poplatků za půjčené cenné papíry a z dalších poplatků;
b)
„náklady“, jimiž se rozumí každý pokles hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo pozbytím nebo znehodnocením aktiv nebo přírůstkem pasiv, přičemž do nákladů se nezahrnuje rozdělování kapitálu investorům; náklady se člení na tyto položky:
-
„poplatky za poradenství nebo správu v souvislosti s investováním“, které zahrnují poplatky poradcům nebo správcům,
-
„ostatní náklady“, které zahrnují mimo jiné administrativní poplatky, odměny odborníkům, poplatky za opatrování a úroky. Pokud jsou svou povahou významné, uvádějí se jednotlivé položky zvlášť,
-
„realizovaná ztráta z investic“, která představuje ztrátu vzniklou při zcizení investičních nástrojů nebo podílů,
-
„nerealizovanou ztrátu z investic“, která představuje ztrátu vzniklou přeceněním investičních nástrojů nebo podílů;
c)
„čistý zisk nebo ztráta“, představující rozdíl mezi náklady a výnosy.
3. Úprava, nomenklatura a terminologie řádkových položek musí být v souladu s příslušnými účetními standardy nebo pravidly přijatými alternativním investičním fondem a vyhovují právním předpisům platným v místě, kde je alternativní investiční fond usazen. Řádkové položky mohou být změněny nebo rozšířeny, aby splňovaly výše uvedené požadavky.
4. Doplňující řádkové položky, nadpisy a mezisoučty se vloží, pokud je takový způsob prezentace užitečný pro pochopení finanční situace alternativního investičního fondu z rozvahy či z výkazu aktiv a pasiv nebo pochopení finančních výsledků z obsahu a formátu rozpisu příjmů a výdajů. Je-li to užitečné, doplní se další informace v příloze k účetní závěrce. Účelem této přílohy je poskytnout popis nebo rozbor položek zveřejněných v této závěrce a informace o položkách, které nesplňují podmínky pro zahrnutí do této závěrky.
5. Každá významná třída podobných položek musí být prezentována samostatně. Jsou-li významné, uvedou se i jednotlivé položky. Významnost se posuzuje podle požadavků schváleného účetního rámce.
6. Úprava a klasifikace položek v rozvaze nebo ve výkazu aktiv a pasiv se zachovají pro každé vykazovací nebo účetní období stejné, pokud nevyjde najevo, že by byla vhodnější jiná úprava nebo klasifikace, například v případě, že nová investiční strategie vede k odlišným obchodním tokům, nebo pokud změnu úpravy vyžaduje účetní standard.
7. Pokud jde o obsah a formát rozpisu příjmů a výdajů stanovený v příloze IV, zahrnou se do rozpisu příjmů a výdajů všechny položky příjmů a výdajů v daném období, pokud účetní standard schválený alternativním investičním fondem nestanoví jinak.
Článek 105
Zpráva o činnosti v účetním období
1. Zpráva o činnosti v účetním období obsahuje alespoň:
a)
přehled investičních činností za daný rok nebo období a přehled portfolia alternativního investičního fondu na konci daného roku či období;
b)
přehled výsledků alternativního investičního fondu za daný rok či období;
c)
podstatné níže upřesněné změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU, které dosud nejsou v účetní závěrce uvedeny.
2. Zpráva musí obsahovat spravedlivý a vyvážený přezkum činností a výsledků alternativního investičního fondu a též popis hlavních rizik a investičních nebo ekonomických nejistot, kterým by mohl alternativní investiční fond čelit.
3. Rozbor zahrnuje klíčové finanční i nefinanční ukazatele výsledků týkajících se daného alternativního investičního fondu, a to v rozsahu nezbytném pro pochopení investičních činností tohoto fondu nebo jeho výsledků. Informace předložené ve zprávě jsou v souladu s vnitrostátními pravidly platnými v místě, kde je alternativní investiční fond usazen.
4. Informace ve zprávě o činnostech za účetní období tvoří součást zprávy členů správní rady či investičních správců, pokud je tato zpráva obvykle předkládána společně s účetní závěrkou alternativního investičního fondu.
Článek 106
Podstatné změny
1. Změna údaje se považuje za podstatnou ve smyslu čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jestliže existuje značná pravděpodobnost, že jakmile se rozumný investor takový údaj dozví, znovu přehodnotí svou investici do daného alternativního investičního fondu, například proto, že takový údaj by mohl mít vliv na schopnost investora uplatňovat práva ke své investici nebo by se jinak dotkl zájmů jednoho či více investorů tohoto fondu.
2. K dosažení souladu s čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU posoudí správce změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU za dané účetní období podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Údaje se zveřejňují v souladu s požadavky účetních standardů a účetních pravidel přijatých alternativním investičním fondem společně s popisem možného či očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a případně na investory fondu. Dodatečné informace se zveřejňují, pokud soulad se zvláštními požadavky účetních standardů a účetních pravidel nestačí k tomu, aby investorům umožnil pochopit dopad změny.
4. Jestliže údaje, u kterých se v souladu s odstavcem 1 požaduje zveřejnění, nejsou zahrnuty v účetních standardech platných pro daný alternativní investiční fond, nebo v jeho účetních pravidlech, poskytne se popis podstatné změny společně s možným či očekávaným dopadem na fond či případně na investory fondu.
Článek 107
Zveřejnění odměn
1. Při poskytování údajů požadovaných v čl. 22 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/61/EU se upřesní, zda se celková odměna vztahuje k jednomu z následujících:
a)
k celkové odměně všech zaměstnanců správce, s uvedením počtu příjemců;
b)
k celkové odměně zaměstnanců správce, kteří jsou zcela nebo částečně zapojeni do činností alternativního investičního fondu, s uvedením počtu příjemců;
c)
k poměrné části celkové odměny zaměstnanců správce připadající na alternativní investiční fond, s uvedením počtu příjemců.
2. Celková odměna za účetní období též uvádí odměnu za zhodnocení kapitálu vyplacenou alternativním investičním fondem, je-li tento údaj k dispozici.
3. Zveřejňují-li se údaje na úrovni správce, uvedou se údaje rozdělené podle jednotlivých alternativních investičních fondů, jsou-li tyto údaje k dispozici nebo snadno přístupné. Jako součást zveřejnění se uvede popis, jak bylo rozdělení údajů provedeno.
4. Správce poskytne obecné informace týkající se finančních i nefinančních kritérií zásad a postupů pro odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby investorům umožnil posoudit vytvořené pobídky. V souladu se zásadami stanovenými v příloze II směrnice 2011/61/EU správce zveřejní alespoň údaje nezbytné k pochopení rizikového profilu alternativního investičního fondu a opatření, která přijímá, aby zamezil střetům zájmů nebo je řešil.
Článek 108
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Při zveřejňování procentního podílu aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU, správce:
a)
poskytne přehled jakýchkoli zavedených zvláštních opatření, včetně toho, zda se týkají vyčleněných aktiv (side pockets), omezení odkupovat (gates) nebo podobných opatření, metodu oceňování použitou na aktiva, která takovým opatřením podléhají, a jak se na tato aktiva uplatňují poplatky za správu a výkonnostní poplatky;
b)
zveřejní tyto informace jako součást pravidelného informování investorů, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5, se vypočítá jako čistá hodnota těchto aktiv podléhajících zvláštním opatřením dělená čistou hodnotou aktiv dotčeného alternativního investičního fondu.
3. Pro jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU správce:
a)
u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, informuje investory o jakékoli změně systému řízení likvidity a postupů uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, jež je podstatná ve smyslu čl. 106 odst. 1;
b)
okamžitě informuje investory v případě, že aktivují omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets) nebo podobná zvláštní opatření nebo pokud se rozhodnou pozastavit vyplácení;
c)
poskytne přehled o změnách opatření týkajících se likvidity, ať se jedná o zvláštní opatření, či ne. Je-li to vhodné, uvedou se také podmínky, za nichž je povoleno vyplácení, a okolnosti určující, kdy se uplatní správa na základě volné úvahy. Uvedou se rovněž jakákoli použitelná hlasovací či jiná omezení, délka období bez možnosti odkoupení (lock-up period), nebo jakékoli ustanovení týkající se pořadí nebo poměrného dělení při omezení odkupovat (gates) a pozastavení.
4. Zveřejnění rizikového profilu alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje:
a)
opatření k posouzení citlivosti portfolia alternativního investičního fondu vůči nejdůležitějším rizikům, kterým fond je nebo by mohl být vystaven;
b)
pokud meze pro rizika stanovené správcem byly nebo pravděpodobně budou překročeny a pokud tyto meze pro rizika skutečně překročeny byly, popis okolností a přijatých nápravných opatření;
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
5. Zveřejnění systémů řízení rizik používaných správcem v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje hlavní prvky systémů řízení rizik používaných správcem k řízení rizik, jimž je nebo může být vystaven každý jím spravovaný alternativní investiční fond. V případě změny zahrnuje popis informace týkající se změny a jejího očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a jeho investory.
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň s vydáním nebo zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 109
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 5 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Informace o změnách maximální síly pákového efektu vypočítané v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou a jakékoli právo na použití zajištění nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu musí být zpřístupněny bez zbytečného prodlení a zahrnovat:
a)
původní a opravenou maximální úroveň pákového efektu vypočítanou v souladu s články 7 a 8, přičemž se úroveň pákového efektu vypočítá jako příslušná expozice vůči rizikům dělená čistou hodnotou aktiv alternativního investičního fondu;
b)
povahu poskytnutých práv na použití zajištění;
c)
povahu poskytnutých záruk a
d)
podrobnosti o změnách poskytovatelů služeb vztahujících se k jednomu z výše uvedených bodů.
3. Informace o celkovém objemu pákového efektu vypočítaném podle metody hrubé hodnoty aktiv a závazkové metody použité alternativním investičním fondem se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 110
Podávání zpráv příslušným orgánům
1. Ke splnění požadavků čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU poskytne správce při podávání zpráv příslušným orgánům následující informace:
a)
hlavní nástroje, s nimiž obchoduje, včetně rozdělení finančních nástrojů a dalších aktiv, investiční strategie alternativního investičního fondu a to, na kterou zeměpisnou oblast a odvětví se investice zaměřují;
b)
trhy, jichž je členem nebo na kterých aktivně obchoduje;
c)
diverzifikaci portfolia alternativního investičního fondu, která zahrnuje mimo jiné jeho hlavní expozice vůči riziku a nejvýznamnější koncentrace rizik.
Informace se poskytne co možná nejdříve a nejpozději jeden měsíc po skončení období uvedeného v odstavci 3. Je-li daný alternativní investiční fond fondem fondů, správce může tuto lhůtu prodloužit o 15 dní.
2. Za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne správce příslušným úřadům svého domovského členského státu v souladu s čl. 24 odst. 2 směrnice 2011/61/EU následující informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
systémy řízení rizik používané správcem k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu zahrnující:
i)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska tržního rizika, včetně očekávaného výnosu a volatility alternativního investičního fondu za normálních tržních podmínek,
ii)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, včetně profilu aktiv fondu z hlediska likvidity, povahu podmínek zpětného odkupu a podmínek financování poskytnutého protistranami fondu;
e)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, včetně odpovídající tržní hodnoty krátkých a dlouhých pozic, obratu a výsledků během vykazovaného období, a
f)
výsledky pravidelných zátěžových testů za běžných i mimořádných okolností provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2011/61/EU.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou podávány následovně:
a)
jednou za půl roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit buď 100 milionů EUR, nebo 500 milionů EUR stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2011/61/EU, ale nepřesahují 1 miliardu EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
b)
jednou za čtvrt roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit 1 miliardy EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
c)
jednou za čtvrt roku správcem, který podléhá požadavkům uvedeným v tomto odstavci písm. a), za každý alternativní investiční fond, jehož spravovaná aktiva, včetně aktiv získaných použitím pákového efektu, celkově přesahují 500 milionů EUR, ve vztahu k danému fondu;
d)
jednou za rok správcem ve vztahu k jím spravovanému alternativnímu investiční fondu, který nevyužívá pákového efektu a který v souladu s hlavní investiční politikou investuje do nekotovaných společností a emitentů za účelem získání kontroly.
4. Odchylně od odstavce 3 může příslušný orgán domovského členského státu správce považovat pro výkon svých úkolů za vhodné a nezbytné požadovat všechny nebo část informací, jež mu mají být předány, častěji.
5. Správci spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které považují za fondy, jež využívají v souladu s článkem 111 tohoto nařízení pákový efekt ve velké míře, poskytnou informace požadované v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU zároveň s informacemi požadovanými v odstavci 2 tohoto článku.
6. Správci poskytnou informace upřesněné v odstavcích 1, 2 a 5 v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
7. V souladu s čl. 42 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU se pro mimounijní správce jakýkoli odkaz na příslušné orgány domovského členského státu považuje za odkaz na příslušný orgán referenčního členského státu.
Článek 111
Využívání pákového efektu „ve velké míře“
1. Za využívání pákového efektu ve velké míře pro účely čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy expozice alternativního investičního fondu vůči rizikům vypočtená závazkovou metodou podle článku 8 tohoto nařízení převyšuje třikrát jeho čistou hodnotu aktiv.
2. Jsou-li splněny požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, správce poskytne informace v souladu s čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU příslušným orgánům svého domovského členského státu podle zásad stanovených v čl. 110 odst. 3 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
(čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 112
Omezení správy alternativních investičních fondů
1. Zásady stanovené v tomto článku se použijí k upřesnění okolností, za kterých příslušné orgány vykonávají svou pravomoc stanovit limity pákového efektu nebo jiná omezení uložená správcům.
2. Při posuzování informací získaných podle čl. 7 odst. 3, čl. 15 odst. 4, čl. 24 odst. 4 nebo 5 směrnice 2011/61/EU vezme příslušný orgán v úvahu rozsah, v jakém využívání pákového efektu správcem nebo jeho interakce se skupinou správců či s jinými finančními institucemi může přispět k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů.
3. Příslušné orgány při svém posouzení zohlední alespoň následující hlediska:
a)
okolnosti, za nichž by expozice rizikům alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů, včetně expozic vůči rizikům plynoucích z finanční nebo investiční pozice, do níž správce vstoupil na svůj vlastní účet nebo jménem fondu, mohla představovat pro finanční instituci významný zdroj tržního rizika, rizika likvidity nebo rizika selhání protistrany;
b)
okolnosti, za nichž činnosti správce nebo jeho interakce například se skupinou správců či s jinými finančními institucemi, zvláště ve vztahu k druhům aktiv, do kterých fond investuje, a technik používaných správcem při využívání pákového efektu, přispívají nebo by mohly přispívat k postupnému nežádoucímu propadu cen finančních nástrojů či jiných aktiv způsobem, který ohrožuje životaschopnost takových finančních nástrojů či jiných aktiv;
c)
kritéria, jako například typ alternativního investičního fondu, investiční strategie správce ve vztahu k dotčenému fondu, tržní podmínky, za kterých správce a fond provozují svou činnost, a pravděpodobné procyklické účinky, jež by mohly plynout z toho, že příslušné orgány stanoví pro dotčeného správce limity či jiná omezení využívání pákového efektu;
d)
kritéria, jako například velikost alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů a související dopad na určité tržní odvětví, koncentrace rizik na určitých trzích, na nichž daný fond nebo fondy investují, riziko šíření na jiné trhy z trhu, kde byla rizika zjištěna, otázky likvidity na určitých trzích v daném momentě, rozsah nesouladu aktiv a pasiv v investiční strategii určitého správce nebo nezvyklý pohyb cen aktiv, do nichž fond může investovat.
ODDÍL 3
Zvláštní pravidla ve vztahu ke třetím zemím
(čl. 34 odst. 1, čl. 35 odst. 2, čl. 36 odst. 1, čl. 37 odst. 7 písm. d), čl. 40 odst. 2 písm. a) a čl. 42 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 113
Obecné požadavky
1. Dohody o spolupráci musí zahrnovat všechny možné situace a aktéry, s nimiž počítá kapitola VII směrnice 2011/61/EU, s ohledem na místo, kde je usazen správce, místo, kde je usazen fond, a na činnost správce.
2. Dohody o spolupráci mají písemnou formu.
3. Dohody o spolupráci vytvoří zvláštní rámec pro konzultace, spolupráci a výměnu informací pro účely dohledu a vymáhání práv mezi příslušnými orgány z EU a příslušnými orgány třetí země.
4. Dohody o spolupráci musí obsahovat zvláštní doložku, kterou se řídí předávání informací, které příslušný orgán Unie obdržel od orgánu dohledu ve třetí zemi, dalším příslušným orgánům Unie, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy nebo Evropské radě pro systémová rizika, jak to vyžaduje směrnice 2011/61/EU.
Článek 114
Mechanismy, nástroje a postupy
1. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby byl příslušným orgánům Unie umožněn přístup ke všem informacím potřebným k plnění jejich úkolů podle směrnice 2011/61/EU.
2. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušné orgány Unie mohly provádět kontroly na místě, je-li to třeba k plnění úkolů příslušného orgánu Unie podle směrnice 2011/61/EU. Kontroly na místě provádí přímo příslušný orgán Unie nebo příslušný orgán třetí země s pomocí příslušného orgánu Unie.
3. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušný orgán třetí země v souladu s vnitrostátními a mezinárodními předpisy platnými pro daný orgán pomáhal příslušným orgánům Unie, je-li to třeba k vymáhání právních předpisů Unie a vnitrostátních prováděcích předpisů, jež porušil subjekt usazený ve třetí zemi.
Článek 115
Ochrana údajů
Dohody o spolupráci zajistí, aby údaje a rozbor údajů byly třetím zemím předávány pouze v souladu s článkem 52 směrnice 2011/61/EU.
ODDÍL 4
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
(čl. 53 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 116
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
Pro účely článku 53 směrnice 2011/61/EU si příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle uvedené směrnice, vymění s příslušnými orgány jiných členských států, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika alespoň:
a)
informace získané podle článku 110, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí;
b)
informace získané od orgánů třetích zemí, je-li důležité pro sledování systémového rizika;
c)
rozbor informací uvedených v písmenu a) a b) a posouzení situace, v níž jsou činnosti jednoho nebo více správců podléhajících dohledu nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě považovány za činnosti, které přispívají k nárůstu systémového rizika ve finančním systému, k riziku chaotických trhů nebo riziku pro dlouhodobý růst hospodářství;
d)
opatření přijatá, pokud činnost jednoho či více správců pod dohledem nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě představuje systémové riziko nebo ohrožuje řádné fungování trhů, na nichž působí.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 117
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 231/2013
av den 19 december 2012
om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU vad gäller undantag, allmänna verksamhetsvillkor, förvaringsinstitut, finansiell hävstång, öppenhet och tillsyn
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU av den 8 juni 2011 om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv 2003/41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 (1), särskilt artiklarna 3.6, 4.3, 9.9, 12.3, 14.4, 15.5, 16.3, 17, 18.2, 19.11, 20.7, 21.17, 22.4, 23.6, 24.6, 25.9, 34.2, 35.11, 36.3, 37.15, 40.11, 42.3 och 53.3,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, och
av följande skäl:
(1)
Direktiv 2011/61/EU ger kommissionen befogenhet att anta delegerade akter som bland annat föreskriver om beräkning av tröskeln, den finansiella hävstången, verksamhetsvillkoren för förvaltare av alternativa investeringsfonder (nedan kallade AIF-förvaltare), inbegripet risk- och likviditetshantering, värdering och delegering, närmare krav på de uppgifter och skyldigheter som åligger AIF-förvaltarnas förvaringsinstitut, bestämmelser om öppenhet samt särskilda krav på tredjeland. Det är viktigt att alla dessa kompletterande bestämmelser börjar gälla samtidigt som direktiv 2011/61/EU, så att de nya kraven på AIF-förvaltarna tillämpas i praktiken. Bestämmelserna i förordningen är nära relaterade, eftersom de handlar om auktorisering av AIF-förvaltare som förvaltar och/eller saluför AIF-fonder i unionen, deras löpande verksamhet och öppenhet, som är aspekter som är nära förknippade med inledandet och bedrivandet av verksamhet som tillgångsförvaltare. Det är önskvärt att alla delegerade akter som krävs enligt direktiv 2011/61/EU samlas i en enda förordning, för att förenhetliga dessa bestämmelser, som bör träda ikraft samtidigt, och underlätta för dem som omfattas av skyldigheterna att överblicka dem, däribland investerare som inte är EU-medborgare.
(2)
Det är viktigt att anta en förordning, för att uppnå målen för direktiv 2011/61/EU på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater, förbättra den inre marknadens integritet och erbjuda rättslig säkerhet för dess deltagare, inbegripet institutionella investerare, behöriga myndigheter och övriga intressenter. Att rättsakten har formen av en förordning gör att alla marknadsaktörer får ett enhetligt regelverk. Det är den bästa möjliga garantin för lika villkor, enhetliga konkurrensförutsättningar och en lämplig gemensam standard för investerarskyddet. Dessutom säkerställer det att närmare enhetliga genomförandebestämmelser om AIF-förvaltarnas verksamhet är direkt tillämpliga (i sig direkt tillämpliga) och därför inte kräver ytterligare införlivning på nationell nivå. Genom en förordning kan man dessutom undvika att tillämpningen av direktiv 2011/61/EU försenas i medlemsstaterna.
(3)
Eftersom den delegerade förordningen preciserar styrelsens och den verkställande ledningens skyldigheter bör betydelsen av dessa begrepp förklaras, särskilt att en styrelse kan bestå av personer i den verkställande ledningen. I förordningen införs även begreppet tillsynsfunktion och därför bör man i definitionen av styrelsen förtydliga att den är det organ som svarar för ledningsfunktionen, om tillsyns- och ledningsfunktionen är åtskilda enligt nationell bolagsrätt. Enligt direktiv 2011/61/EU är AIF-förvaltare skyldiga att lämna viss information till de behöriga myndigheterna, bland annat om vilken procentandel av AIF-fondernas tillgångar som omfattas av specialarrangemang på grund av sin illikvida natur. I förordningen klargörs innebörden av specialarrangemang, så att AIF-förvaltarna ska veta exakt vilken information de ska lämna till de behöriga myndigheterna.
(4)
I direktiv 2011/61/EU föreskrivs ett förenklat system för AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fondportföljer vars sammanlagda förvaltade tillgångar inte överskrider de relevanta trösklarna. Det är nödvändigt att klargöra hur de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska beräknas. I detta sammanhang är det viktigt att fastställa vilka åtgärder som krävs för beräkningen av tillgångarnas sammanlagda värde, att tydligt fastställa vilka tillgångar som inte ska ingå i beräkningen, att klargöra hur de tillgångar ska värderas som förvärvats genom användning av finansiell hävstång och att föreskriva om hur man ska hantera korsvist ägande mellan AIF-fonder som förvaltas av en AIF-förvaltare.
(5)
Det sammanlagda värdet av de förvaltade tillgångarna behöver beräknas minst en gång per år med användning av aktuell information. Tillgångarnas värde bör därför fastställas under de tolv månader som föregår dagen för beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde och så nära den dagen som möjligt.
(6)
För att kontrollera att en AIF-förvaltare fortfarande har rätt att omfattas av det förenklade system som föreskrivs i direktiv 2011/61/EU, bör ett förfarande införas som gör det möjligt att fortlöpande följa de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde. För att bedöma hur sannolikt det är att de överskrider tröskeln, eller om det behövs en ytterligare beräkning, får AIF-förvaltarna beakta de typer av AIF-fonder som förvaltas och de olika kategorier av tillgångar som de investerar i.
(7)
Om en AIF-förvaltare inte längre uppfyller kraven på trösklarna, ska den anmäla detta till sin behöriga myndighet och ansöka om auktorisation inom 30 kalenderdagar. Om över- eller underskridandet av trösklarna bara inträffar någon enstaka gång under ett visst kalenderår och förhållandet anses vara tillfälligt, bör dock AIF-förvaltarna inte vara skyldiga att ansöka om auktorisation. I sådana fall bör AIF-förvaltaren informera den behöriga myndigheten om att tröskeln överskridits och förklara varför den anser att detta förhållande är av tillfällig natur. Ett förhållande som varar i mer än tre månader kan inte anses vara tillfälligt. Vid bedömningen av sannolikheten för att ett förhållande är tillfälligt bör AIF-förvaltaren beakta förväntad tecknings- och inlösenaktivitet eller, i förekommande fall, kapitalneddragningar och kapitalfördelningar. Vid denna bedömning bör AIF-förvaltaren inte använda förväntade marknadsrörelser.
(8)
De uppgifter som AIF-förvaltare använder för beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde behöver inte vara tillgängliga för allmänheten eller för investerare. De behöriga myndigheterna måste dock kunna verifiera att AIF-förvaltare på ett korrekt sätt beräknar och övervakar det sammanlagda värdet av de tillgångar de förvaltar, inklusive bedömningen av situationer då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde tillfälligt överskrider den relevanta tröskeln och bör därför på begäran få tillgång till dessa uppgifter.
(9)
Det är viktigt att AIF-förvaltare som omfattas av bestämmelserna i det förenklade systemet i direktiv 2011/61/EU förser de behöriga myndigheterna med aktuell information vid registreringstidpunkten. Alla typer av AIF-förvaltare har kanske inte uppdaterade emissionsdokument som speglar den senaste utvecklingen för de AIF-fonder som de förvaltar och sådana AIF-förvaltare kanske finner det mer praktiskt att redovisa den nödvändiga informationen i ett separat dokument som beskriver deras investeringsstrategi. Det kan vara fallet för riskkapitalfonder, som ofta skaffar kapital genom att förhandla med tänkbara investerare.
(10)
En AIF-fond som enbart har aktier i börsnoterade bolag bör inte anses ha finansiell hävstång, så länge som aktierna inte anskaffas genom lån. Om samma AIF-fond köper optioner i ett aktieindex, ska den anses ha finansiell hävstång, eftersom den har ökat fondens exponering mot en viss investering.
(11)
Två metoder att beräkna hävstången bör föreskrivas för att säkerställa en enhetlig tillämpning av AIF-förvaltarnas skyldighet att ge en objektiv översikt över den hävstång som används. Marknadsundersökningar har visat att de bästa resultaten uppnås genom att kombinera de så kallade ”brutto-” och ”åtagandemetoderna”.
(12)
För att få lämplig information för övervakning av systemrisker och en fullständig bild av AIF-förvaltarens användning av finansiell hävstång, bör information om en AIF-fonds exponering lämnas till behöriga myndigheter och investerare på grundval av både brutto- och åtagandemetoden. Alla AIF-förvaltare bör därför beräkna exponeringen med både brutto- och åtagandemetoden. Bruttometoden visar AIF-fondens totala exponering, medan åtagandemetoden ger insikt i de risksäkrings- och nettningstekniker som förvaltaren använder, och därför bör båda metoderna betraktas tillsammans. Skillnaden mellan den totala exponeringen enligt bruttometoden och åtagandemetoden kan ge nyttig information. Om det behövs för att se till att all ökning av AIF-fonders exponering avspeglas korrekt, får kommissionen anta ytterligare delegerade akter om en extra och valfri metod för beräkningen av hävstången.
(13)
Vid beräkning av exponeringen bör AIF-fondens samtliga positioner inledningsvis tas med, inklusive korta och långa tillgångar och skulder, lån, derivatinstrument och varje annan metod som ökar exponeringen, om tillgångarnas eller skuldernas risker och vinster ligger hos AIF-fonden. Alla andra positioner som nettotillgångsvärdet är sammansatt av ska också tas med.
(14)
Lånearrangemang som AIF-fonden ingår bör uteslutas, om de är av tillfällig natur och relaterade till och helt täcks av investerarnas kapitalinsatser. Revolverande lånekrediter bör inte anses vara av tillfällig natur.
(15)
Förutom att beräkna exponeringen med hjälp av bruttometoden bör alla AIF-förvaltare beräkna exponeringen med hjälp av åtagandemetoden. Enligt åtagandemetoden ska finansiella derivatinstrument omvandlas till motsvarande positioner i den underliggande tillgången. Om emellertid en AIF-fond investerar i vissa derivat för att uppväga marknadsrisken för andra tillgångar som fonden investerats i, bör dessa derivat under vissa omständigheter inte omvandlas till motsvarande position i de underliggande tillgångarna, eftersom de båda tillgångarnas exponering uppväger varandra. Detta bör exempelvis vara fallet när en AIF-portfölj investerar i ett visst index och innehar ett derivatinstrument som byter det indexets resultat mot ett annat index resultat, som bör motsvara innehavsexponeringen mot det andra indexet i portföljen, så att AIF-fondens nettotillgångsvärde inte blir beroende av det första indexets resultat.
(16)
Vid beräkning av exponeringen enligt åtagandemetoden ger derivat som uppfyller de kriterier som fastställs i denna förordning inte någon extra exponering. Om AIF-fonden investerar i indexterminsaffärer och innehar likvida medel motsvarande terminsaffärernas sammanlagda marknadsvärde, motsvarar detta en direktinvestering i indexandelarna och därför bör indexterminsaffären inte beaktas i beräkningen av AIF-fondens exponering.
(17)
Vid beräkning av exponeringen med åtagandemetoden bör AIF-förvaltarna ha rätt att beakta risksäkrings- och nettningsarrangemang, förutsatt att de uppfyller åtagandemetodens kriterier.
(18)
Kravet att nettningsarrangemang ska avse samma underliggande tillgång bör tolkas strikt. Tillgångar som AIF-förvaltaren beaktar som likvärdiga eller starkt korrelerade, som olika aktiekategorier eller obligationer som emitterats av samma emittent, bör därför inte anses vara identiska när det gäller nettningsarrangemang. Syftet med definitionen av nettningsarrangemang är att se till att endast sådana affärer beaktas som uppväger de risker som är förknippade med andra affärer, utan någon väsentlig återstående risk. Kombinationer av affärer för att generera en avkastning, hur liten den än må vara, genom att minska vissa risker samtidigt som andra behålls, bör inte betraktas som nettningsarrangemang, som vid arbitrageinvestmentstrategier som syftar till att generera avkastning genom att utnyttja prisskillnader mellan derivatinstrument med samma underliggande tillgångar men med olika löptider.
(19)
En portföljförvaltningsmetod som syftar till att minska en risks duration, genom att kombinera en investering i en obligation med lång löptid och en ränteswap eller minska en AIF-obligationsportföljs duration genom en kort position i terminsaffärer med obligationer som motsvarar portföljens ränterisk (durationsrisksäkring) ska anses vara ett risksäkringsarrangemang, om de uppfyller risksäkringskriterierna.
(20)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga de betydande riskerna med en investering i en väldiversifierad aktieportfölj genom en kort position i en aktieindextermin bör anses uppfylla risksäkringskriterierna. Villkoret är att aktieportföljens sammansättning ligger mycket nära aktiemarknadsindexets och att dess avkastning är starkt korrelerad till aktiemarknadsindexets samt att den korta positionen i aktieindexterminen möjliggör en obestridlig minskning av den allmänna marknadsrisken för aktieportföljen och att den specifika risken är obetydlig, t.ex. betarisksäkring av en väldiversifierad aktieportfölj där den specifika risken anses vara obetydlig.
(21)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga risken för en investering i en fastränteobligation genom att kombinera en lång position i en kreditswap med en ränteswap som byter den fasta räntan mot en ränta lika med en lämplig marknadsreferensränta plus en spread bör anses vara ett risksäkringsarrangemang, om åtagandemetodens alla risksäkringskriterier i princip är uppfyllda.
(22)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga risken för en viss aktie genom en kort position via ett derivatkontrakt avseende en annan aktie som är starkt korrelerad till den första aktien bör inte anses uppfylla risksäkringskriterierna. Även om en sådan strategi bygger på att inta motsatta positioner för samma tillgångskategori, säkrar den inte den specifika risken för investeringen i en viss aktie. Den bör därför inte anses vara ett risksäkringsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(23)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att upprätthålla alfavärdet för en aktiekorg (bestående av ett begränsat antal aktier) genom att kombinera investeringen i den aktiekorgen med en betajusterad kort position i en aktieindextermin bör inte anses uppfylla risksäkringskriterierna. En sådan strategi syftar inte till att uppväga de betydande riskerna med investeringen i den aktiekorgen utan att uppväga investeringens beta (marknadsrisken) och upprätthålla alfavärdet. Aktiekorgens alfakomponent kan dominera över betakomponenten och därigenom leda till förluster på AIF-nivå. Därför bör detta inte anses vara ett risksäkringsarrangemang.
(24)
En riskarbitragestrategi är en strategi där en kort position i en aktie kombineras med en lång position i en annan aktie. En sådan strategi syftar till att risksäkra positionernas beta (marknadsrisk) och generera en avkastning som är relaterad till båda aktiernas relativa resultat. Aktiekorgens alfakomponent kan dominera över betakomponenten och därigenom leda till förluster på AIF-nivå. Detta bör inte anses vara ett risksäkringsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(25)
En strategi som syftar till att risksäkra en lång position i en aktie eller obligation med köpt kreditriskskydd för samma emitterare gäller två olika tillgångskategorier och bör därför inte anses vara ett risksäkringsarrangemang.
(26)
Om metoder används som ökar en AIF-fond exponering, bör AIF-förvaltaren iaktta allmänna principer som att utöver transaktionens rättsliga form även beakta dess substans. Särskilt i fråga om återköpstransaktioner bör AIF-förvaltaren beakta om AIF-fonden överför eller behåller de berörda tillgångarnas risker och vinster. AIF-förvaltaren bör också gå från derivatinstrument eller andra kontraktsarrangemang till de underliggande tillgångarna för att bestämma vilka tänkbara framtida åtaganden för AIF-fonden som dessa transaktioner leder till.
(27)
Eftersom åtagandemetoden leder till att räntor med olika durationer betraktas som skilda underliggande tillgångar, får AIF-fonder som enligt sin huvudinvesteringsstrategi främst investerar i räntederivat använda särskilda regler för durationsnettning för att beakta korrelationen mellan räntekurvans löptidssegment. När en AIF-fond fastställer sin investeringspolitik och riskprofil, bör den kunna definiera ränterisknivån och följaktligen fastställa sitt durationsmål. AIF-fonden bör beakta det fördefinierade durationsmålet, när den gör sina investeringsval. Om portföljens duration avviker från durationsmålet, bör strategin inte anses vara ett durationsnettningsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(28)
Reglerna om durationsnettning tillåter att långa positioner nettas mot korta positioner vars underliggande tillgångar är andra räntenivåer. De löptider som fungerar som trösklar för löptidsintervallen är två, sju respektive femton år. Nettningpositioner bör tillåtas inom varje löptidsintervall.
(29)
Nettningpositioner mellan två olika löptidsintervall bör delvis tillåtas. Sanktioner måste tillämpas för nettade positioner för att tillåta enbart partiell nettning. De bör uttryckas i procentsatser som bygger på de genomsnittliga korrelationerna mellan löptidsintervallen för tvåårs-, femårs-, tioårs- och trettioårsräntekurvan. Ju större skillnaden är mellan positionernas löptid, desto angelägnare är en sanktion mot nettningen och således måste procentsatserna öka.
(30)
Positioner vars modifierade duration är mycket längre än hela portföljens modifierade duration överensstämmer inte med AIF-fondens investeringsstrategi och det bör därför inte vara tillåtet att matcha dem helt. Således bör det inte tillåtas att en kort position med 18 månaders löptid (placerad i löptidsintervall 1) matchas med en lång position med tioårslöptid (placerad i löptidsintervall 3), om AIF-fondens durationsmål är ungefär två år.
(31)
När AIF-fonder beräknar exponeringen, kan de först urskilja risksäkringsarrangemangen. De derivat som berörs av dessa arrangemang utesluts sedan från beräkningen av den totala exponeringen. AIF-fonderna bör använda en exakt beräkning i risksäkringsarrangemangen. AIF-fonderna bör inte använda regler för durationsnettning vid risksäkringsberäkningen. Reglerna för durationsnettning får användas för att omvandla de återstående räntederivaten till deras motsvarande underliggande tillgångspositioner.
(32)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska en AIF-förvaltare se till att de eventuella yrkesansvarsrisker som följer av dess verksamhet i tillräcklig utsträckning täcks genom extra kapitalbasmedel eller genom en ansvarsförsäkring mot skadeståndsansvar. En enhetlig tillämpning av denna bestämmelse kräver en gemensam uppfattning om vilka eventuella yrkesansvarsrisker som ska täckas. Den allmänna specificeringen av risker till följd av en AIF-förvaltares fel eller försumlighet i arbetet bör klargöra de relevanta riskhändelserna och omfattningen av det eventuella yrkesansvaret, inbegripet skada eller förlust som vållas av personer som direkt utövar verksamhet som AIF-förvaltaren har det rättsliga ansvaret för, exempelvis AIF-förvaltarens direktörer, tjänstemän och personal samt personer som utövar verksamhet som AIF-förvaltaren delegerat. Enligt bestämmelserna i direktiv 2011/61/EU påverkas inte AIF-förvaltarens yrkesansvar av delegering eller underdelegering och AIF-förvaltaren bör tillhandahålla tillräcklig täckning för yrkesansvarsrisker avseende tredje part som den har rättsligt skadeståndsansvar mot.
(33)
För att säkerställa en gemensam uppfattning om den allmänna specificeringen bör en exempelförteckning fungera som riktmärke för kartläggningen av händelser som eventuellt kan föranleda skadeståndsansvar. Förteckningen bör innehålla ett brett urval händelser som är följden av försummelse, fel eller underlåtenhet, exempelvis förlust av dokument som styrker äganderätten till investeringar, oriktigheter eller brott mot de skyldigheter och förpliktelser som åvilar AIF-förvaltaren. Ingå bör också underlåtenhet att genom tillräckliga interna kontrollsystem förhindra bedrägligt förfarande inom AIF-leverantörens organisation. Skador till följd av underlåtenhet att göra en noggrann genomlysning av en investering som visar sig vara bedrägeri skulle göra AIF-förvaltarens skadeståndsansvarig och bör därför vara tillräckligt täckt. Förluster som uppkommer genom att en investering har förlorat i värde till följd av försämrade marknadsvillkor bör dock inte täckas. Förteckningen bör också omfatta felaktigt utförda värderingar, vilket bör betraktas som värderingsfel som strider mot artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och motsvarande delegerade akter.
(34)
I överensstämmelse med sina riskhanteringsskyldigheter bör AIF-förvaltarna ha lämpliga interna kvalitetskontrollmekanismer för att undvika eller minska fel och försummelser i arbetet, inbegripet yrkesansvarsrisker. En AIF-förvaltare bör därför som en del av sin riskhanteringspolitik ha lämpliga riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsrisken som står i proportion till verksamhetens art, omfattning och komplexitet. Dessa riktlinjer och förfaranden bör under alla omständigheter göra det möjligt att bygga upp en intern förlustdatabas för att utvärdera verksamhetens riskprofil.
(35)
För att säkerställa att extra kapitalbasmedel och ansvarsförsäkring i tillräcklig utsträckning täcker eventuella yrkesansvarsrisker bör kvantitativa minimiriktmärken fastställas för att bestämma rätt täckningsnivå. AIF-förvaltarna bör fastställa de kvantitativa riktmärkena som en viss procentsats av värdet av de portföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat som summan av absolutbeloppen av alla tillgångar i de förvaltade AIF-fonderna oberoende av om de anskaffats genom användning av finansiell hävstång eller med investerarnas pengar. I detta sammanhang bör derivatinstrument värderas till sitt marknadspris, eftersom de kan ersättas till det priset. Eftersom täckning genom ansvarsförsäkring till sin natur är mer osäker än täckning genom extra kapitalbasmedel, bör olika procentsatser tillämpas på de båda instrumenten i fråga om täckning av yrkesansvarsrisk.
(36)
För att säkerställa att ansvarsförsäkringen verkligen täcker förluster som följer av försäkrade händelser bör försäkringen tecknas hos ett försäkringsbolag som har behörighet att tillhandahålla ansvarsförsäkringar. Det inbegriper försäkringsbolag inom EU och även icke-EU-bolag om de har rätt att tillhandahålla sådana försäkringstjänster enligt unionslagstiftningen eller nationell lag.
(37)
För att tillåta viss flexibilitet i utformningen av lämplig ansvarsförsäkring bör det vara möjligt för AIF-förvaltarna och försäkringsbolagen att komma överens om en klausul där det föreskrivs att ett definierat belopp ska bäras av AIF-förvaltarna som den första delen av en förlust (självrisk). Om en självrisk har överenskommits bör AIF-förvaltarna tillhandahålla egna medel motsvarande det definierade förlustbelopp som ska bäras av AIF-förvaltaren. Dessa medel ska läggas till AIF-förvaltarens startkapital och den kapitalbas som AIF-förvaltaren tillhandahåller enligt artikel 9.3 i direktiv 2011/61/EU.
(38)
I princip bör täckningens tillräcklighet genom extra kapitalbasmedel eller ansvarsförsäkring ses över minst en gång per år. AIF-förvaltare bör dock ha förfaranden som säkerställer att de förvaltade AIF-portföljernas sammanlagda värde fortlöpande granskas och att täckningen genom yrkesansvarsriskerna fortlöpande justeras, om betydande skillnader upptäcks. Den behöriga myndigheten i en AIF-förvaltares hemmedlemsstat får sänka eller höja minimikravet för extra kapitalbasmedel efter att ha beaktat AIF-förvaltarens riskprofil, tidigare förluster och tillräckligheten av dess extra kapitalbasmedel eller ansvarsförsäkring.
(39)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare verka så att det bäst gagnar AIF-fonderna, dem som har investerat i dessa samt marknadens integritet. AIF-förvaltare ska därför tillämpa lämpliga riktlinjer och förfaranden som gör det möjligt för dem att förhindra otillbörliga metoder som så kallad market timing och sen handel (late trading). De som ägnar sig åt market timing utnyttjar inaktuella eller förlegade priser på portföljvärdepapper som inverkar på beräkningen av AIF-fondens nettotillgångsvärde eller dess köp- och inlösenenheter inom några få dagar, och utnyttjar därmed det sätt på vilket AIF-fonden beräknar sitt nettotillgångsvärde. Sen handel innebär att AIF-fonders köp- eller inlösenorder läggs efter det angivna avräkningsdatumet, medan erhållet pris är det som gäller på avräkningsdatumet. Båda dessa otillbörliga metoder skadar investerarnas långsiktiga intressen genom att försämra deras avkastning och har negativa effekter på AIF-fondernas avkastning, eftersom de ökar transaktionskostnaderna och stör portföljförvaltningen. AIF-förvaltarna bör även fastställa lämpliga förfaranden för att se till att AIF-fonden förvaltas effektivt och bör verka för att förhindra att fonden och dess investerare debiteras onödiga kostnader.
(40)
I överensstämmelse med den princip som tillämpas på fondföretagens förvaltare, bör AIF-förvaltare visa stor omsorg vid valet och övervakningen av investeringar. De bör ha lämplig yrkeskompetens och lämpliga kunskaper om de tillgångar som AIF-fonder investeras i. För att se till att investeringsbeslut följer investeringsstrategin och, om så är tillämpligt, riskbegränsningarna för de förvaltade AIF-fonderna, bör AIF-förvaltarna utforma och införa skriftliga riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning. Dessa riktlinjer och förfaranden bör regelbundet ses över och uppdateras. Om AIF-förvaltaren investerar i särskilda tillgångstyper med lång varaktighet, exempelvis mindre likvida tillgångar som fastigheter eller partnerskapsandelar, bör kraven på noggrann genomlysning även tillämpas på förhandlingsfasen. De aktiviteter som AIF-förvaltaren utför innan den ingår ett avtal bör vara väl dokumenterade för att visa att de är förenliga med den ekonomiska och finansiella planen och därmed med AIF-fondens varaktighet. AIF-förvaltarna bör spara viktiga mötesprotokoll, den förberedande dokumentationen samt den ekonomiska och finansiella analys som genomförts för att bedöma projektets lämplighet och kontraktsåtagandet.
(41)
Kravet att AIF-förvaltare ska handla med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg bör också gälla om AIF-förvaltaren utser en prime broker eller en motpart. AIF-förvaltaren bör bara välja och utse sådana prime brokers och motparter som omfattas av fortlöpande tillsyn, är finansiellt sunda och har en organisationsstruktur som är lämplig för de tjänster som tillhandahålls till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden. För att säkerställa att investerarnas intressen är tillräckligt tillgodosedda är det viktigt att klargöra att ett av kriterierna som den finansiella sundheten ska bedömas enligt är huruvida prime brokers eller motparters verksamhet är reglerad, inklusive krav på tillräckligt kapital och effektiv tillsyn.
(42)
I enlighet med kraven i direktiv 2011/61/EU om att AIF-förvaltare ska handla hederligt, med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg, bör de personer som faktiskt leder AIF-förvaltarens verksamhet, som är ledamöter av styrelsen eller den verkställande ledningen (vid enheter som saknar styrelse) ha tillräckliga kunskaper, kompetens och erfarenhet för att fullgöra sitt uppdrag, särskilt när det gäller att inse riskerna med AIF-förvaltarens verksamhet. I överensstämmelse med kommissionens grönbok om företagsstyrning i finansiella institut och om ersättningspolitik (2) bör personer som faktiskt leder AIF-förvaltarens verksamhet också ägna tillräcklig tid åt att utföra sina uppgifter hos AIF-förvaltare och agera med ärlighet, integritet och oberoende för att bland annat bedöma och ifrågasätta den verkställande ledningens beslut.
(43)
För att se till att de berörda aktiviteterna utförs på lämpligt sätt bör AIF-förvaltarna anställa personal med den kompetens, kunskap och sakkunskap som krävs för att utföra de uppgifter som de åläggs.
(44)
AIF-förvaltare som tillhandahåller individuell portföljförvaltning som tjänst måste följa de incitamentregler som föreskrivs i kommissionens direktiv 2006/73/EG av den 10 augusti 2006 om genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG vad gäller organisatoriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet (3). Dessa principer bör för konsekvensens skull utsträckas till AIF-förvaltare som tillhandahåller kollektiv portföljförvaltning och marknadsföring. AIF-förvaltarna bör i sin årsrapport upplysa om avgiftens förekomst, art och belopp, om provisionen eller förmånen eller också om metoden för beloppsberäkningen, ifall beloppet inte kan beläggas.
(45)
Investerare i AIF-fonder bör få åtnjuta ett liknande skydd som de kunder till vilka AIF-förvaltarna tillhandahåller individuell portföljförvaltning, eftersom de i detta fall måste följa bestämmelserna om bästa möjliga utförande i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG samt upphävande av rådets direktiv 93/22/EEG (4) och direktiv 2006/73/EG. Skillnaderna mellan de olika typerna av tillgångar som AIF-fonder investerar i bör dock beaktas, eftersom bästa utförande inte är relevant när exempelvis AIF-förvaltare investerar i fastigheter eller partnerskapsandelar och investeringen görs efter omfattande förhandlingar om avtalsvillkoren. Om det inte finns någon möjlighet att välja att utföra tjänsten på olika handelsplatser, bör AIF-förvaltare kunna styrka för behöriga myndigheter och revisorer att det inte finns något sådant val.
(46)
I konsekvens med de krav som tillämpas på fondföretagens förvaltare bör bestämmelserna om handläggning av order och om ackumulering och fördelning av handelsorder tillämpas på AIF-förvaltare, när dessa tillhandahåller kollektiv portföljförvaltning. Dessa bestämmelser bör dock inte tillämpas om investeringen i tillgångar görs efter omfattande förhandlingar om avtalsvillkoren, exempelvis investeringar i fastigheter, partnerskapsandelar eller icke-börsnoterade företag, eftersom order inte utförs i sådana fall.
(47)
Det är viktigt att ange sådana situationer där det är troligt att intressekonflikter kan uppkomma, särskilt om det finns utsikter till ekonomisk vinst eller undvikande av ekonomisk förlust eller om ekonomiska eller andra incitament ges för att styra AIF-förvaltaren på sådant sätt att det gynnar vissa intressen på andra parters bekostnad, exempelvis en annan AIF-fond, dess kunder, fondföretag eller AIF-förvaltarens övriga kunder.
(48)
I de riktlinjer med avseende på intressekonflikter som AIF-förvaltaren fastställer bör situationer urskiljas, där verksamheter som utförs av AIF-förvaltaren kan innebära en intressekonflikt som leder eller inte leder till eventuella risker att skada AIF-fondens intresse eller dess investerares intressen. För att urskilja dem bör AIF-förvaltaren beakta inte bara verksamheten i den kollektiva portföljförvaltningen utan även andra verksamheter som den bedriver, inbegripet verksamheter som utförs av dess delegerade, underdelegerade, extern värderare eller motpart.
(49)
AIF-förvaltare bör anta förfaranden och åtgärder som säkerställer att berörda personer som deltar i olika affärsaktiviteter som kan innebära intressekonflikter utför dessa aktiviteter med en grad av oberoende som står i proportion till AIF-förvaltarens storlek och verksamhet. Detta överensstämmer med förhållningssättet i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009 om samordning av lagar och andra författningar som avser fondföretag (5) för fondförvaltningsföretag och i direktiv 2004/39/EG för värdepappersföretag.
(50)
Det är viktigt att föreskriva ett allmänt regelverk för hantering och redovisning av intressekonflikter som kan uppkomma. De detaljerade steg och förfaranden som ska följas i sådana situationer bör klargöras i de riktlinjer för intressekonflikter som AIF-förvaltaren ska fastställa.
(51)
En av de centrala delarna i ett riskhanteringssystem är en fast riskhanteringsfunktion. För konsekvensens skull bör dess uppgifter och ansvarsområden likna dem som den fasta riskhanteringsfunktionen i fondförvaltningsbolag tilldelas genom kommissionens direktiv 2010/43/EU av den 1 juli 2010 om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG när det gäller organisatoriska krav, intressekonflikter, uppföranderegler, riskhantering och innehållet i avtalet mellan ett förvaringsinstitut och ett förvaltningsbolag (6). Den funktionen bör ha en huvudroll vid utformningen av AIF-fondens riskriktlinjer, riskövervakningen och riskmätningen för att se till att risknivån fortlöpande överensstämmer med AIF-fondens riskprofil. Den fasta riskhanteringsfunktionen bör ha de nödvändiga befogenheterna, tillgång till all relevant information och regelbundna kontakter med AIF-förvaltarens verkställande ledning och styrelse, för att ge dem aktuell information, så att de vid behov skyndsamt kan ingripa.
(52)
Riskhanteringspolitiken är en annan pelare i riskhanteringssystemet. Denna bör dokumenteras på lämpligt sätt och i synnerhet förklara de åtgärder och förfaranden som ska vidtas för att mäta och hantera risker, hur riskhanteringsfunktionens oberoende ska säkerställas, använd riskhanteringsteknik och den närmare ansvarsfördelningen inom AIF-förvaltaren avseende riskhanterings- och driftförfaranden. För att säkerställa effektiv riskhanteringspolitik bör den verkställande ledningen se över den minst en gång per år.
(53)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska riskhanteringsfunktionen vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från de operativa enheterna. Det bör därför klargöras att åtskillnaden bör säkerställas upp till AIF-förvaltarens styrelse och att personer i riskhanteringsfunktionen inte bör utföra några oförenliga arbetsuppgifter eller övervakas av någon med ansvar för oförenliga funktioner.
(54)
Det är viktigt att ange de skyddsåtgärder som AIF-förvaltaren under alla omständigheter ska tillämpa för att säkerställa riskhanteringsfunktionens oberoende, särskilt att de som arbetar med denna inte tilldelas oförenliga uppgifter, att de kan fatta beslut på grundval av information som de har tillräcklig tillgång till och att beslutsprocessen kan ses över.
(55)
Även om det för AIF-fonderna inte föreskrivs några investeringsrestriktioner i direktiv 2011/61/EU, kan riskerna för respektive AIF-fond inte hanteras effektivt annat än om AIF-förvaltaren har fastställt riskbegränsningar i förväg. Riskgränserna bör överensstämma med AIF-fondens riskprofil och investerarna bör informeras om dem i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
(56)
För konsekvensens skull bör kraven på kartläggning, mätning och övervakning av risker bygga på liknande bestämmelser i direktiv 2010/43/EU. Eventuell sårbar teknik och sårbara modeller för riskmätning bör AIF-förvaltarna hantera genom att genomföra stresstester, utfallstester och scenarioanalyser. Om stresstester och scenarioanalyser avslöjar en särskild sårbarhet för en viss kombination av omständigheter, bör AIF-förvaltaren skyndsamt ingripa.
(57)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska kommissionen ange närmare system för likviditetshantering och förfaranden med vilka AIF-förvaltare ska kunna övervaka AIF-fondens likviditetsrisk, såvida inte AIF-fonden är en sluten AIF-fond utan finansiell hävstång, och se till att likviditetsprofilen för AIF-fondens investeringar överensstämmer med dess underliggande skyldigheter. Det är därför viktigt att fastställa centrala allmänna krav på alla AIF-förvaltare, vars tillämpning bör anpassas till storleken, strukturen och arten av de AIF-fonder som den berörda AIF-förvaltaren förvaltar.
(58)
AIF-förvaltare bör kunna visa för sina behöriga myndigheter att de har infört lämpliga och effektiva riktlinjer och förfaranden för likviditetshantering. Det kräver att AIF-fondens art beaktas, inbegripet typen av underliggande tillgångar och storleken på den likviditetsrisk som fonden är utsatt för samt fondens omfattning och komplexitet eller hur komplicerad processen för att avveckla eller sälja tillgångar är.
(59)
Likviditetshanteringssystem och förfaranden kan göra det möjligt för AIF-förvaltaren att tillämpa de verktyg och arrangemang som krävs för att hantera illikvida tillgångar och relaterade värderingsproblem för att kunna tillgodose en inlösenbegäran. Sådana verktyg och arrangemang kan, om nationell lagstiftning så tillåter, inbegripa spärrar, partiell inlösen, tillfälliga lån, uppsägningstider och pooler med likvida tillgångar. ”Sidofickor” - och andra mekanismer, där vissa av AIF-fondens tillgångar är föremål för liknande arrangemang mellan AIF-fonden och dess investerare - bör betraktas som ”specialarrangemang”, eftersom de påverkar de särskilda inlösenrättigheter som AIF-fondens investerare har. Avbrytande av en AIF-fond bör inte betraktas som ett specialarrangemang, eftersom det berör alla AIF-fondens tillgångar och alla AIF-fondens investerare. Användning av verktyg och specialarrangemang för likviditetshantering bör knytas till de konkreta omständigheterna och bör variera med AIF-fondens art, omfattning och investeringsstrategi.
(60)
Kravet att övervaka likviditetshanteringen för underliggande fondföretag som AIF-fonder investerar i, tillsammans med kraven att införa verktyg och arrangemang för att hantera likviditetsrisker och identifiera, hantera och övervaka intressekonflikter mellan investerare bör inte gälla AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder av sluten typ, oberoende av om de anses tillämpa finansiell hävstång eller inte. Undantaget från dessa inlösenrelaterade hanteringskrav bör avspegla skillnaderna mellan en sluten och öppen AIF-fonds allmänna inlösenvillkor.
(61)
Användningen av minimigränser för AIF-fondens likviditet eller illikviditet kan vara ett effektivt övervakningsverktyg för vissa typer av AIF-fonder. Att en gräns överskrids behöver inte i sig kräva åtgärder av AIF-förvaltaren, eftersom detta är beroende av fakta och omständigheter och de toleranser som förvaltaren har fastställt. Gränserna kan således i praktiken användas i samband med övervakningen av den genomsnittliga dagliga inlösen kontra fondlikviditeten räknat i dagar under samma period. Det kan också användas till att övervaka investerarkoncentrationen som bidrag till stresstestscenarier. Gränserna kan föranleda fortsatt övervakning eller avhjälpande åtgärder, allt efter omständigheterna.
(62)
Stresstester bör om så är lämpligt simulera likviditetsbrist för tillgångarna samt onormal inlösenbegäran. De senaste och förväntade framtida tecknings- och inlösenaktiviteterna bör beaktas tillsammans med det förväntade AIF-resultatets påverkan på andra fonder vid sådana aktiviteter. I de stresscenarier som simuleras bör AIF-förvaltaren analysera den tidsperiod som krävs för att tillgodose inlösenbegäran. AIF-förvaltaren bör även genomföra stresstester på sådana marknadsfaktorer som valutarörelser som i väsentlig grad kan påverka förvaltarens eller AIF-fondens kreditprofil och i sin tur säkerhetskrav. AIF-förvaltaren bör ta hänsyn till värderingskänsligheter vid stress i sin uppläggning av stresstest och scenarioanalys.
(63)
Hur ofta stresstest ska utföras bör vara beroende av AIF-fondens art, investeringsstrategi, likviditetsprofil, typ av investerare och inlösenprofil. Det förväntas dock att testerna genomförs minst varje år. Om stresstest tyder på betydligt högre likviditetsrisk än väntat, bör AIF-förvaltaren handla så att det bäst gagnar alla AIF-investerare och beakta likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångar, nivån på inlösenbegäran och, i förekommande fall, om riktlinjerna och förfarandena för likviditetshanteringen är lämpliga.
(64)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska kommissionen ange hur investeringsstrategin, likviditetsprofilen och inlösenpolitiken ska samordnas. Samstämdheten mellan dessa tre element är säkerställd, om investerare kan lösa in sina investeringar i enlighet med AIF-fondens inlösenpolitik, som bör innehålla villkor för inlösen under både normala och exceptionella omständigheter och på ett sätt som är förenligt med rättvis behandling av investerare.
(65)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska en enhetlig behandling inom olika sektorer säkerställas och oförenligheter avlägsnas mellan intressena hos å ena sidan originatorer som ompaketerar lån till överlåtbara värdepapper och å andra sidan AIF-förvaltare som investerar i dessa värdepapper eller andra finansiella instrument på AIF-fondernas vägnar. För att uppnå detta mål har relevanta bestämmelser i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och bedriva verksamhet som kreditinstitut (7) beaktats. Där fastställs kvantitativa och kvalitativa krav som ska uppfyllas av investerare som är exponerade mot kreditrisken med en värdepapperisering, av originatorer och av medverkande kreditinstitut. Denna förordning och relevanta bestämmelser i direktiv 2006/48/EG syftar till att jämka originatorns eller det medverkande kreditinstitutets intressen och investerarnas intressen, varför det är viktigt att samma termer används i bägge rättsakterna. Definitionerna i direktiv 2006/48/EG har därför tagits som utgångspunkt. Eftersom kommittén för europeiska banktillsynsmyndigheter (föregångaren till Europeiska bankmyndigheten) har gett detaljerade riktlinjer för tolkningen av berörda bestämmelser i direktiv 2006/48/EG (8) för att uppnå enhetlighet mellan sektorer, krävs det att föreliggande bestämmelser om att söka jämka originatorers, medverkande kreditinstituts och AIF-förvaltares intressen tolkas i ljuset av dessa riktlinjer.
(66)
Det är viktigt att transaktioner för ompaketering av lån till omsättningsbara värdepapper inte struktureras på ett sådant sätt, att man undviker att tillämpa kraven på investeringar i värdepapperiseringspositioner. Hänvisningen till en investering i överlåtbara värdepapper eller andra finansiella instrument som baseras på ompaketerade lån bör därför inte tolkas strikt som en rättsligt giltig och bindande överlåtelse av äganderätten till sådana instrument, utan som en investering i materiell ekonomisk mening så att eventuella andra former av syntetiska investeringar täcks och omfattas av särskilda krav. För att undvika missförstånd och göra formuleringarna samstämmiga med dem som används i banklagstiftningen bör termen ”exponering mot en värdepapperiserings kreditrisk” användas i stället för ”investering i överlåtbara värdepapper eller andra finansiella instrument som baseras på ompaketerade lån”.
(67)
I direktiv 2006/48/EG åläggs krav på institutioner som fungerar som originatorer, medverkande kreditinstitut eller ursprungliga långivare. Det är därför viktigt att föreskriva motsvarande skyldigheter för en AIF-förvaltares exponering mot värdepapperiseringar. Följaktligen bör AIF-förvaltaren exponera sig mot värdepapperisering endast om originatorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga långivaren uttryckligen har informerat AIF-förvaltaren om behållandet av en väsentlig intresseandel i den underliggande tillgången, det s.k. behållandekravet. Vidare bör AIF-förvaltaren se till att olika kvalitativa krav uppfylls, som genom direktiv 2006/48/EG ställs på det medverkande kreditinstitutet och originatorn. Dessutom bör AIF-förvaltaren själv uppfylla kvalitativa krav på att ha en heltäckande och grundlig insikt i värdepapperiseringsinvesteringen och dess underliggande exponering. För att uppnå detta bör AIF-förvaltarna fatta sina investeringsbeslut först efter att ha gjort en noggrann genomlysning, varigenom de bör ha fått tillräcklig information och kunskap om de berörda värdepapperiseringarna.
(68)
Det finns situationer då enheter motsvarar definitionen av originator eller medverkande kreditinstitut, eller fungerar som ursprunglig långivare. Samtidigt kan en annan enhet försöka att uppfylla behållandekravet, utan att vare sig motsvara definitionen av medverkande kreditinstitut eller originator eller att fungera som ursprunglig långivare - men vars intressen optimalt överensstämmer med investerarnas. För den rättsliga säkerhetens skull bör en sådan annan enhet inte vara skyldig att uppfylla behållandekravet om det kravet uppfylls av originatorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga långivaren.
(69)
Vid överträdelse av behållandekravet eller de kvalitativa kraven bör AIF-förvaltaren överväga att vidta vissa korrigerande åtgärder, exempelvis risksäkring, försäljning eller minskning av exponeringen eller att kontakta den part som åsidosätter behållandekravet, för att se till att det uppfylls. Sådana korrigerande åtgärder bör alltid gagna investerarna och bör inte innebära någon direkt skyldighet att omedelbart sälja tillgångarna när överträdelsen uppenbarats, med andra ord att undvika en nödförsäljning. AIF-förvaltaren bör beakta överträdelsen, när den överväger en annan investering i en framtida transaktion, där den part medverkar som åsidosatt kravet.
(70)
För att uppfylla kraven i direktiv 2011/61/EU om att specificera interna förfaranden och organisationsarrangemang som varje AIF-förvaltare ska tillämpa, bör AIF-förvaltare åläggas att upprätta en väldokumenterad organisationsstruktur med tydliga ansvarsområden, definierade kontrollmekanismer och garanterat gott informationsflöde mellan alla berörda parter. AIF-förvaltarna ska även inrätta system som skyddar informationen och tryggar verksamhetens kontinuitet. När AIF-förvaltarna upprättar dessa förfaranden och strukturer ska de beakta proportionalitetsprincipen som medger att förfaranden, mekanismer och organisatorisk struktur dimensioneras efter AIF-förvaltarens verksamhets art, omfattning och komplexitet och motsvarande aktiviteters art och omfattning.
(71)
Att investerare får information är av största betydelse för att skydda dem. AIF-förvaltare bör därför tillämpa lämpliga riktlinjer och förfaranden för att se till att investerarna informeras tillräckligt utförligt och på tillräckligt framträdande plats om de inlösenvillkor som gäller för en viss AIF-fond, innan de investerar och i händelse av väsentliga ändringar. Detta kan inbegripa information om uppsägningstider vid inlösen, uppgifter om inlåsningsperioder, uppgift om under vilka omständigheter normala inlösenmekanismer kanske inte gäller eller kan upphävas samt om alla åtgärder som styrelsen kan överväga, exempelvis spärrar och ”sidofickor”, eftersom de inverkar på de särskilda inlösenrättigheter som investerarna i en viss AIF-fond har.
(72)
För att säkerställa att berörda aktiviteter utförs korrekt bör särskilt AIF-förvaltare använda lämpliga elektroniska system för att fullgöra registerkraven på portföljtransaktioner eller tecknings- och inlösenorder och fastställa, genomföra och upprätthålla redovisningsprinciper och redovisningsförfaranden som säkerställer att nettotillgångsvärdet beräknas enligt kraven i direktiv 2011/61/EU och denna förordning.
(73)
För samstämmighet med de krav som ställs på fondföretagens förvaltare genom direktiv 2009/65/EG bör styrelsen, den verkställande ledningen eller, i förekommande fall, AIF-förvaltarens tillsynsfunktion, åläggas liknande typer av uppgifter och få tillräckliga befogenheter för detta. Befogenheterna bör dock överensstämma med styrelsens, den verkställande ledningens och tillsynsfunktionens roll och skyldigheter enligt gällande nationell lagstiftning. I den verkställande ledningen kan vissa eller samtliga styrelseledamöter ingå.
(74)
AIF-förvaltaren bör alltid uppfylla kravet att inrätta en fast och effektiv fast regelefterlevnadsfunktion, oberoende av hur stor eller komplex dess verksamhet är. Hur regelefterlevnadsfunktionen i detalj organiseras tekniskt och personalmässigt bör dock anpassas till AIF-förvaltarens verksamhets art, omfattning och komplexitet och dess tjänsters och aktiviteters art och omfattning. AIF-förvaltaren bör inte åläggas att inrätta en oberoende regelefterlevnadsenhet, om ett sådant krav skulle vara oproportionerligt med hänsyn till AIF-förvaltarens storlek eller dess verksamhets art, omfattning och komplexitet.
(75)
Värderingsstandarderna varierar mellan jurisdiktioner och tillgångskategorier. Denna förordning bör komplettera de gemensamma allmänna reglerna och fastställa riktmärken för AIF-förvaltare, när de utvecklar och genomför lämpliga och enhetliga riktlinjer och förfaranden för korrekt och oberoende värdering av AIF-fondernas tillgångar. Riktlinjerna och förfarandena bör beskriva de skyldigheter, uppgifter och ansvar som åvilar alla parter som medverkar i värderingen, inbegripet externa värderare.
(76)
Tillgångarnas värde kan fastställas på olika sätt, exempelvis genom hänvisning till konstaterade priser på en aktiv marknad eller genom uppskattning med hjälp av andra värderingsmetoder enligt nationell lag, AIF-fondens regler eller dess bolagsordning. Eftersom enskilda tillgångars och skulders värde kan bestämmas med olika metoder och hämtas från olika källor, bör AIF-förvaltaren reglera och beskriva de värderingsmetoder den använder.
(77)
Om en modell används för tillgångsvärdering, bör modellens huvuddrag anges i värderingens förfaranden och riktlinjer. Innan modellen används, bör den genomgå en valideringsprocess som utförs av en intern eller extern person som inte medverkat vid utformningen av modellen. En person bör anses kvalificerad att utföra en validering av den modell som används till att värdera tillgångarna, om personen har lämplig kompetens och erfarenhet av att värdera tillgångar med hjälp av sådana modeller. Personen kan t.ex. vara revisor.
(78)
Eftersom AIF-förvaltare är verksamma i en dynamisk miljö där investeringsstrategier kan ändras över tid, bör värderingens riktlinjer och förfaranden ses över minst varje år och alltid innan AIF-fonder börjar med en ny investeringsstrategi eller en ny typ av tillgång. Varje förändring av riktlinjerna och förfarandena för värderingen, inbegripet värderingsmetoden, bör ske på förutbestämt vis.
(79)
AIF-förvaltaren måste se till att en AIF-fonds enskilda tillgångar har värderats korrekt i överensstämmelse med värderingens riktlinjer och förfaranden. För vissa inventarier, särskilt för komplexa och illikvida finansiella instrument, är risken för felaktig värdering större. För att hantera den typen av situation bör AIF-förvaltaren införa tillräckliga kontroller som säkerställer att AIF-fondens tillgångsvärde är tillräckligt objektivt.
(80)
Beräkningen av nettotillgångsvärdet per andelar eller aktier omfattas av nationell lagstiftning och i förekommande fall av fondens regler eller av bolagsordningen. Denna förordning täcker enbart beräkningsförfarandet, inte beräkningsmetoden. AIF-förvaltaren kan själv utföra beräkningen av nettotillgångsvärdet per andelar eller aktier, som ett led i de administrativa funktioner den bistår AIF-fonden med. Alternativt kan en tredje part svara för administration, inbegripet beräkningen av nettotillgångsvärdet. En tredje part som utför beräkningen av nettotillgångsvärdet för en AIF-fond bör inte betraktas som en extern värderare vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU, så länge som den inte gör värderingar av enskilda tillgångar, inbegripet sådana som kräver subjektiv bedömning men som i beräkningsprocessen använder värden som erhållits från AIF-förvaltaren, priskällor eller en extern värderare.
(81)
Det finns värderingsförfaranden som kan tillämpas dagligen, exempelvis värdering av finansiella instrument, men det finns också värderingsförfaranden som inte kan tillämpas lika ofta som emissioner, teckningar, inlösen och annulleringar äger rum, exempelvis fastighetsvärdering. För tillgångar som innehas av en öppen AIF-fond bör värderingsfrekvensen avspegla skillnader i värderingsförfarandena för olika typer av tillgångar som innehas av fonden.
(82)
I direktiv 2011/61/EU fastställs de strikta krav och begränsningar som en AIF-förvaltare måste uppfylla, när den avser att delegera arbetsuppgifter. AIF-förvaltaren bär alltid hela ansvaret för att de delegerade uppgifterna utförs korrekt och överensstämmer med direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser. AIF-förvaltaren bör därför säkerställa att den som delegerats uppgifter använder och tillämpar de kvalitetsstandarder som AIF-förvaltaren själv skulle ha tillämpat. Om det är nödvändigt för att säkerställa att de delegerade arbetsuppgifterna utförs med genomgående hög standard, måste också AIF-förvaltaren kunna avsluta delegeringen, och delegeringsarrangemanget bör därför ge AIF-förvaltaren en flexibel uppsägningsrätt. Gränserna för och kraven på delegering bör tillämpas på de förvaltningsfunktioner som anges i bilaga I till direktiv 2011/61/EU, medan understödjande uppgifter som administrativa eller tekniska funktioner som bistår förvaltningsuppgifterna, som logistiskt stöd i form av städning, catering och upphandling av bastjänster eller basprodukter, inte bör anses utgöra delegering av AIF-funktioner. Andra exempel på tekniska eller administrativa arbetsuppgifter är att köpa färdiga standardprogram och anlita programleverantörer för tillfällig operativ assistans i samband med färdiga system eller att tillhandahålla personalstöd som tillhandahållandet av tillfälligt anställda eller lönehantering.
(83)
För att säkerställa ett högt investerarskydd förutom ökad effektivitet i AIF-förvaltarens affärsverksamhet bör hela delegeringen vila på objektiv grund. Vid bedömningen av dessa grunder bör de behöriga myndigheterna beakta delegeringens struktur och dess inverkan på AIF-förvaltarens struktur samt samverkan mellan de delegerade aktiviteterna och de aktiviteter som ligger kvar hos AIF-förvaltaren.
(84)
För att bedöma om den person som faktiskt svarar för den delegerade verksamheten har tillräckligt gott anseende, bör man granska den personens affärsverksamhet och även undersöka om personen har gjort sig skyldig till finansiella överträdelser. All annan relevant information om personliga egenskaper som kan inverka negativt på den personens verksamhet, exempelvis tvivel om personens ärlighet och integritet, bör beaktas vid bedömningen av kravet på tillräckligt gott anseende.
(85)
Investeringsbolag som auktoriserats enligt direktiv 2009/65/EG anses inte vara företag som är auktoriserade eller registrerade för tillgångsförvaltning och föremål för tillsyn, eftersom de inte får inleda någon annan verksamhet än kollektiv portföljförvaltning enligt det direktivet. På samma sätt bör en internt förvaltad AIF-fond inte klassificeras som ett sådant företag, eftersom den inte får bedriva någon annan verksamhet än den interna förvaltningen av AIF-fonden.
(86)
Om delegeringen avser portföljförvaltning eller riskhantering - som är AIF-förvaltarens kärnverksamhet och därför av stor betydelse för investerarskyddet och systemrisken - bör den behöriga myndigheten i AIF-fondens hemmedlemsstat och tillsynsmyndigheten för företaget från tredjeland utöver kraven i artikel 20.1 c i direktiv 2011/61/EU ha ingått ett samarbetsarrangemang enligt ett skriftligt avtal. Arrangemanget bör föreligga, innan delegeringen sker. För detaljerna i avtalet bör internationella standarder beaktas.
(87)
De behöriga myndigheterna bör genom skriftligt avtal ges rätt att utföra inspektioner på plats, inbegripet begäran om att tillsynsmyndigheten för det tredjelandsföretag till vilket arbetsuppgifter delegerats ska utföra inspektioner på plats och begäran om tillstånd från tillsynsmyndigheten i tredjeland att utföra inspektionen själva eller att medfölja den tillsynsmyndighetens personal för att assistera dem vid inspektioner på plats.
(88)
Enligt de skyldigheter som föreskrivs i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare alltid verka så att det bäst gagnar AIF-fonderna eller dem som investerar i de AIF-fonder som de förvaltar. Därför bör delegering bara vara tillåten, om det inte hindrar AIF-förvaltaren att agera eller förvalta AIF-fonden så att det bäst gagnar investerarna.
(89)
För att upprätthålla en hög investerarskyddsnivå bör tänkbara intressekonflikter beaktas vid varje delegering. Med flera kriterier bör riktmärken uppställas för att kartlägga situationer som skulle innebära en väsentlig intressekonflikt. Dessa kriterier bör uppfattas som en ej uttömmande förteckning och innebär att ej väsentliga intressekonflikter också är av betydelse vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU. Utövandet av regelefterlevnads- eller kontrollfunktioner bör därför anses vara oförenligt med portföljförvaltningsuppgifter, medan verksamhet som marknadsgarant eller emissionsgarant bör anses vara oförenlig med portföljförvaltning eller riskhantering. Den skyldigheten inverkar inte på den skyldighet som den som delegerats uppgifter har att funktionellt och hierarkiskt hålla portföljförvaltningen och riskhanteringen åtskilda enligt bestämmelserna i artikel 15 i direktiv 2011/61/EU.
(90)
De krav som gäller AIF-förvaltarens delegering av arbetsuppgifter bör på samma sätt gälla, om den som delegerats uppgifter själv underdelegerar några av de arbetsuppgifter som delegerats till denna och även vid ytterligare underdelegering.
(91)
För att säkerställa att AIF-förvaltaren under alla omständigheter svarar för investeringsförvaltningsfunktionerna, bör förvaltaren inte få delegera sina funktioner i sådan omfattning, att den i själva verket inte längre kan betraktas som förvaltare av AIF-fonden och i sådan utsträckning att den blir ett brevlådeföretag. AIF-förvaltaren ska alltid behålla tillräckliga resurser för att effektivt kunna övervaka de delegerade arbetsuppgifterna. AIF-förvaltaren måste själv svara för investeringsförvaltningsfunktionerna, ha den nödvändiga sakkunskapen och resurserna, behålla beslutsbefogenheter som ingår i den verkställande ledningens ansvar och utföra den verkställande ledningens uppgifter, vilket kan inbegripa genomförandet av den allmänna investeringspolitiken och investeringsstrategier.
(92)
Bedömningen av en delegeringsstruktur är en invecklad angelägenhet och måste grundas på en rad kriterier som ger de behöriga myndigheterna möjlighet att göra ett omdöme. Kombinationen är nödvändig för att beakta alla olika fondstrukturer och investeringsstrategier runt om i unionen. Esma kan komma att utarbeta riktlinjer för att garantera en samstämmig bedömning av delegeringsstrukturerna runt om i unionen.
(93)
Kommissionen har till uppgift att övervaka hur kriterierna tillämpas och vilken effekt de har på marknaderna. Kommissionen ska se över situationen efter två år och vid behov vidta åtgärder för att ytterligare specificera villkoren för när AIF-förvaltaren ska anses ha delegerat sina funktioner i sådan utsträckning att den blir ett brevlådeföretag och inte längre kan anses vara förvaltare av AIF-fonden.
(94)
I direktiv 2011/61/EU föreskrivs en omfattande uppsättning krav på en AIF-fonds förvaringsinstitut för att säkra en hög investerarskyddsstandard. De konkreta rättigheterna respektive skyldigheterna för förvaringsinstitutet, AIF-förvaltaren eller, i förekommande fall, AIF-fonden och tredje part bör därför tydligt anges. Det skriftliga avtalet bör innehålla alla uppgifter som krävs för att förvaringsinstitutet på lämpligt sätt ska kunna sköta förvaringen av alla AIF-fondens tillgångar, för att detta ska kunna skötas av den tredje part som förvaringsuppgifter har delegerats till i enlighet med direktiv 2011/61/EU och för att förvaringsinstitutet ska kunna utöva sina tillsyns- och kontrollfunktioner korrekt. För att göra det möjligt för förvaringsinstitutet att bedöma och övervaka depåförvaringsrisken, bör avtalet innehålla tillräckligt detaljerade uppgifter om de tillgångskategorier som AIF-fonden får investera i och om de geografiska områden där AIF-fonden planerar att investera. Avtalet bör också innehålla uppgifter om ett upptrappningsförfarande. Förvaringsinstitutet bör följaktligen göra AIF-förvaltaren uppmärksam på alla väsentliga risker med ett visst marknadsavvecklingssystem. I fråga om uppsägning av avtalet bör detta avspegla att uppsägningen av avtal är förvaringsinstitutets sista utväg, om det inte är övertygat om att tillgångarna är tillräckligt skyddade. Det bör också förhindra moralisk risk i form av att AIF-förvaltaren fattar investeringsbeslut oberoende av depåförvaringsriskerna och utgår från att förvaringsinstitutet i de flesta fall har skadeståndsansvaret. För att upprätthålla en hög investerarskyddsstandard bör de närmare kraven på övervakning av tredje parter tillämpas på hela depåförvaringskedjan.
(95)
Ett förvaringsinstitut som är etablerat i ett tredjeland bör omfattas av tillsynsregler och tillsyn som utövas av en tillsynsmyndighet med behörighet att utöva fortlöpande tillsyn, genomföra utredningar och föreskriva sanktioner. Om tillsynen över förvaringsinstitutet berör flera tillsynsmyndigheter, bör en tillsynsmyndighet fungera som kontaktpunkt vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU och alla delegerade åtgärder och genomförandeåtgärder som antagits enligt det direktivet.
(96)
Bedömningen av lagstiftningen i tredjelandet enligt artikel 21.6 sista stycket i direktiv 2011/61/EU bör Europeiska kommissionen göra. För att förvissa sig om att de lokala kriterierna har samma verkan som de kriterier som fastställts i unionslagstiftningen, bör den därför jämföra auktorisationskriterierna och de villkor för den fortlöpande verksamheten som är tillämpliga på förvaringsinstitutet i det tredjelandet med motsvarande krav enligt unionslagstiftningen om kreditinstituts eller, i förekommande fall, värdepappersföretags tillträde till förvaringsinstitutsverksamhet och utövandet av förvaringsinstitutsuppgifter. Kommissionen kan bedöma ett förvaringsinstitut som omfattas av tillsyn och har tillstånd i det tredjelandet inom en annan lokal kategori än ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag, för att förvissa sig om att de berörda bestämmelserna i tredjelandets lagstiftning har samma verkan som bestämmelserna i unionslagstiftningen om kreditinstitut eller, i förekommande fall, värdepappersföretag.
(97)
För att förvaringsinstitutet ständigt ska ha en klar överblick över AIF-fondens inkommande och utgående betalningsflöden, bör AIF-förvaltaren se till att förvaringsinstitutet utan onödigt dröjsmål får korrekt information om alla betalningsflöden, inbegripet från eventuell tredje part som AIF-fonden har öppnat ett likvidkonto hos.
(98)
För att AIF-fondens betalningsflöden ska övervakas korrekt, är förvaringsinstitutet skyldigt att se till att det finns förfaranden - som faktiskt införts - för lämplig övervakning av AIF-fondens betalningsflöden och att dessa förfaranden regelbundet ses över. Förvaringsinstitutet bör i synnerhet granska avstämningsförfarandet för att förvissa sig om att förfarandet är lämpligt för AIF-fonden och utförs med en frekvens som är lämplig för AIF-fondens art, omfattning och komplexitet. I ett sådant förfarande bör man exempelvis jämföra varje betalningsflöde som registrerats i bankkontoutdragen med de betalningsflöden om registrerats på AIF-fondens konton. Om avstämningar utförs dagligen - som för de flesta öppna AIF-fonder - bör förvaringsinstitutet utföra sina avstämningar dagligen. Förvaringsinstitutet bör särskilt övervaka de avvikelser som upptäckts genom avstämningsförfarandena och de korrigerande åtgärder som vidtagits för att utan onödigt dröjsmål underrätta AIF-förvaltaren om alla avvikelser som inte har avhjälpts och genomföra en full översyn av avstämningsförfarandena. En sådan översyn bör genomföras minst en gång per år. Förvaringsinstitutet bör också i rätt tid uppmärksamma betydande betalningsflöden och särskilt sådana som kan vara oförenliga med AIF-fondens verksamhet, exempelvis förändringar av positioner i AIF-fondens tillgångar eller teckningar och inlösen, och institutet bör regelbundet få kontoutdrag och kontrollera att dess egna registrerade kassaställningar stämmer med AIF-förvaltarens. Förvaringsinstitutet bör hålla sitt register uppdaterat i enlighet med artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU.
(99)
Förvaringsinstitutet måste se till att alla betalningar som görs av eller för investerarna efter teckning av andelar eller aktier i en AIF-fond har tagits emot och registrerats på ett eller flera likvidkonton i enlighet med direktiv 2011/61/EU. AIF-förvaltaren bör därför se till att förvaringsinstitutet förses med den relevanta information den behöver för att ordentligt övervaka mottagandet av investerarnas betalningar. AIF-förvaltaren måste se till att förvaringsinstitutet får denna information utan onödigt dröjsmål, när den tredje parten tar emot en order om inlösen eller emission av andelar eller aktier i en AIF-fond. Informationen bör därför vid affärsdagens slut överföras till förvaringsinstitutet från den enhet som ansvarar för teckningen och inlösen av andelar eller aktier i en AIF-fond för att undvika varje missbruk av investerarnas betalningar.
(100)
Beroende på vilken typ av tillgångar som handhas ska tillgångarna antingen bli föremål för kontroll av äganderätten och registreras eller också depåförvaras - vilket exempelvis gäller för finansiella instrument som kan registreras på ett konto för finansiella instrument eller som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet i enlighet med direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet bör depåförvara alla finansiella instrument som tillhör AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som kan registreras eller hållas på ett konto som direkt eller indirekt öppnats i förvaringsinstitutets namn eller en tredje parts till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats, särskilt på nivån centralt förvaringsinstitut för värdepapper. Förutom dessa situationer ska de finansiella instrument depåförvaras som endast är direkt registrerade hos emittenten själv eller dennes ombud i förvaringsinstitutets namn eller en tredje parts till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats. De finansinstrument bör inte depåförvaras som enligt gällande nationell lagstiftning endast ska registreras i AIF-fondens namn hos emittenten eller dennes ombud, exempelvis riskkapitalfonders investeringar i icke-börsnoterade företag. Alla finansiella instrument som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet ska depåförvaras. Förutsatt att villkoren för depåförvaring av finansiella instrument uppfylls, måste även finansiella instrument depåförvaras som ställs som säkerhet för tredje part eller som tredje part tillhandahåller AIF-fonden. De måste depåförvaras antingen av förvaringsinstitutet självt eller av tredje part till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats, så länge som de ägs av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning. Dessutom depåförvaras finansiella instrument som ägs av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning, om AIF-fonden eller AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning har godkänt att förvaringsinstitutet återanvänder dem, så länge som rätten till återanvändning inte har utövats.
(101)
Finansiella instrument som depåförvaras bör alltid hanteras med vederbörlig aktsamhet och skydd. För att säkerställa att depåförvaringsrisken bedöms korrekt vid visandet av vederbörlig aktsamhet, bör förvaringsinstitutet framför allt känna till vilka tredje parter som ingår i depåförvaringskedjan, se till att omsorgs- och åtskillnadskraven tillgodoses längs hela kedjan, se till att det har lämplig rätt att få tillgång till redovisning och register hos de tredje parter till vilka depåförvaringsuppgifter har delegerats, se till att dessa krav uppfylls samt dokumentera alla skyldigheter samt göra dokumenten tillgängliga för AIF-förvaltaren och rapportera till den.
(102)
För att undvika att kraven i direktiv 2011/61/EU kringgås bör förvaringsinstitutet tillämpa förvaringsförpliktelser på finansiella strukturers underliggande tillgångar - i förekommande fall rättsliga strukturer - som kontrolleras direkt eller indirekt av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning. Denna genomlysningsbestämmelse bör inte tillämpas på fond-i-fond eller på mottagar/matarfonder, om dessa har ett förvaringsinstitut som handhar fondens tillgångar på lämpligt sätt.
(103)
Förvaringsinstitutet bör alltid ha en full överblick över alla tillgångar som inte är finansiella instrument och som ska depåförvaras. Dessa tillgångar omfattas av skyldigheten enligt direktiv 2011/61/EU att verifiera äganderätten och föra register. Exempel på sådana tillgångar är fysiska tillgångar som inte räknas som finansiella instrument enligt direktiv 2011/61/EU eller som inte fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet, finansiella kontrakt som derivat, kontantinsättningar eller investeringar i privatägda företag samt andelar i partnerskap.
(104)
För att uppnå en tillräcklig förvissning om att AIF-fonden eller AIF-fondförvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning verkligen äger tillgångarna, bör förvaringsinstitutet se till att det får all information det anser nödvändig för att förvissa sig om att AIF-fonden eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning har äganderätten till tillgången. Den informationen kan vara en kopia av en officiell handling som styrker att AIF-fonden eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning äger tillgången eller varje annat formellt och tillförlitligt bevis som förvaringsinstitutet anser lämpligt. Vid behov bör förvaringsinstitutet begära ytterligare bevis från AIF-fonden eller AIF-förvaltaren, i förekommande fall från en tredje part.
(105)
Förvaringsinstitutet bör föra register över alla tillgångar som det har förvissat sig om att AIF-fonden äger. Det kan inrätta ett förfarande för att ta emot information från tredje parter, som säkerställer att tillgångarna inte kan överlåtas utan att förvaringsinstitutet eller den tredje part som förvaringsuppgifter har delegerats till blir informerade om dessa transaktioner. Detta kan vara lämpligt för AIF-fonder med sparsamma transaktioner eller, i förekommande fall, transaktioner som är föremål för förhandling före avveckling. Kraven på att få tillgång till styrkande handlingar för varje transaktion från en tredje part kan vara lämpligt för AIF-fonder med mer frekvent portföljhandel, till exempel investeringar i börsnoterade derivat.
(106)
För att säkerställa att förvaringsinstitutet kan fullgöra sina skyldigheter, är det nödvändigt att förtydliga de uppgifter som föreskrivs i artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, särskilt den andra nivå av kontroller som förvaringsinstitutet ska genomföra. Sådana uppgifter bör inte förhindra att förvaringsinstitutet genomför förhandskontroller om det så finner lämpligt och med AIF-förvaltarens samtycke. För att säkerställa att det kan fullgöra sina förpliktelser bör förvaringsinstitutet upprätta ett eget upptrappningsförfarande för att hantera situationer där oegentligheter har upptäckts. Det förfarandet bör trygga att alla väsentliga överträdelser anmäls till de behöriga myndigheterna. Förvaringsinstitutets tillsynsansvar gentemot tredje parter som preciseras genom denna förordning inverkar inte på de förpliktelser som åvilar AIF-förvaltaren enligt direktiv 2011/61/EU.
(107)
Förvaringsinstitutet bör kontrollera att antalet emitterade andelar eller aktier och de mottagna teckningsintäkterna stämmer överens. För att kontrollera att de betalningar som investerare gör efter teckningen har tagits emot, bör förvaringsinstitutet vidare se till att en annan avstämning sker mellan teckningsorder och teckningsintäkter. Samma avstämning bör utföras för inlösenorder. Förvaringsinstitutet bör också kontrollera att antalet andelar eller aktier på AIF-fondens konton motsvarar antalet utestående andelar eller aktier i AIF-fondens register. Förvaringsinstitutet bör anpassa sina förfaranden därefter, med beaktande av tecknings- och inlösenfrekvensen.
(108)
Förvaringsinstitutet bör vidta alla nödvändiga steg för att säkerställa att lämpliga värderingsriktlinjer och förfaranden för AIF-fondens tillgångar verkligen genomförs, genom att utföra stickprovskontroller eller genom att jämföra hur förändrade beräkningar av nettotillgångsvärdet över tid överensstämmer med ett riktmärke. När förvaringsinstitutet inför sina förfaranden, bör det ha en klar insikt i de värderingsmetoder som AIF-förvaltaren eller den externa värderaren använder för att värdera AIF-fondens tillgångar. Kontrollfrekvensen bör överensstämma med frekvensen för AIF-fondens tillgångsvärdering.
(109)
Den tillsynsskyldighet som förvaringsinstitutet har enligt direktiv 2011/61/EU gör att institutet bör införa ett förfarande för att i efterhand kontrollera att AIF-fonden följer tillämpliga lagar och andra författningar och bolagsordning. Detta handlar om att kontrollera att AIF-fondens investeringar överensstämmer med dess investeringsstrategier enligt AIF-fondens regler och emissionsdokument och se till att AIF-fonden inte bryter mot sina eventuella investeringsrestriktioner. Förvaringsinstitutet bör övervaka AIF-fondens transaktioner och undersöka alla onormala transaktioner. Om de begränsningar eller restriktioner överträds som har fastställts i tillämpliga lagar och andra författningar eller i AIF-fondens regler och bolagsordning, bör förvaringsinstitutet exempelvis inhämta en instruktion från AIF-förvaltaren om att reversera den berörda transaktionen på egen bekostnad. Denna förordning förhindrar inte att förvaringsinstitutet tillämpar en förhandskontroll, om den finner detta lämpligt och med AIF-förvaltarens samtycke.
(110)
Förvaringsinstitutet ska kontrollera att inkomsten beräknas korrekt i enlighet med direktiv 2011/61/EU. I detta syfte måste förvaringsinstitutet säkerställa att inkomstfördelningen är korrekt och om det upptäcker ett fel, se till att AIF-förvaltaren åtgärdar detta. När förvaringsinstitutet har säkerställt detta, ska det kontrollera att inkomstfördelningen är fullständig och korrekt, särskilt utdelningsbetalningarna.
(111)
När förvaringsuppgifter delegeras för andra tillgångar enligt direktiv 2011/61/EU, gäller delegeringen troligen i de flesta fall administrativa uppgifter. Om förvaringsinstitutet delegerar registerföringsuppgifter, är det därför skyldigt att genomföra och tillämpa ett lämpligt och dokumenterat förfarande som säkerställer att den som uppgifterna delegerats till alltid uppfyller kraven i artikel 21.11 d i direktiv 2011/61/EU. För att säkerställa att tillgångarna har tillräckligt skydd är det nödvändigt att fastställa vissa principer som bör tillämpas på delegeringen av förvaringsuppgiften. För delegeringen av depåförpliktelser är det viktigt att fastställa vissa huvudprinciper som måste tillämpas effektivt under hela delegeringsprocessen. Dessa principer bör inte uppfattas som uttömmande, varken när det gäller att fastställa alla detaljer i förvaringsinstitutets utövande av tillbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg eller när det gäller att fastställa alla steg som ett förvaringsinstitut bör vidta i förhållande till själva principerna. Skyldigheten att löpande övervaka den tredje part till vilken förvaringsuppgifterna har delegerats bör bestå i att kontrollera att den tredje parten utför alla de delegerade uppgifterna korrekt och följer delegeringskontraktet. Den tredje parten ska handla hederligt, i god tro som bäst gagnar AIF-fondens och dess intressenter, i överensstämmelse med reglerings- och tillsynskrav, och ska visa sådan aktsamhet, omsorg och skicklighet som under jämförbara omständigheter normalt kan förväntas av en mycket försiktig yrkesman på finansområdet. Förvaringsinstitutet bör granska bland annat element som bedöms under urvals- och kontrakteringsprocessen och sätta in dessa element i sitt sammanhang genom att jämföra dem med marknadsutvecklingen. Formen för den regelbundna översynen bör avspegla omständigheterna, så att förvaringsinstitutet har möjlighet att på lämpligt sätt bedöma de risker som är förknippade med beslutet att anförtro tillgångar till tredje part. Översynens frekvens bör anpassas, så att den alltid är anpassad till marknadsförhållandena och de förknippade riskerna. För att effektivt kunna reagera om en tredje part kommer på obestånd, bör förvaringsinstitutet genomföra beredskapsplanering och bland annat utarbeta alternativa strategier och eventuellt välja alternativa leverantörer beroende på vad som kan vara relevant. Dessa åtgärder kan minska den depåförvaringsrisk som förvaringsinstitutet löper, men de ändrar inte skyldigheten att återlämna de finansiella instrumenten eller betala motsvarande belopp, om instrumenten skulle gå förlorade. Vilket alternativ som gäller, beror på om kraven i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda eller inte.
(112)
Om förvaringsinstitutet delegerar förvaringsuppgifterna, ska det se till att kraven i artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda och att de tillgångar som tillhör institutets AIF-kunder hålls ordentligt åtskilda. Denna skyldighet bör framför allt säkerställa att AIF-fondens tillgångar inte går förlorade på grund av att den tredje part som förvaringsuppgifterna har delegerats till hamnar på obestånd. För att minimera risken i länder där åtskillnadens effekter inte erkänns i insolvenslagstiftningen, bör förvaringsinstitutet vidta ytterligare steg. Förvaringsinstitutet kan informera AIF-fonden och AIF-förvaltaren som agerar för dess räkning, så att sådana aspekter på depåförvaringsrisken beaktas ordentligt vid investeringsbeslutet eller vidta sådana åtgärder som är möjliga i den lokala lagstiftningen, för att i enlighet med denna göra tillgångar så säkra mot insolvens som möjligt. Vidare kan förvaringsinstitutet förbjuda tillfälliga underskott i kundtillgångar, använda buffertar eller införa arrangemang som förhindrar att en kunds debetsaldo används till att uppväga en annan kunds kreditsaldo. Sådana åtgärder kan visserligen minska den depåförvaringsrisk som förvaringsinstitutet löper när de delegerar förvaringsuppgifter, men de ändrar inte skyldigheten att återlämna de finansiella instrumenten eller betala motsvarande belopp, om instrumenten skulle gå förlorade. Vilket alternativ som gäller, beror på om kraven i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda eller inte.
(113)
Förvaringsinstitutets ansvar enligt artikel 21.12 andra stycket i direktiv 2011/61/EU inträder vid förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras av förvaringsinstitutet självt eller av en tredje part som depåförvaringen har delegerats till, om inte institutet kan bevisa att förlusten är följden av en extern händelse utanför dess rimliga kontroll och vars konsekvenser hade varit oundvikliga trots alla rimliga ansträngningar. Den förlusten bör särskiljas från en investeringsförlust för investerarna som beror på att tillgångarnas värde minskat till följd av ett investeringsbeslut.
(114)
För att konstatera en förlust måste den vara definitiv, och det får inte finns några utsikter att återvinna den finansiella tillgången. Situationer då ett finansiellt instrument endast tillfälligt är fryst eller otillgängligt bör alltså inte anses vara förluster i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU. Däremot finns det tre typer av situationer då förlusten bör betraktas som definitiv: om det finansiella instrumentet inte längre finns eller aldrig har funnits, om det finansiella instrumentet finns men AIF-fonden definitivt har förlorat äganderätten till det respektive om AIF-fonden har äganderätten men inte längre kan överlåta den eller skapa begränsade äganderätter till det finansiella instrumentet på permanent basis.
(115)
Ett finansiellt instrument anses inte längre existera, om det till exempel har försvunnit till följd av ett redovisningsfel som inte kan korrigeras, eller om det aldrig har funnits, i det fall AIF-fondens äganderätt registrerats på grundval av förfalskade dokument. Situationer då förlusten av finansiella instrument orsakas av bedrägeri bör klassificeras som förlust.
(116)
Ingen förlust bör konstateras, om det finansiella instrumentet har ersatts av eller konverterats till ett annat finansiellt instrument, t.ex. i situationer då aktier annulleras och ersätts genom emittering av nya aktier i en företagsrekonstruktion. En AIF-fond bör inte anses som permanent berövad äganderätten till det finansiella instrumentet, om AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för dess räkning lagligen har överlåtit äganderätten till en tredje part. Om en åtskillnad görs mellan legal äganderätt till tillgångar och verklig förmånstagare, bör definitionen av förlusten avse förlusten av förmånsrätten.
(117)
Endast vid en extern händelse utanför förvaringsinstitutets rimliga kontroll och vars konsekvenser hade varit oundvikliga trots alla rimliga ansträngningar kan förvaringsinstitutet undvika att hållas ansvarigt enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet måste bevisa att dessa kumulativa villkor är uppfyllda för att undgå sin ansvarsskyldighet.
(118)
Det bör först fastställas om den händelse som ledde till förlusten var intern. Förvaringsinstitutets ansvar bör inte påverkas av delegering och därför bör en händelse betraktas som extern, om den inte inträffar till följd av en handling eller försummelse från förvaringsinstitutets sida eller från den tredje part till vilken depåförvaringen av de förvarade tillgångarna har delegerats. Därefter bör man bedöma om händelsen är utanför förvaringsinstitutets rimliga kontroll, genom att kontrollera om det inte fanns något som ett försiktigt förvaringsinstitut rimligen hade kunnat göra för att förhindra händelsen. Enligt dessa steg kan både naturkatastrofer och myndighetsåtgärder anses vara externa händelser utanför rimlig kontroll. Om en tredje part till vilken depåförvaring har delegerats hamnar på obestånd, anses detta vara en extern händelse utanför rimlig kontroll, om lagstiftningen i det land där instrumentet depåförvaras inte erkänner effekterna av en korrekt genomförd åtskillnad. Däremot kan en förlust som orsakas av underlåtenhet att tillämpa åtskillnadskravet i artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU eller förlust av tillgångar på grund av avbrott i den tredje partens verksamhet i samband med dess obestånd inte anses vara externa händelser utanför rimlig kontroll.
(119)
Slutligen bör förvaringsinstitutet bevisa att förlusten inte hade kunnat undvikas trots alla rimliga ansträngningar. I denna situation bör förvaringsinstitutet informera AIF-förvaltaren och vidta lämpliga åtgärder allt efter omständigheterna. I en situation där förvaringsinstitutet exempelvis anser att den enda lämpliga åtgärden är att avyttra de finansiella instrumenten, bör det i vederbörlig ordning informera AIF-förvaltaren, som i sin tur skriftligen ska instruera förvaringsinstitutet att det ska behålla de finansiella instrumenten eller avyttra dem. AIF-fondens investerare bör utan onödigt dröjsmål informeras om alla instruktioner till förvaringsinstitutet om att behålla tillgångarna. AIF-förvaltaren eller AIF-fonden bör ta vederbörlig hänsyn till förvaringsinstitutets rekommendationer. Om förvaringsinstitutet fortfarande är bekymrat över att standarden på det finansiella instrumentets skydd inte är tillräcklig trots upprepade varningar, bör det allt efter omständigheterna överväga ytterligare tänkbara åtgärder, t.ex. att säga upp kontraktet, förutsatt att AIF-fonden får en tidsfrist för att hitta ett annat förvaringsinstitut i enlighet med nationell lagstiftning.
(120)
För att säkerställa samma standard på investerarskyddet, bör samma överväganden också tillämpas på den som ett förvaringsinstitut avtalsvägen har delegerat sitt ansvar till. För att undgå ansvar enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU bör den som uppgifter delegerats till styrka att den uppfyller samma kumulativa villkor.
(121)
Ett förvaringsinstitut får under vissa omständigheter befria sig från ansvaret för förlusten av finansiella instrument som depåförvaras av en tredje part som depåförvaringen delegerats till. För att sådan ansvarsbefrielse ska tillåtas, bör det finnas ett objektivt skäl till den avtalade ansvarsbefrielsen som är godtagbart för både förvaringsinstitutet och AIF-fonden, eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning. Ett objektivt skäl bör fastställas för varje ansvarsbefrielse, med beaktande av de konkreta omständigheterna för varje delegering av depåförvaringen.
(122)
Vid bedömningent av objektivt skäl bör rätt balans upprättas för att säkerställa att den avtalade ansvarsbefrielsen vid behov verkligen kan åberopas och att tillräckliga säkerhetsåtgärder har införts för att undvika att förvaringsinstitutet missbrukar den avtalade ansvarsbefrielsen. Den avtalade ansvarsbefrielsen får under inga omständigheter användas till att kringgå kraven på förvaringsinstitutets ansvar enligt direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet ska visa att det på grund av särskilda omständigheter varit tvunget att delegera depåförvaringen till en tredje part. Avtalad ansvarsbefrielse bör alltid bäst gagna AIF-fonden eller dess investerare, och vidare bör AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning göra klart att de verkar för detta. Med olika scenarier bör sådana situationer exemplifieras, då det kan anses att ett förvaringsinstitut inte har några andra alternativ än att delegera depåförvaringen till tredje parter.
(123)
För att kunna utöva tillsyn över AIF-förvaltare och anknutna risker är det viktigt att de behöriga myndigheterna får tillbörlig och tillräcklig information. Eftersom AIF-förvaltarnas aktiviteter kan ha gränsöverskridande verkan och påverka finansmarknaderna, bör behöriga myndigheter också övervaka AIF-förvaltarna och AIF-fonderna noga för att kunna vidta lämpliga åtgärder för att förhindra att systemrisker ackumuleras. Den ökade öppenheten och konsekvensen genom bestämmelser om rapportering och lämnande av relevant information som beskrivs i genomförandeåtgärderna bör göra det möjligt för behöriga myndigheter att upptäcka och reagera på risker på finansmarknaderna.
(124)
Investerare behöver åtminstone få den information om olika AIF-förvaltare och AIF-fonder och deras struktur som krävs för att de ska kunna fatta rätt investeringsbeslut som passar deras behov och riskbenägenhet. Den informationen ska vara tydlig, tillförlitlig, lättbegriplig och klart presenterad. Nyttan av informationen ökar om den är jämförbar, så att olika AIF-förvaltare kan jämföras med varandra, olika AIF-fonder med varandra samt med andra perioder. Innan information lämnas till investerare, bör en AIF-förvaltare inte ägna sig åt aktiviteter som kan vara till men för den objektiva förståelsen och praktiska användningen av informationen, exempelvis friserade resultat.
(125)
Det bör fastställas ett regelverk med minimistandarder för vad som ska krävas för årsrapporten, bland annat de viktigaste elementen och en ej uttömmande innehållsförteckning. Väsentliga ändringar av informationen enligt artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU bör lämnas som kommentarer i årsrapporten. Förutom den ej uttömmande förteckningen över underliggande radposter, kan ytterligare poster, rubriker och delsummor tas med, om det är av betydelse för förståelsen av en AIF-fonds generella finansiella ställning eller resultat. Poster av olika art eller med olika funktion kan aggregeras, om de inte är av betydelse var för sig. De kan aggregeras under rubriker som ”Annan kategori”, t.ex. ”Andra tillgångar” eller ”Andra skulder”. Poster som inte alls är tillämpliga på en viss AIF-fond behöver inte redovisas. Oberoende av vilken redovisningsstandard som följs enligt direktiv 2011/61/EU, bör alla tillgångar värderas en gång per år. Bokslutet eller balansräkningen enligt direktiv 2011/61/EU bör bland annat innehålla likvida medel och tillgångar. Likvida tillgångar bör således betraktas som mycket likvida tillgångar vid beräkning av en AIF-fonds exponering.
(126)
När det gäller innehåll i och format på den verksamhetsberättelse för räkenskapsåret som ska ingå i årsrapporten enligt direktiv 2011/61/EU bör den innehålla en rättvis och saklig genomgång av AIF-fondens aktiviteter, med en beskrivning av de viktigaste riskerna och investeringarna eller de ekonomiska osäkerheter fonden står inför. Denna redovisning bör inte leda till att konfidentiell information som tillhör AIF-fonden offentliggörs till nackdel för fonden och dess investerare. Om offentliggörandet av viss konfidentiell information skulle få sådan verkan, kan den aggregeras till en nivå där den inte har några skadliga effekter. Resultat eller statistik för exempelvis ett enskilt portföljföretag eller investering behöver inte tas med om det kan leda till att AIF-fondens konfidentiella information offentliggörs. Den här informationen bör bara ingå i förvaltningsrapporten om den brukar presenteras tillsammans med årsredovisningen.
(127)
När det gäller innehåll i och format på sådan information om ersättningar som lämnas på AIF-förvaltarens nivå bör ytterligare information lämnas genom upplysningar om fördelningen eller uppdelningen av den sammanlagda ersättningen på den berörda AIF-fondens nivå. Detta kan ske genom information om AIF-förvaltarens sammanlagda ersättning uppdelad på fasta och rörliga delar, en kommentar om att uppgifterna avser hela AIF-förvaltaren och inte AIF-fonden, antalet AIF-fonder och fondföretagsfonder som AIF-förvaltaren hanterar samt de totala tillgångar som dessa AIF- och fondföretagsfonder förvaltar, med en översikt över ersättningspolitiken och en hänvisning till AIF-förvaltarens fullständiga ersättningspolitik, som investerarna på begäran kan få tillgång till. Ytterligare detaljer kan lämnas genom upplysningar om den totala rörliga ersättningen som AIF-fonden betalar i form av prestationsbaserade avgifts- eller vinstandelar (s.k. carried interest). Dessutom kan det vara lämpligt att AIF-förvaltare informerar om finansiella och icke-finansiella kriterier för ersättningspolitiken och praxis för berörda personalkategorier, så att investerare kan bedöma de incitament som skapats.
(128)
Om AIF-fonden emitterar andelar, bör överföringar av eventuella tillgångar till ”sidofickor” beräknas vid överföringstidpunkten och baseras på antalet andelar som allokerats vid överföringen av tillgångar multiplicerat med styckepriset. Värderingsgrunden ska redovisas klart och innehålla datumet då värderingen gjordes.
(129)
För att hantera likviditeten bör AIF-förvaltare få lov att ingå lånearrangemang för de AIF-fonder som de förvaltar. Arrangemangen kan vara kortsiktiga eller permanenta. I det senare fallet är det mycket troligare att de är specialarrangemang för hantering av illikvida tillgångar.
(130)
I överensstämmelse med principen om differentiering och med tanke på mångfalden av AIF-fonder bör kravet på en AIF-förvaltares information till investerarna variera med typen av AIF-fond och vara beroende av andra faktorer som investeringsstrategi och portföljsammansättning.
(131)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare regelbundet lämna viss information till den behöriga myndigheten i sin hemmedlemsstat för varje EU-baserad AIF-fond som de förvaltar och varje AIF-fond som de marknadsför i unionen. Därför behöver det närmare anges vilken information som ska lämnas och hur ofta rapporteringen ska ske, vilket är beroende av värdet på tillgångarna som portföljförvaltas av de AIF-fonder som en viss AIF-förvaltare förvaltar. Standardmallar för rapporteringen bör tillhandahållas och fyllas i av AIF-förvaltarna för de AIF-fonder de förvaltar. Om en enhet är auktoriserad som AIF-förvaltare och marknadsför AIF-fonder som förvaltas av andra AIF-förvaltare, agerar den inte som förvaltare av dessa AIF-fonder utan som mellanhand, precis som alla värdepappersföretag som omfattas av direktiv 2004/39/EG. Den bör därför inte vara tvungen att rapportera för dessa AIF-fonder eftersom det skulle leda till dubbel- eller mångdubbel rapportering. Rapporteringskravet bör dock gälla icke EU-baserade AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som marknadsförs i unionen.
(132)
Den i denna förordning angivna tröskeln leder enbart till rapporteringskrav enligt artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU. En AIF-fond med ett hävstångsmått beräknat enligt åtagandemetoden som är mindre än tre gånger dess nettotillgångsvärde anses inte utnyttja finansiell hävstång i betydande grad. De behöriga myndigheterna kan dock begära ytterligare information för att kunna övervaka systemrisken effektivt. Rapporteringströskeln säkerställer också att information om ackumulerade systemrisker samlas in på ett enhetligt sätt i hela unionen och erbjuder AIF-förvaltarna säkerhet.
(133)
En behörig myndighets tillsynsbefogenheter enligt artikel 25.3 i direktiv 2011/61/EU utövas inom det nya tillsynsystemet, som ingår i de behöriga myndigheternas och de europeiska tillsynsmyndigheternas fortlöpande tillsynsprocesser och systemriskbedömningar avseende AIF-förvaltare, för att skydda det finansiella systemets stabilitet och integritet. Behöriga myndigheter bör på lämpligt sätt utnyttja den information de får och bör sätta gränser för den hävstång som en AIF-förvaltare tillämpar vid förvaltningen av AIF-fonden eller andra restriktioner för förvaltningen av fonden, om de finner detta nödvändigt för att säkerställa det finansiella systemets stabilitet och integritet. Bedömningen av systemrisk tenderar att variera beroende på den ekonomiska miljö där en AIF-förvaltare kan vara systemrelevant för de AIF-fonder den förvaltar. Därför är det ett grundkrav att de behöriga myndigheterna ska få all information som behövs för att korrekt bedöma dessa situationer och förebygga att systemrisker ackumuleras. Behöriga myndigheter bör sedan bedöma informationen grundligt och vidta lämpliga åtgärder.
(134)
För att tillåta att EU-baserade AIF-förvaltare förvaltar och marknadsför icke EU-baserade AIF-fonder och att icke EU-baserade AIF-förvaltare förvaltar och marknadsför AIF-fonder i unionen, krävs det enligt direktiv 2011/61/EU att lämpliga samarbetsarrangemang införs med berörda tillsynsmyndigheter i det tredjeland där den icke EU-baserade AIF-fonden eller den icke EU-baserade AIF-förvaltaren är etablerad. Samarbetsarrangemangen ska åtminstone säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för unionens behöriga myndigheter att fullgöra sitt uppdrag i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
(135)
Samarbetsarrangemangen bör göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att utföra sina tillsyns- och verkställighetsuppgifter avseende enheter i tredjeländer. I samarbetsarrangemangen bör man därför fastställa klara och konkreta ramar för tillgången till information, för utförandet av inspektioner på plats och för det bistånd som tredjelandsmyndigheter bör lämna. Samarbetsarrangemangen bör säkerställa att den mottagna informationen delas med andra behöriga myndigheter som berörs och med Esma och ESRB.
(136)
För att göra det möjligt för behöriga myndigheter, AIF-förvaltare och förvaringsinstitut att anpassa sig till de nya kraven i förordningen, så att de kan tillämpas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt, bör förordningens ikraftträdande anpassas till införlivandet av direktiv 2011/61/EU.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
DEFINITIONER
Artikel 1
Definitioner
Utöver de definitioner som anges i artikel 2 i direktiv 2011/61/EU gäller följande definitioner i denna förordning:
1. kapitalinsats: en investerares avtalsenliga åtagande att förse en alternativ investeringsfond (nedan kallad AIF) med ett överenskommet investeringsbelopp på AIF-förvaltarens begäran.
2. relevant person: för en AIF-förvaltare något av följande:
3. verkställande ledning: den eller de personer som i praktiken leder en AIF-förvaltares verksamhet i enlighet med artikel 8.1 c i direktiv 2011/61/EU och, i förekommande fall, arbetande styrelseledamot eller styrelseledamöter.
4. styrelse: det organ som har den yttersta beslutsbefogenheten hos en AIF-förvaltare och uppbär tillsyns- och ledningsfunktionerna, eller enbart ledningsfunktionen om de båda funktionerna är åtskilda.
5. specialarrangemang: ett anpassat särskilt arrangemang, skilt ifrån investerarnas allmänna inlösenrätt, som uppkommer som direkt följd av att en AIF-fonds tillgångar är av illikvid natur, vilket inverkar på investerarnas specifika rätt till inlösen för en typ av andelar eller aktier i AIF-fonden.
KAPITEL II
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
AVSNITT 1
Beräkning av förvaltade tillgångar
(Artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 2
Beräkning av förvaltade tillgångars sammanlagda värde
1. För att kunna omfattas av undantaget enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU ska en AIF-förvaltare
a)
ange alla AIF-fonder för vilka den har utsetts till extern AIF-förvaltare eller de AIF-fonder för vilka den är AIF-förvaltare, om AIF-fondens rättsliga form tillåter intern förvaltning, i enlighet med artikel 5 i direktiv 2011/61/EU,
b)
ange förvaltade tillgångsportföljer per förvaltad AIF-fond och fastställa motsvarande värde enligt de värderingsregler som är fastställda i lagstiftningen i det land där AIF-fonden är etablerad och/eller i AIF-fondens regler eller dess urkundsdokument, inklusive alla tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång,
c)
summera de förvaltade tillgångarnas fastställda värden i alla förvaltade AIF-fonder och jämföra dessa förvaltade tillgångars erhållna sammanlagda värde med den relevanta tröskeln enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska fondföretag för vilka AIF-förvaltaren agerar som det utsedda förvaltningsbolaget enligt direktiv 2009/65/EG inte tas med i beräkningen.
Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-fonder tas med i beräkningen som förvaltas av AIF-förvaltare som för dessa har delegerade funktioner i enlighet med artikel 20 i direktiv 2011/61/EU. AIF-fondportföljer som AIF-förvaltare förvaltar med delegering ska dock uteslutas från beräkningen.
3. Vid beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska varje position i derivatinstrument, även inbäddade derivat i överlåtbara värdepapper, omvandlas till dess motsvarande position i derivatets underliggande tillgångar, med hjälp av de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10. Motsvarande positions absolutbelopp ska sedan användas vid beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde.
4. Om en AIF-fond investerar i andra AIF-fonder som förvaltas av samma externt utsedda AIF-förvaltare, får den investeringen uteslutas från beräkningen av AIF-förvaltarens förvaltade tillgångar.
5. Om en delfond inom en internt eller externt förvaltad AIF-fond investerar i en annan delfond i samma AIF-fond, får den investeringen uteslutas från beräkningen av AIF-förvaltarens förvaltade tillgånger.
6. De förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska beräknas enligt punkt 1-4 minst en gång per år och vid den beräkningen ska de senaste tillgängliga tillgångsvärdena användas. Varje AIF-fonds senast tillgängliga tillgångsvärde ska tas fram under de tolv månader som föregår datumet för beräkningen av tröskeln enligt den första meningen i denna punkt. AIF-förvaltaren ska bestämma ett datum för beräkningen av tröskeln och använda detta konsekvent. Alla efterföljande ändringar av det valda datumet ska motiveras för den behöriga myndigheten. När AIF-förvaltaren väljer datumet för tröskelberäkningen, ska den beakta tidpunkten och frekvensen för värderingen av de förvaltade tillgångarna.
Artikel 3
Fortlöpande övervakning av förvaltade tillgångar
AIF-förvaltaren ska fastställa, genomföra och tillämpa förfaranden för att fortlöpande övervaka de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde. Övervakningen ska innebära en aktuell överblick över förvaltade tillgångar och inbegripa observation av tecknings- och inlösenaktiviteten, eventuella kapitaluttag och kapitalfördelningar samt värdet av de tillgångar som respektive AIF-fond investerat i.
Vid bedömningen av om det behövs frekventare beräkningar av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde, ska hänsyn tas till hur nära det sammanlagda värdet ligger tröskeln enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU och till den förväntade tecknings- och inlösenaktiviteten.
Artikel 4
Tillfälliga överskridanden av tröskeln
1. AIF-förvaltaren ska bedöma situationer då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och fastslå om de är av tillfällig natur eller inte.
2. Om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och AIF-förvaltaren finner att situationen inte är av tillfällig natur, ska den utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten och uppge att situationen inte anses vara av tillfällig natur samt ansöka om auktorisation inom 30 kalenderdagar i enlighet med artikel 7 i direktiv 2011/61/EU.
3. Om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och AIF-förvaltaren finner att situationen är av tillfällig natur, ska den utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten och uppge att situationen anses vara av tillfällig natur. Anmälan ska åtföljas av styrkande uppgifter som stödjer AIF-förvaltarens bedömning att situationen är av tillfällig natur, inklusive en beskrivning av situationen och en förklaring av skälen till att den anses tillfällig.
4. En situation ska inte anses vara av tillfällig natur om det är troligt att den varar i mer än tre månader.
5. Tre månader efter det datum då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskred den relevanta tröskeln ska AIF-förvaltaren på nytt beräkna det sammanlagda värdet av tillgångar under förvaltning för att visa att det ligger under den relevanta tröskeln eller visa för den behöriga myndigheten att den situation som ledde till att förvaltade tillgångar överskred tröskeln har lösts och att en ansökan om auktorisation inte krävs av AIF-förvaltaren.
Artikel 5
Information som ska lämnas vid registreringen
1. Som en del av kravet i artikel 3.3 b i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltaren informera de behöriga myndigheterna om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde beräknat i enlighet med förfarandet i artikel 2.
2. Som en del av kravet i artikel 3.3 c i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare för varje AIF-fond tillhandahålla emissionsdokumentet eller ett relevant utdrag ur detta eller en allmän beskrivning av investeringsstrategin. Det relevanta utdraget ur emissionsdokumentet och beskrivningen av investeringsstrategin ska innehålla minst följande uppgifter:
a)
De huvudkategorier av tillgångar som AIF-fonden får investera i.
b)
Eventuell industribransch, geografiskt område eller andra marknadssektorer eller särskilda tillgångskategorier som investeringsstrategin är inriktad på.
c)
En beskrivning av AIF-fondens låne- eller hävstångspolitik.
3. Den information som AIF-förvaltaren ska lämna enligt artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU förtecknas i artikel 110.1 i förordningen. Informationen ska lämnas enligt den standardmall för rapportering som beskrivs i bilaga IV.
4. Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma), Europeiska systemrisknämnden (ESRB) och behöriga myndigheter i unionen ska utbyta den information som samlas in enligt artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU, om det är nödvändigt för att de ska kunna fullgöra sitt uppdrag.
5. Den information som krävs för registreringsändamål ska uppdateras och lämnas varje år. De behöriga myndigheterna får kräva att en AIF-förvaltare oftare ska lämna den information som avses i artikel 3 i direktiv 2011/61/EU, om det behövs för deras utövande av sina befogenheter enligt artikel 46 i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 2
Beräkning av hävstång
(Artikel 4.3 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 6
Allmänna bestämmelser om beräkning av finansiell hävstång
1. En AIF-fonds finansiella hävstång ska uttryckas som förhållandet mellan fondens exponering och dess nettotillgångsvärde.
2. AIF-förvaltare ska beräkna de förvaltade AIF-fondernas exponering med bruttometoden enligt artikel 7 och med åtagandemetoden enligt artikel 8.
Mot bakgrund av marknadsutvecklingen ska kommissionen senast den 21 juli 2015 se över de beräkningsmetoder som avses i första stycket, för att besluta om dessa metoder är tillräckliga och lämpliga för alla typer av AIF-fonder eller om en ytterligare och valfri metod för beräkning av finansiell hävstång bör utvecklas.
3. Den exponering som härrör från finansiella eller rättsliga strukturer som berör tredje parter som kontrolleras av AIF-fonden ska tas med i exponeringsberäkningen, om dessa strukturer är särskilt inrättade för att direkt eller indirekt öka AIF-fondens exponeringsnivå. För AIF-fonder vars centrala investeringspolitik är att förvärva kontroll över onoterade företag eller emittenter ska AIF-förvaltaren i hävstångsberäkningen inte ta med någon exponering som finns för dessa onoterade företag och emittenter, förutsatt att AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning inte är skyldig att bära eventuella förluster utöver sin investering i företaget respektive emittenten.
4. AIF-förvaltare ska utesluta ingångna lånearrangemang om dessa är av tillfällig natur och helt täcks av avtalade kapitalinsatser från AIF-fondens investerare.
5. En AIF-förvaltare ska ha tillräckligt dokumenterade förfaranden för att för varje AIF-fond som den förvaltar beräkna exponeringen med brutto- och åtagandemetoden. Beräkningen ska tillämpas på ett konsekvent sätt över tid.
Artikel 7
Bruttometoden för beräkning av AIF-fondens exponering
En AIF-fonds exponering beräknad enligt bruttometoden ska motsvara summan av alla positioners absolutbelopp, värderade i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och alla delegerade akter som antas enligt det direktivet.
För beräkningen av en AIF-fonds exponering i enlighet med bruttometoden ska AIF-förvaltaren
a)
utesluta värdet av sådana likvida tillgångar som är mycket likvida investeringar som innehas i AIF-fondens basvaluta och som enkelt kan omvandlas till likvida medel till ett känt belopp, vars värde löper obetydlig risk att förändras och som ger en avkastning som inte överstiger avkastningen på en tremånaders statsobligation av god kvalitet,
b)
omvandla derivatinstrument till motsvarande position i deras underliggande tillgångar genom att använda de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10 och de metoder som anges i punkterna 4-9 och 14 i bilaga I,
c)
utesluta lån av likvida medel som förblivit likvida tillgångar i den mening som avses i punkt a och vars betalningsbelopp är känt,
d)
inbegripa exponering som är följden av återinvesteringen av likvida lån, uttryckt som det som är högst av den realiserade investeringens marknadsvärde och summan av det likvida belopp som lånats i den mening som avses i punkterna 1 och 2 i bilaga I,
e)
inbegripa positioner i återköpsavtal eller omvända repor samt in- eller utlåning av värdepapper eller andra arrangemang i enlighet med punkterna 3 och 10-13 i bilaga I.
Artikel 8
Åtagandemetoden för beräkning av AIF-fondens exponering
1. En AIF-fonds exponering beräknad med åtagandemetoden ska motsvara summan av alla positioners absolutbelopp, värderade i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och dess motsvarande delegerade akter, i överensstämmelse med kriterierna enligt punkterna 2-9.
2. För beräkningen av en AIF-fonds exponering enligt åtagandemetoden ska AIF-förvaltaren
a)
omvandla varje derivatinstrument till motsvarande position i dess underliggande tillgångar genom att använda de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10 och i punkterna 4-9 och 14 i bilaga II,
b)
tillämpa nettnings- och risksäkringsarrangemang,
c)
beräkna den exponering som uppkommer genom återinvesteringen av lån, om denna återinvestering ökar AIF-fondens exponering enligt punkterna 1 och 2 i bilaga I,
d)
inbegripa andra arrangemang i beräkningen enligt punkterna 3 och 10-13 i bilaga I.
3. Vid beräkningen av en AIF-fonds exponering enligt åtagandemetoden ska följande gälla:
a)
Nettningsarrangemang ska inbegripa kombinationer av handel med derivatinstrument eller värdepapperspositioner som avser samma underliggande tillgång - oberoende av derivatinstruments löptid - om handeln enbart syftar till att eliminera riskerna med positioner som tagits i andra derivatinstrument eller värdepapperspositioner.
b)
Risksäkringsarrangemang ska inbegripa kombinationer av handel i derivatinstrument eller värdepapperspositioner som inte nödvändigvis avser samma underliggande tillgång och där handeln sker enbart i syfte att uppväga risker förknippade med positioner som tagits i andra derivatinstrument eller värdepapperspositioner.
4. Genom undantag från punkt 2 ska ett derivatinstrument inte omvandlas till en motsvarande position i den underliggande tillgången, om instrumentet har samtliga följande egenskaper:
a)
Instrumentet byter finansiella tillgångars resultat i AIF-fondens portfölj mot andra finansiella referenstillgångars resultat.
b)
Instrumentet uppväger helt riskerna med de utbytta tillgångarna i AIF-fondens portfölj, så att AIF-fondens resultat inte beror av de utbytta tillgångarnas resultat.
c)
I förhållande till ett direkt innehav av de finansiella referenstillgångarna innehåller instrumentet varken ytterligare valfria element, hävstångsklausuler eller andra tillkommande risker.
5. Genom undantag från punkt 2 ska ett derivatinstrument inte omvandlas till en motsvarande position i den underliggande tillgången vid beräkningen av exponering genom användning av åtagandemetoden, om instrumentet uppfyller båda följande villkor:
a)
AIF-fondens kombinerade innehav av ett derivatinstrument som avser en finansiell tillgång och likvida medel som investerats i likvida tillgångar enligt definitionen i artikel 7 a motsvarar ett innehav av en lång position i den givna finansiella tillgången.
b)
Derivatinstrumentet får inte generera någon ytterligare exponeringsökning och hävstång eller risk.
6. Risksäkringsarrangemang ska beaktas vid beräkningen av en AIF-fonds exponering endast om de uppfyller samtliga följande villkor:
a)
De berörda positionerna i risksäkringsrelationen syftar inte till att generera någon avkastning och de allmänna och specifika riskerna uppvägs.
b)
Det finns en konstaterbar minskning av marknadsrisken på AIF-fondens nivå.
c)
Eventuella allmänna och specifika risker med derivatinstrumenten uppvägs.
d)
Risksäkringsarrangemangen avser samma tillgångskategori.
e)
De är effektiva under kritiska marknadsförhållanden.
7. Med förbehåll för punkt 6 ska derivatinstrument inte tas med i beräkningen om de används för valutarisksäkring och inte medför någon ytterligare exponeringsökning och hävstång eller risk.
8. En AIF-förvaltare ska netta positioner i följande fall:
a)
Mellan derivatinstrument som avser samma underliggande tillgång, även om de har olika löptid.
b)
Mellan ett derivatinstrument vars underliggande tillgång är ett överlåtbart värdepapper, ett penningmarknadsinstrument eller fondföretagsandelar enligt punkterna 1-3 i avsnitt C i bilaga I till direktiv 2004/39/EG, och samma motsvarande underliggande tillgång.
9. AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som enligt sin investeringspolitik främst investerar i räntederivat ska använda särskilda regler för durationsnettning för att beakta korrelationen mellan räntekurvans löptidssegment enligt artikel 11.
Artikel 9
Metoder att öka en AIF-fonds exponering
När AIF-förvaltare beräknar exponeringen, ska de använda de metoder som anges i bilaga I i de situationer som anges i den bilagan.
Artikel 10
Omvandlingsmetoder för derivatinstrument
AIF-förvaltarna ska använda de omvandlingsmetoder som anges i bilaga II för de derivatinstrument som anges i den bilagan.
Artikel 11
Regler för durationsnettning
1. AIF-förvaltarna ska tillämpa nettningsregler när de beräknar AIF-fondernas exponering enligt artikel 8.9.
2. Regler för durationsnettning får inte användas om de ger en felaktig bild av AIF-fondens riskprofil. AIF-förvaltare som utnyttjar dessa nettningsregler får inte inbegripa andra riskkällor som volatiliteten i sin räntestrategi. Följaktligen får de som använder räntearbitragestrategier inte tillämpa dessa nettningsregler.
3. Användningen av reglerna för durationsnettning får inte leda till en oberättigad hävstångsnivå genom investering i korta positioner. Korta räntederivat får inte vara den huvudsakliga källan till resultatet för en AIF-fond med medellång duration som använder regler för durationsnettning.
4. Räntederivat ska omvandlas till motsvarande position i den underliggande tillgången och nettas i enlighet med bilaga III.
5. En AIF-fond som använder regler för durationsnettning får fortfarande använda risksäkringsregler. Reglerna för durationsnettning får endast tillämpas på räntederivatinstrument som inte ingår i risksäkringsarrangemangen.
AVSNITT 3
Extra kapitalbasmedel och ansvarsförsäkring
(Artiklarna 9.7 och 15 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 12
Yrkesansvarsförsäkring
1. De yrkesansvarsrisker som ska täckas i enlighet med artikel 9.7 i direktiv 2011/61/EU ska vara risker för förlust eller skada som en relevant person vållar genom underlåtelse att utföra aktiviteter som AIF-förvaltaren har det rättsliga ansvaret för.
2. De yrkesansvarsrisker som definieras i punkt 1 ska inbegripa men inte begränsas till risken för
a)
förlust av handlingar som styrker äganderätten till AIF-fondens tillgångar,
b)
falska eller vilseledande uppgifter till AIF-fonden eller dess investerare,
c)
handlingar, fel eller försummelser som leder till åsidosättande av
i)
skyldigheter enligt lagar och andra författningar,
ii)
skicklighets- och aktsamhetsskyldighet gentemot AIF-fonden och dess investerare,
iii)
skyldigheter som förvaltare,
iv)
skyldighet att iaktta sekretesskrav,
v)
AIF-fondens regler eller bolagsordning,
vi)
AIF-fondens villkor för kontrakteringen av AIF-förvaltaren,
d)
underlåtenhet att upprätta, genomföra och underhålla tillbörliga förfaranden för att förebygga handlingar styrda av oärlighet, bedräglighet eller ont uppsåt,
e)
felaktigt utförda värderingar av tillgångar eller beräkning av andels-/aktiepriser,
f)
förluster till följd av verksamhetsavbrott, systemfel, transaktionsbearbetningsfel eller processledningsfel.
3. Yrkesansvarsrisker ska alltid vara täckta antingen genom tillräckliga extra kapitalbasmedel, fastställda i enlighet med artikel 14, eller genom ansvarsförsäkring med tillräcklig täckning, som fastställs i enlighet med artikel 15.
Artikel 13
Kvalitativa krav på hantering av yrkesansvarsrisker
1. AIF-förvaltare ska införa effektiva interna riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsrisker för att på lämpligt sätt kunna urskilja, mäta, hantera och övervaka de verksamhetsrisker, inbegripet yrkesansvarsrisker, som AIF-förvaltaren är eller rimligen kan bli utsatt för. Aktiviteterna för hantering av verksamhetsrisker ska utföras oberoende, som ett led i riskhanteringspolitiken.
2. AIF-förvaltare ska inrätta en historisk förlustdatabas, där uppkomna fel, förluster och skador ska registreras. I databasen ska alla tillfällen registreras då de yrkesansvarsrisker som avses i artikel 12.2 har materialiserats.
3. Inom ramen för riskhanteringssystemet ska AIF-förvaltaren utnyttja interna historiska förlustdata och, om så är lämpligt, externa data, scenarioanalyser och faktorer som avspeglar verksamhetsmiljön och de interna kontrollsystemen.
4. Exponeringen mot verksamhetsrisker och gjorda förluster ska fortlöpande övervakas och bli föremål för regelbunden internrapportering.
5. AIF-förvaltares riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsriskerna ska vara väl dokumenterade. AIF-förvaltaren ska ha arrangemang för att se till att dess riktlinjer för hantering av verksamhetsrisker iakttas samt effektiva åtgärder för att hantera avvikelser från riktlinjerna. AIF-förvaltaren ska ha förfaranden för att vidta korrigerande åtgärder.
6. Riktlinjerna och förfarandena för hantering av verksamhetsrisker samt mätningssystemen ska ses över regelbundet och minst varje år.
7. AIF-förvaltaren ska ha finansiella resurser som är tillräckliga för dess bedömda riskprofil.
Artikel 14
Extra kapitalbasmedel
1. Denna artikel är tillämplig på AIF-förvaltare som väljer att täcka yrkesansvarsrisker genom extra kapitalbasmedel.
2. AIF-förvaltaren ska tillhandahålla extra kapitalbasmedel för att täcka ansvarsrisker som uppkommer genom fel eller försumlighet i arbetet och som minst motsvarar 0,01 % av värdet av de AIF-fondportföljer som den förvaltar.
AIF-fondportföljernas värde ska motsvara summan av absolutbeloppen av alla tillgångar i alla AIF-fonder som AIF-förvaltaren förvaltar, inbegripet tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång, varvid derivatinstrument ska värderas till sitt marknadsvärde.
3. Kravet på extra kapitalbasmedel enligt punkt 2 ska beräknas vid utgången av varje räkenskapsår och de extra kapitalbasmedlens belopp ska justeras i enlighet med detta.
AIF-förvaltaren ska inrätta, genomföra och tillämpa förfaranden för att fortlöpande övervaka de förvaltade AIF-fondportföljernas värde, beräknat i enlighet med punkt 2 andra stycket. Om de förvaltade AIF-fondportföljernas värde ökar betydligt före den årliga omräkning som avses i första stycket, ska AIF-förvaltaren utan onödigt dröjsmål göra en omräkning av kravet på extra kapitalbasmedel och justera de extra kapitalbasmedlen i enlighet med detta.
4. Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat får ge AIF-förvaltaren tillstånd att tillhandahålla extra kapitalbasmedel som understiger beloppet enligt punkt 2 men endast om myndigheten - på grundval av AIF-förvaltarens historiska förlustdata registrerade under minst tre år före bedömningen - är förvissad om att AIF-förvaltaren tillhandahåller tillräckliga extra kapitalbasmedel för att täcka yrkesansvarsriskerna på adekvat sätt. De tillåtna lägre extra kapitalbasmedlen får inte understiga 0,008 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar.
5. Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat får begära att AIF-förvaltaren ska tillhandahålla extra kapitalbasmedel som överstiger beloppet enligt punkt 2, om den inte är förvissad om att AIF-förvaltaren har tillräckliga extra kapitalbasmedel för att i tillräcklig grad täcka yrkesansvarsriskerna. Den behöriga myndigheten ska motivera varför den anser att AIF-förvaltarens extra kapitalbasmedel är otillräckliga.
Artikel 15
Ansvarsförsäkring
1. Denna artikel är tillämplig på AIF-förvaltare som väljer att täcka yrkesansvarsrisker genom ansvarsförsäkring.
2. AIF-förvaltaren ska teckna och alltid ha en ansvarsförsäkring som
a)
ska ha en inledande försäkringsperiod på minst ett år,
b)
ska ha en uppsägningstid på minst 90 dagar,
c)
ska täcka de yrkesansvarsrisker som definieras i artikel 12.1 och 12.2,
d)
har tecknats med ett företag i eller utanför EU som är auktoriserat att tillhandahålla ansvarsförsäkring i enlighet med unionens lagstiftning eller nationell lagstiftning,
e)
tillhandahålls av tredje part.
Eventuell överenskommen självrisk ska helt täckas av extra kapitalbasmedel som ska tillhandahållas i enlighet med artikel 9.1 och 9.3 i direktiv 2011/61/EU.
3. Försäkringens täckande av enskilda krav ska vara lika med minst 0,7 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat enligt artikel 14.2 andra stycket.
4. Försäkringens täckande av samtliga krav per år ska vara lika med minst 0,9 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat enligt artikel 14.2 andra stycket.
5. AIF-förvaltaren ska se över sin ansvarsförsäkring och dess överenstämmelse med kraven i denna artikel minst en gång per år och vid varje förändring som påverkar dess överensstämmelse med kraven i denna artikel.
KAPITEL III
VERKSAMHETSVILLKOR FÖR AIF-FÖRVALTARE
AVSNITT 1
Allmänna principer
(Artikel 12.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 16
Allmänna skyldigheter för behöriga myndigheter
När AIF-förvaltarens iakttagande av artikel 12.1 i direktiv 2011/61/EU bedöms, ska de behöriga myndigheterna använda minst de kriterier som fastställs i detta avsnitt.
Artikel 17
Skyldighet att handla så att det bäst gagnar AIF-fonden eller dem som investerar i dessa samt marknadens integritet
1. AIF-förvaltarna ska tillämpa riktlinjer och förfaranden som förebygger oegentligheter, inbegripet sådana som rimligen kan förväntas ha en negativ inverkan på marknadens stabilitet och integritet.
2. AIF-förvaltarna ska se till att de AIF-fonder som de förvaltar eller de som investerar i dessa inte debiteras onödiga kostnader.
Artikel 18
Noggrann genomlysning
1. AIF-förvaltarna ska utöva mycket noggrann genomlysning vid valet av och den fortlöpande övervakningen av investeringar.
2. AIF-förvaltarna ska se till att de har tillräcklig kunskap om och insikt i de tillgångar som AIF-fonderna investerar i.
3. AIF-förvaltarna ska upprätta, genomföra och tillämpa skriftliga riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning och genomföra effektiva arrangemang för att se till att de investeringsbeslut som fattas för AIF-fondernas räkning genomförs i överensstämmelse med målen, investeringsstrategin och, om så är tillämpligt, riskbegränsningarna för AIF-fonden.
4. De riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning som avses i punkt 3 ska regelbundet ses över och uppdateras.
Artikel 19
Noggrann genomlysning vid investeringar i tillgångar med begränsad likviditet
1. Om AIF-förvaltare investerar i tillgångar med begränsad likviditet och om denna investering föregås av en förhandlingsfas, ska de med avseende på förhandlingsfasen, utöver kraven i artikel 18
a)
upprätta och regelbundet aktualisera en affärsplan som överensstämmer med AIF-fondens varaktighet och marknadsvillkoren,
b)
söka och välja tänkbara transaktioner som överensstämmer med affärsplanen enligt punkt a,
c)
bedöma de valda transaktionerna vad gäller deras eventuella möjligheter, och samtliga relaterade risker, alla relevanta rättsliga, skattemässiga, finansiella och andra värdepåverkande faktorer, personal och materiella resurser samt strategier, däribland exitstrategier,
d)
utöva noggrann genomlysning av transaktioner innan genomförandet av dem arrangeras,
e)
övervaka AIF-fondens resultat med avseende på affärsplanen enligt punkt a.
2. AIF-förvaltarna ska i minst fem år spara uppgifter om de aktiviteter som genomförs enligt punkt 1.
Artikel 20
Noggrann genomlysning vid val och kontraktering av motparter och prime brokers
1. När AIF-förvaltare väljer och kontrakterar motparter och prime brokers, ska de visa skicklighet, aktsamhet och omsorg innan de ingår ett avtal och därefter fortlöpande beakta hela utbudet och kvaliteten på deras tjänster.
2. När AIF-förvaltare väljer prime brokers eller motparter för sig själv eller en AIF-fond i en OTC-derivattransaktion, i ett värdepapperslån eller i ett återköpsavtal ska de se till att dessa prime brokers och motparter uppfyller samtliga följande villkor:
a)
De står under fortlöpande tillsyn av en offentlig myndighet.
b)
De är finansiellt sunda.
c)
De har den organisationsstruktur och de resurser som krävs för att utföra de tjänster som de ska tillhandahålla till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
3. När AIF-förvaltaren bedömer den finansiella sundheten enligt punkt 2 b, ska den beakta om prime brokern eller motparten är föremål för reglering, inbegripet krav på tillräckligt kapital samt effektiv tillsyn.
4. Förteckningen över valda prime brokers ska godkännas av AIF-förvaltarens verkställande ledning. I undantagsfall får prime brokers som inte är upptagna i förteckningen utses, förutsatt att de uppfyller de krav som fastställs i punkt 2 och har godkänts av den verkställande ledningen. AIF-förvaltaren ska kunna redovisa skälen till ett sådant val och den noggranna genomlysning som den utövat vid valet och övervakningen av prime brokers som inte var förtecknade.
Artikel 21
Verka hederligt, rättvist och med vederbörlig skicklighet
För att fastställa om en AIF-förvaltare utför sina aktiviteter hederligt, rättvist och med vederbörlig skicklighet, ska behöriga myndigheter bedöma om minst följande villkor är uppfyllda:
a)
AIF-förvaltarens styrelse ska som helhet ha tillräckliga kunskaper, färdigheter och erfarenheter för att kunna förstå AIF-förvaltarens aktiviteter, särskilt de viktigaste riskerna med dessa verksamheter och de tillgångar som AIF-fonden investerats i.
b)
Styrelseledamöterna ska avsätta tillräckligt med tid för att kunna utföra sina uppgifter hos AIF-förvaltaren.
c)
Varje styrelseledamot ska verka med ärlighet, integritet och oberoende.
d)
AIF-förvaltaren ska avsätta tillräckliga resurser för att ge styrelseledamöterna introduktion och utbildning.
Artikel 22
Personal
1. AIF-förvaltaren ska anställa tillräckligt med personal med de färdigheter och kunskaper samt den sakkunskap som krävs för att utföra de uppgifter som de tilldelats.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-förvaltaren beakta sin affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och spektrum som utförs vid utövandet av den verksamheten.
Artikel 23
Rättvis behandling av investerare i AIF-fonder
1. AIF-förvaltaren ska se till att dess beslutsfunktioner och den organisationsstruktur som avses i artikel 57 säkerställer en rättvis behandling av investerare.
2. All förmånlig behandling från en AIF-förvaltares sida av en eller flera investerare får inte leda till en totalt sett betydande nackdel för andra investerare.
Artikel 24
Incitament
1. AIF-förvaltare ska inte anses handla hederligt, rättvist och så att det bäst gagnar de AIF-fonder som de förvaltar eller dem som investerar i dessa, om de för aktiviteterna de utför vid utövandet av funktionerna enligt bilaga I till direktiv 2011/61/EU betalar eller mottar en avgift eller provision, eller tillhandahåller eller ges någon icke-monetär fördel, annat än följande:
a)
En avgift, provision eller icke-monetär fördel som betalas eller tillhandahålls till eller av AIF-fonden eller någon person på AIF-fondens vägnar.
b)
En avgift, provision eller icke-monetär fördel som betalas eller tillhandahålls till eller av en tredje part eller person som handlar på en tredje parts vägnar, om AIF-förvaltaren kan visa att följande villkor är uppfyllda:
i)
Innan den berörda tjänsten tillhandahålls, ska investerarna i AIF-fonden ordentligt informeras om förekomsten, arten och avgiftens, provisionens eller fördelens belopp, eller - om beloppet inte kan beläggas - om metoden för beloppsberäkningen, på ett sätt som är uttömmande, korrekt och begripligt.
ii)
Betalningen av avgiften eller provisionen eller tillhandahållandet av de icke-monetära fördelarna ska vara så utformad, att det ökar den berörda tjänstens kvalitet och inte inverkar negativt på AIF-förvaltarens skyldighet att verka så att det bäst gagnar den AIF-fond som den förvaltar eller dem som investerar i den.
c)
Regelrätta avgifter som möjliggör eller är nödvändiga för tillhandahållandet av den berörda tjänsten, inklusive depåkostnader, avräknings- och växlingsavgifter, lagstadgade avgifter eller juristarvoden, och som på grund av sin beskaffenhet inte strider mot AIF-förvaltarens skyldighet att handla ärligt, rättvist och så att det bäst gagnar den AIF-fond som de förvaltar eller dem som investerar i den.
2. Den sammanfattande redovisningen av de viktigaste villkoren i arrangemangen för avgiften, provisionen eller den icke-monetära fördelen ska anses tillfredsställande vid tillämpningen av punkt 1 b i om AIF-förvaltaren åtar sig att lämna ytterligare upplysningar på begäran av investerarna i den AIF-fond som den förvaltar och även infriar detta åtagande.
Artikel 25
Effektivt utnyttjande av resurser och förfaranden - handläggning av order
1. AIF-förvaltare ska upprätta, genomföra och tillämpa förfaranden och arrangemang som sörjer för ett omedelbart, rättvist och snabbt utförande av order för AIF-fondens räkning.
2. De förfaranden och arrangemang som avses i punkt 1 ska uppfylla följande krav:
a)
De ska säkra att order som utförs för AIF-fonders räkning registreras och allokeras skyndsamt och korrekt.
b)
De ska utföra i övrigt jämförbara AIF-order i turordning och omedelbart, såvida inte orderns egenskaper eller de rådande marknadsvillkoren omöjliggör detta, eller AIF-fondens eller dess investerares intressen fordrar något annat.
3. De finansiella instrument, penningsummor eller andra tillgångar som erhålls vid avräkning för utförda order ska omedelbart och korrekt överföras till eller registreras på den berörda AIF-fondens konto.
4. AIF-förvaltare får inte missbruka information om väntande AIF-order och ska vidta alla rimliga åtgärder för att förhindra att sådan information missbrukas av någon av deras berörda personer.
Artikel 26
Rapporteringsskyldigheter vid utförandet av tecknings- och inlösenorder
1. Om AIF-förvaltaren har utfört en en investerares tecknings- eller inlösenorder, ska de skyndsamt på ett varaktigt medium förse investeraren med väsentlig information om utförandet av ordern eller godtagandet av teckningserbjudandet.
2. Punkt 1 ska inte tillämpas om en tredje person är skyldig att förse investeraren med en bekräftelse på att ordern utförts och om bekräftelsen innehåller den väsentliga informationen.
AIF-förvaltaren ska se till att den tredje personen fullgör sina skyldigheter.
3. Den väsentliga information som avse i punkterna 1 och 2 ska innehålla följande uppgifter:
a)
Uppgift om AIF-förvaltare.
b)
Uppgift om investerare.
c)
Datum och klockslag för mottagandet av ordern.
d)
Datum för utförandet.
e)
Uppgift om AIF-fond.
f)
Orderns bruttovärde inklusive avgifter för teckningen eller nettobeloppet efter inlösenavgifterna.
4. AIF-förvaltaren ska på begäran förse investeraren med information om orderns status eller godtagandet av teckningserbjudandet, eller i förekommande fall båda.
Artikel 27
Genomförandet av beslut om att handla för den förvaltade AIF-fondens räkning
1. AIF-förvaltare ska agera så att det bäst gagnar de AIF-fonder som de förvaltar eller dem som investerar i dessa fonder, när de verkställer beslut om att handla för den förvaltade AIF-fondens räkning i samband med förvaltningen av dess portfölj.
2. Om AIF-förvaltare köper eller säljer finansiella instrument eller andra tillgångar för vilka bästa utförande är relevant och för ändamålen i punkt 1, ska de vidta alla rimliga åtgärder för att uppnå bästa möjliga resultat för de AIF-fonder som de förvaltar eller för dem som investerar i dessa, med beaktande av pris, kostnader, skyndsamhet, sannolikhet för utförande och avveckling, storlek, art och andra överväganden som är av intresse för utförandet av ordern. Dessa faktorers relativa betydelse ska fastställas utifrån följande kriterier:
a)
AIF-fondens specifika mål, placeringsstrategi och risker, enligt vad som anges i AIF-fondens regler eller bolagsordning, prospekt eller emissionsdokument.
b)
Orderns egenskaper.
c)
Utmärkande egenskaper för de finansiella instrument eller andra tillgångar som ordern omfattar.
d)
Utmärkande egenskaper för de handelsplatser som ordern kan skickas till.
3. AIF-förvaltare ska upprätta och genomföra effektiva förfaranden för att uppfylla kraven i punkterna 1 och 2. Framför allt ska AIF-förvaltaren skriftligen fastställa och genomföra en utförandepolitik som gör det möjligt för AIF-fonderna och dem som investerar i dessa att uppnå bästa möjliga resultat för AIF-fondernas order i enlighet med punkt 2.
4. AIF-förvaltarna ska regelbundet kontrollera om deras system och deras politik för utförandet av order är ändamålsenliga, så att de kan urskilja och vid behov korrigera eventuella brister.
5. AIF-förvaltarna ska se över utförandepolitiken varje år. En översyn ska också göras så snart en väsentlig förändring inträffar som påverkar AIF-förvaltarnas förutsättningar att fortsatt uppnå bästa möjliga resultat för de förvaltade AIF-fonderna.
6. AIF-förvaltarna ska kunna styrka att de har utfört AIF-fondens order i enlighet med sin utförandepolitik.
7. Punkterna 2-5 ska inte tillämpas, om det inte finns möjlighet att välja mellan olika handelsplatser. AIF-förvaltarna ska dock kunna visa att valmöjlighet saknats i fråga om handelsplatser.
Artikel 28
Placering hos andra enheter av handelsorder för AIF-fonders räkning
1. Om AIF-förvaltarna köper eller säljer finansiella instrument eller andra tillgångar för vilka bästa utförande är relevant, ska de agera så att det bäst gagnar de AIF-fonder de förvaltar eller dem som investerar i dessa, när de vid förvaltningen av AIF-fondernas portföljer placerar order hos andra enheter om att handla för de förvaltade AIF-fondernas räkning.
2. AIF-förvaltarna ska vidta alla rimliga åtgärder för att uppnå bästa möjliga resultat för AIF-fonden eller dem som investerar i fonden, med beaktande av pris, kostnader, skyndsamhet, sannolikhet för utförande och avveckling, storlek, art och andra överväganden som är av intresse för utförandet av ordern. Dessa faktorers relativa betydelse ska fastställas genom tillämpning av de kriterier som föreskrivs i artikel 27.2.
AIF-förvaltarna ska upprätta, genomföra och tillämpa en politik som gör det möjligt för dem att uppfylla kravet enligt första stycket. I politiken ska det för varje kategori av instrument anges vilka enheter som orderna får placeras hos. AIF-förvaltarna får endast ingå utförandearrangemang om dessa uppfyller kraven i denna artikel. Om den politik som har fastställts i enlighet med detta stycke ska AIF-förvaltarna tillhandahålla lämplig information till dem som investerar i de AIF-fonder de förvaltar och informera om eventuella väsentliga ändringar av politiken.
3. AIF-förvaltarna ska regelbundet kontrollera att den politik som fastställts i enlighet med punkt 2 är ändamålsenlig, särskilt utförandets kvalitet från de enheters sida som anges i politiken, och vid behov korrigera eventuella brister.
Vidare ska AIF-förvaltarna se över politiken varje år. Denna översyn ska också göras varje gång en väsentlig förändring inträffar som påverkar AIF-förvaltarnas förutsättningar att fortsätta uppnå bästa möjliga resultat för de förvaltade AIF-fonderna.
4. AIF-förvaltarna ska kunna visa att de har placerat order för AIF-fondens räkning i överensstämmelse med den politik som fastställts i enlighet med punkt 2.
5. Punkterna 2-5 ska inte tillämpas om det inte finns möjlighet att välja mellan olika handelsplatser. AIF-förvaltarna ska dock kunna visa att valmöjlighet saknats i fråga om handelsplatser.
Artikel 29
Ackumulering och fördelning av handelsorder
1. AIF-förvaltare får endast ackumulera en AIF-fondorder med en order för en annan AIF-fond, fondföretag eller kund eller med en order som placeras när den investerar egna medel, om
a)
den rimligen kan förvänta sig att ackumuleringen av order inte generellt kommer att vara till nackdel för den AIF-fond, det fondföretag eller de kunder vars order ska ackumuleras,
b)
en orderfördelningspolitik har upprättats och genomförts, som anger tillräckligt exakta villkor för rättvis fördelning av ackumulerade order, bland annat om hur deras volym och pris bestämmer fördelning och behandling av delvis utförda order.
2. Om en AIF-förvaltare ackumulerar en AIF-fondorder med en eller flera order från andra AIF-fonder, fondföretag eller kunder och den ackumulerade ordern utförs delvis, ska AIF-förvaltaren fördela de berörda affärerna i enlighet med sin fördelningspolitik.
3. Om en AIF-förvaltare ackumulerar transaktioner för egen räkning med en eller flera order från AIF-fonder, fondföretag eller kunder, får den inte fördela de berörda affärerna på ett sätt som är till nackdel för AIF-fonden, fondföretaget eller kunderna.
4. Om en AIF-förvaltare ackumulerar en order från en AIF-fond, ett fondföretag eller en annan kund med en transaktion för egen räkning och den ackumulerade ordern utförs delvis, ska AIF-förvaltaren vid fördelningen av de berörda affärerna prioritera AIF-fonden, fondföretaget eller kunder före affären för egen räkning.
Om emellertid AIF-förvaltaren på rimliga grunder kan visa för AIF-fonden eller kunden att den inte skulle ha kunnat utföra ordern utan ackumulering på så fördelaktiga villkor, eller över huvud taget, får den fördela transaktionen för egen räkning proportionellt i enlighet med den politik som avses i punkt 1 b.
AVSNITT 2
Intressekonflikter
(Artikel 14 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 30
Typer av intressekonflikter
För att kunna urskilja de typer av intressekonflikter som uppkommer vid förvaltningen av en AIF-fond ska AIF-förvaltare särskilt beakta huruvida AIF-förvaltaren, en relevant person eller en person som genom kontroller är direkt eller indirekt knuten till AIF-förvaltaren
a)
sannolikt kan göra en ekonomisk vinst, eller undvika en ekonomisk förlust på bekostnad av AIF-fonden eller dem som investerat i denna,
b)
har ett annat intresse än AIF-fonden av resultatet av en tjänst eller aktiviteter som tillhandahålls AIF-fonden eller dess investerare eller en kund, eller av en transaktion som utförs för AIF-fondens eller en kunds räkning,
c)
har ett ekonomiskt eller annat skäl att
-
bättre tillvarata ett fondföretags, en kunds, kundgrupps eller annan AIF-fonds intressen än AIF-fondens intressen,
-
bättre tillvarata en viss investerares intressen än en annan investerares eller investerargrupps intressen i samma AIF-fond,
d)
utför samma slags uppgifter för AIF-fonden som för en annan AIF-fond, ett fondföretag eller en kund, eller
e)
i samband med kollektiv portföljförvaltning som tillhandahålls AIF-fonden får eller kommer att få ett incitament från en annan person än AIF-fonden eller dem som investerat i denna som innebär pengar, varor eller tjänster utöver gängse provision eller avgift för den tjänsten.
Artikel 31
Politik rörande intressekonflikter
1. AIF-förvaltare som förvaltar en öppen AIF-fond ska upprätta, genomföra och tillämpa en effektiv politik rörande intressekonflikter. Politiken ska upprättas skriftligen och vara anpassad till AIF-förvaltarens storlek och organisation och till dess affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet.
Om AIF-förvaltaren ingår i en koncern, ska politiken också beakta andra omständigheter som AIF-förvaltaren är eller bör vara medveten om och som kan skapa intressekonflikter till följd av andra koncernföretags struktur eller affärsverksamhet.
2. I den politik rörande intressekonflikter som upprättats enligt punkt 1 ska följande ingå:
a)
Kartläggning av omständigheter som utgör eller kan ge upphov till en intressekonflikt som medför en väsentlig risk för att AIF fondens eller dess investerares intressen skadas, vid de verksamheter som utförs av AIF-förvaltaren eller för dess räkning, inklusive verksamheter som utförs av en delegerad, underdelegerad, extern värderare eller motpart.
b)
Vilka förfaranden som ska tillämpas och åtgärder som ska vidtas för att förhindra, hantera och övervaka sådana konflikter.
Artikel 32
Intressekonflikter i samband med inlösen av investeringar
AIF-förvaltaren ska urskilja, hantera och övervaka intressekonflikter som kan uppkomma mellan investerare som önskar lösa in sina investeringar och investerare som vill behålla sina investeringar i AIF-fonden, samt eventuella konflikter mellan AIF-förvaltarens incitament att investera i illikvida tillgångar och AIF-fondens inlösenpolitik i enlighet med dess skyldigheter enligt artikel 14.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 33
Förfaranden och åtgärder för att förhindra eller hantera intressekonflikter
1. De förfaranden och åtgärder som upprättats för att förhindra eller hantera intressekonflikter ska utformas på ett sätt som säkerställer att berörda personer som bedriver olika affärsverksamheter med risk för intressekonflikter ska bedriva dessa med en lämplig grad av oberoende med hänsyn till AIF-förvaltarens storlek och verksamhet, den koncern som förvaltaren tillhör och hur reell risken att skada AIF-fondens och dess investerares intressen är.
2. De förfaranden och åtgärder som ska antas enligt artikel 31.2 b ska inbegripa följande, i den utsträckning som det är nödvändigt och lämpligt för att AIF-förvaltaren ska kunna säkerställa en erforderlig grad av oberoende:
a)
Effektiva förfaranden för att förhindra eller kontrollera informationsutbyte mellan relevanta personer som deltar i sådan kollektiv portföljförvaltning eller andra aktiviteter enligt artikel 6.2 och 6.4 i direktiv 2011/61/EU som medför en risk för intressekonflikt och där informationsbytet kan skada en eller flera AIF-fonders eller deras investerares intressen.
b)
Separat tillsyn över relevanta personer vars huvudsakliga uppgift är att bedriva kollektiv portföljförvaltning för eller tillhandahålla tjänster till kunder eller investerare vars intressen kan vara oförenliga - eller som på annat sätt företräder olika intressen som kan vara oförenliga - däribland i förhållande till AIF-förvaltarens egna intressen.
c)
Avlägsnande av alla direkta kopplingar mellan ersättningen till relevanta personer som främst utför en uppgift och ersättningen till, eller intäkterna som genererats av, olika relevanta personer som huvudsakligen utför en annan uppgift, om det kan uppkomma en intressekonflikt mellan dessa uppgifter.
d)
Åtgärder för att förhindra eller begränsa möjligheterna för personer att utöva otillbörligt inflytande över det sätt på vilket en relevant person utför kollektiv portföljförvaltning.
e)
Åtgärder för att förhindra eller kontrollera en relevant persons samtidiga eller senare deltagande i separat kollektiv portföljförvaltning eller annan verksamhet enligt artikel 6.2 och 6.4 i direktiv 2011/61/EU, om ett sådant deltagande kan påverka hanteringen av intressekonflikter negativt.
När antagandet eller tillämpningen av en eller flera av dessa åtgärder eller förfaranden inte säkerställer den nödvändiga graden av oberoende, ska AIF-förvaltaren anta alternativa eller kompletterande åtgärder och förfaranden som krävs och är lämpliga i detta syfte.
Artikel 34
Hantering av intressekonflikter
Om de organisatoriska eller administrativa system som AIF-förvaltare infört inte är tillräckliga för att med rimlig säkerhet förhindra risker för att AIF-fondernas eller deras investerares intressen skadas, ska den verkställande ledningen eller ett annat behörigt internt organ hos AIF-förvaltaren snabbt informeras, så att de kan fatta de beslut eller vidta de åtgärder som krävs för att se till att AIF-förvaltaren verkar så att det bäst gagnar AIF-fonden eller dess investerarare.
Artikel 35
Övervakning av intressekonflikter
1. AIF-förvaltare ska föra och regelbundet uppdatera ett register över de typer av aktiviteter som utförs av AIF-förvaltaren eller för dess räkning, där en intressekonflikt - med faktisk risk för att en eller flera AIF-fonders eller deras investerares intressen skadas - har uppstått eller också kan uppstå för pågående aktiviteter.
2. Den verkställande ledningen ska minst en gång per år få regelbundna skriftliga rapporter om de aktiviteter som avses i punkt 1.
Artikel 36
Redovisning av intressekonflikter
1. Den information som ska redovisas till investerare i enlighet med artikel 14.1 och 14.2 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas till investerarna på ett varaktigt medium eller en webbplats.
2. Om den information som avses i punkt 1 tillhandahålls på en webbplats och informationen inte är personligt riktad till investeraren, ska följande villkor uppfyllas:
a)
Investeraren ska underrättas om webbadressen och var på webbplatsen informationen finns tillgänglig och ska samtycka till att informationen tillhandahålls på detta sätt.
b)
Informationen ska vara aktuell.
c)
Informationen ska fortlöpande finnas tillgänglig på webbplatsen under så lång tid som investeraren rimligtvis kan behöva för att granska den.
Artikel 37
Strategier för utövande av rösträtt
1. AIF-förvaltare ska utforma lämpliga och effektiva strategier för att fastställa när och hur rösträtter i de förvaltade AIF-portföljerna ska utövas, uteslutande till gagn för de berörda AIF-fonderna och deras investerare.
2. I strategierna enligt punkt 1 ska åtgärder och förfaranden fastställas för
a)
övervakning av relevanta företagshändelser,
b)
säkerställande av att rösträtterna utövas i enlighet med de berörda AIF-fondernas mål och riktlinjer för investeringar, och
c)
förebyggande eller hantering av intressekonflikter som uppkommer när rösträtter utövas.
3. På investerarnas begäran ska de tillställas en sammanfattande beskrivning av strategierna och uppgifter om de åtgärder som vidtagits utifrån dessa strategier.
AVSNITT 3
Riskhantering
(Artikel 15 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 38
Riskhanteringssystem
Vid tillämpningen av detta avsnitt ska riskhanteringssystem tolkas som system som utgör relevanta delar av AIF-förvaltarens organisationsstruktur, med en central roll för en fast riskhanteringsfunktion samt riktlinjer och förfaranden för hanteringen av relevanta risker för varje AIF-fonds investeringsstrategi samt åtgärder, förfaranden och teknik för riskhantering och förvaltning som AIF-förvaltaren använder för varje AIF-fond som den förvaltar.
Artikel 39
Fast riskhanteringsfunktion
1. AIF-förvaltare ska inrätta och upprätthålla en fast riskhanteringsfunktion som ska
a)
tillämpa effektiva riktlinjer och förfaranden för riskhantering för att fortlöpande urskilja, mäta, hantera och övervaka alla risker som är relevanta för varje AIF-fonds investeringsstrategi och som fonden är utsatt för eller kan komma att utsättas för,
b)
säkerställa att AIF-fondens riskprofil som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU är förenlig med de riskbegränsningar som har fastställts i enlighet med artikel 44 i denna förordning,
c)
övervaka efterlevnaden av de riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44 och i god tid underrätta AIF-förvaltarens styrelse och, i förekommande fall, dess tillsynsfunktion, om den anser att AIF-fondens riskprofil inte är förenlig med dessa begränsningar eller anser att det föreligger en faktisk risk för att riskprofilen kan bli oförenlig med begränsningarna,
d)
tillhandahålla AIF-förvaltarens styrelse och, i förekommande fall, dess tillsynsfunktion regelbundna uppdateringar med en frekvens som är lämplig för AIF-fonden eller AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet, om
i)
överensstämmelsen mellan och iakttagandet av riskbegränsningarna som fastställts i enlighet med artikel 44 samt AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU,
ii)
riskhanteringsprocessens lämplighet och effektivitet och framför allt om lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits eller kommer att vidtas vid faktiska eller väntade överskridanden av fondföretagens riskbegränsningar,
e)
tillhandahålla den verkställande ledningen regelbundna uppdateringar av den aktuella risknivån för var och en av de förvaltade AIF-fonderna och alla faktiska eller förväntade överskridanden av eventuella riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44 för att se till att lämpliga åtgärder kan vidtas utan dröjsmål.
2. Den fasta riskhanteringsfunktionen ska ha de befogenheter och tillgång till all relevant information som behövs för att utföra uppgifterna enligt punkt 1.
Artikel 40
Riskhanteringspolitik
1. En AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla lämplig och dokumenterad riskhanteringspolitik som inbegriper alla de risker som de förvaltade AIF-fonderna utsätts för eller kan utsättas för.
2. Riskhanteringspolitiken ska inbegripa sådana förfaranden som behövs för att göra AIF-förvaltaren i stånd till att för varje förvaltad AIF-fond bedöma hur utsatt den är för marknads-, likviditets-, och motpartsrisker samt hur utsatt den är för alla andra risker, däribland operativa risker, som kan vara väsentliga för den enskilda förvaltade AIF-fonden.
3. AIF-förvaltaren ska ta upp minst följande faktorer i riskhanteringspolitiken:
a)
Teknik, verktyg och förfaranden som gör det möjligt för den att uppfylla kraven i artikel 45.
b)
Teknik, verktyg och förfaranden som gör det möjligt att bedöma och övervaka AIF-fondens likviditetsrisk under normala och exceptionella likviditetsförhållanden, även genom att regelbundet genomföra stresstester i enlighet med artikel 48.
c)
Ansvarsfördelningen inom AIF-förvaltaren med avseende på riskhantering.
d)
De begränsningar som fastställs i enlighet med artikel 44 i denna förordning och en redogörelse för hur dessa begränsningar har avpassats för AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU.
e)
Villkoren för, innehållet i samt regelbundenheten och adressaterna för rapporteringen från den fasta riskhanteringsfunktionen enligt artikel 39.
4. Riskhanteringspolitiken ska innehålla en beskrivning av de skyddsmekanismer som avses i artikel 43 och i synnerhet
a)
potentiella intressekonflikters art,
b)
de korrigeringsåtgärder som införts,
c)
skälen till att dessa åtgärder rimligen kan förväntas leda till att riskhanteringsfunktionen kan arbeta självständigt,
d)
hur AIF-förvaltaren planerar att säkerställa att skyddsmekanismerna genomgående är effektiva.
5. Den riskhanteringspolitik som avses i punkt 1 ska vara lämplig för AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet och den AIF-fond som den förvaltar.
Artikel 41
Bedömning, övervakning och översyn av riskhanteringssystemen
1. AIF-förvaltare ska bedöma, övervaka och regelbundet, minst en gång per år, kontrollera
a)
att riskhanteringspolitiken och åtgärder, förfaranden och teknik som avses i artikel 45 är lämpliga och effektiva,
b)
i vilken utsträckning AIF-förvaltaren iakttar riskhanteringspolitiken och åtgärder, förfaranden och teknik som avses i artikel 45,
c)
att de åtgärder är lämpliga och effektiva som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister i riskhanteringsprocessens resultat,
d)
riskhanteringsfunktionens resultat,
e)
att de åtgärder är lämpliga och rimliga som vidtagits för att säkerställa att riskhanteringsfunktionen funktionellt och hierarkiskt hålls åtskild i enlighet med artikel 42.
Intervallen för de regelbundna översyner som avses i första stycket ska beslutas av den verkställande ledningen enligt proportionalitetsprincipen och med beaktande av AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet och den AIF-fond som den förvaltar.
2. Förutom den regelbundna översyn som avses i punkt 1 ska riskhanteringssystemen ses över vid
a)
väsentliga ändringar av riskhanteringens politik och förfarandena samt av förfaranden och teknik som avses i artikel 45,
b)
interna eller externa händelser som visar att en ytterligare översyn är nödvändig,
c)
väsentliga ändringar av investeringsstrategi och mål för en AIF-fond som AIF-förvaltaren förvaltar.
3. AIF-förvaltaren ska uppdatera riskhanteringssystemen med utgångspunkt från resultatet av den översyn som avses i punkterna 1 och 2.
4. AIF-förvaltaren ska underrätta den behöriga myndigheten i sin hemmedlemsstat om eventuella väsentliga ändringar av riskhanteringspolitiken och av förfaranden och teknik som avses i artikel 45.
Artikel 42
Funktionellt och hierarkiskt åtskiljande av riskhanteringsfunktionen
1. Riskhanteringsfunktionen ska endast anses vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från de operativa enheterna, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen, om alla följande villkor uppfylls:
a)
Personal som har riskhanteringsfunktioner får inte övervakas av de personer som ansvarar för driften av AIF-förvaltarens operativa enheter, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
b)
Personal som har riskhanteringsfunktioner får inte delta i verksamheter inom de operativa enheterna, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
c)
Arvoderingen av personal som har riskhanteringsfunktioner ska vara kopplad till hur målen för riskhanteringsfunktionen uppnås, oberoende av de operativa enheternas resultat, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
d)
Arvoderingen av ledande personer som har riskhanteringsfunktioner ska direkt övervakas av lönekommittén, om en sådan kommitté har inrättats.
2. Det funktionella och hierarkiska åtskiljandet av riskhanteringsfunktionen i enlighet med punkt 1 ska säkerställas i hela AIF-förvaltarens hierarkiska struktur och ända upp till styrelsen. Den ska ses över av styrelsen och, om en sådan finns, av AIF-förvaltarens tillsynsfunktion.
3. De behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat ska se över hur AIF-förvaltaren har tillämpat punkterna 1 och 2, med utgångspunkt från kriterierna i artikel 15.1 andra stycket i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 43
Skyddsmekanismer mot intressekonflikter
1. De skyddsmekanismer mot intressekonflikter som avses i artikel 15.1 i direktiv 2011/61/EU ska åtminstone trygga att
a)
de beslut som fattas av riskhanteringsfunktionen grundas på tillförlitliga uppgifter som riskhanteringsfunktionen i lämplig utsträckning kontrollerar,
b)
personal som har riskhanteringsfunktioner erhåller ersättning i förhållande till hur målen för deras funktion uppnås, oberoende av resultatet för de affärsområden där de är verksamma,
c)
riskhanteringsfunktionen är föremål för en lämplig oberoende översyn i syfte att säkerställa att besluten fattas på ett oberoende sätt,
d)
riskhanteringsfunktionen är företrädd i styrelsen eller i tillsynsfunktionen, om en sådan finns, och åtminstone har samma befogenheter som portföljförvaltningsfunktionen,
e)
eventuellt oförenliga arbetsuppgifter hålls åtskilda.
2. I tillämpliga fall och med beaktande av AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet ska skyddsmekanismerna enligt punkt 1 även säkerställa att
a)
riskhanteringsfunktionens verksamhet ses över regelbundet av den interna revisionsfunktionen eller, om en sådan inte finns, av en extern part som styrelsen utser,
b)
om en riskkommitté har inrättats, att den förses med tillräckliga resurser och att kommitténs icke oberoende medlemmar inte påverkar riskhanteringsfunktionens verksamhet på ett otillbörligt sätt.
3. AIF-förvaltarens styrelse och tillsynsfunktionen, om en sådan finns, ska fastställa skyddsmekanismer mot intressekonflikter enligt punkterna 1 och 2, regelbundet granska deras effektivitet och i god tid vidta korrigeringsåtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
Artikel 44
Riskbegränsningar
1. AIF-förvaltare ska för varje förvaltad AIF-fond inrätta och genomföra kvantitativa och/eller kvalitativa riskbegränsningar, med beaktande av alla relevanta risker. Om endast kvalitativa begränsningar fastställs, ska AIF-förvaltaren kunna motivera sitt val för den behöriga myndigheten.
2. De kvalitativa och kvantitativa riskbegränsningarna för varje AIF-fond ska åtminstone omfatta följande risker:
a)
Marknadsrisker.
b)
Kreditrisker.
c)
Likviditetsrisker.
d)
Motpartsrisker.
e)
Operativa risker.
3. När AIF-förvaltaren fastställer riskbegränsningarna, ska den ta hänsyn till de förvaltade AIF-fondernas strategier och tillgångar samt de nationella regler som gäller för respektive fond. Riskbegränsningarna ska anpassas till AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU och som godkänts av styrelsen.
Artikel 45
Riskmätning och riskhantering
1. AIF-förvaltare ska införa lämpliga och effektiva åtgärder, förfaranden och teknik för att
a)
fortlöpande kartlägga, mäta, hantera och övervaka de risker som den förvaltade AIF-fonden kan utsättas för,
b)
säkerställa att de begränsningar iakttas som fastställts i enlighet med artikel 44.
2. Åtgärder, förfaranden och teknik som avses i punkt 1 ska vara proportionerliga mot AIF-förvaltarens egen verksamhets art, omfattning och komplexitet och de förvaltade AIF-fondernas respektive verksamhet, och vara förenliga med dessa fonders riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU.
3. Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-förvaltarna vidta följande åtgärder för varje AIF-fond de förvaltar:
a)
De ska införa åtgärder, förfaranden och teknik för riskbedömning som krävs för att säkerställa att de risker som är förbundna med tagna positioner och deras bidrag till den samlade riskprofilen mäts korrekt utifrån välgrundade och tillförlitliga uppgifter, och att riskbedömningens åtgärder, förfaranden och teknik dokumenteras på lämpligt sätt.
b)
För att validera riskbedömningsförfarandena ska de utföra regelbundna utfallstester som inbegriper modellbaserade prognoser och uppskattningar.
c)
De ska utföra lämpliga och regelbundna stresstester och scenarioanalyser för att hantera risker till följd av potentiella förändringar av marknadsvillkoren som skulle kunna påverka AIF-fonderna negativt.
d)
De ska säkerställa att den nuvarande risknivån är förenlig med de riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44.
e)
De ska införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga förfaranden som, vid faktiska eller väntade överskridanden av AIF-fondernas riskbegränsningar, utan dröjsmål leder till avhjälpande åtgärder i investerarnas intresse.
f)
De ska säkerställa att det i varje AIF-fond finns lämpliga system och förfaranden för likviditetshantering i enlighet med kraven i artikel 46.
AVSNITT 4
Likviditetshantering
(Artikel 16 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 46
System och förfaranden för likviditetshantering
AIF-förvaltare ska för de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten kunna visa att de har infört ett lämpligt system och effektiva förfaranden för likviditetshantering i enlighet med artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU, med beaktande av varje AIF-fonds investeringsstrategi, likviditetsprofil och inlösenpolitik.
Artikel 47
Övervakning och hantering av likviditetsrisker
1. De system och förfaranden för likviditetshantering som avses i artikel 46 ska åtminstone säkerställa följande:
a)
AIF-fonden ska ha en lämplig likviditetsnivå i förhållande till sina underliggande skyldigheter, grundat på en bedömning av hur likvida AIF-fondens tillgångar är på marknaden och med beaktande av den tid som krävs för likvidation, det pris eller värde som tillgångarna kan likvideras till samt deras känslighet för andra marknadsrisker eller marknadsfaktorer.
b)
AIF-förvaltaren ska övervaka AIF-fondernas tillgångsportföljers likviditet, med beaktande av individuella tillgångars marginella bidrag som kan ha en väsentlig inverkan på likviditeten samt fondernas väsentliga skulder och åtaganden, eventualförpliktelser eller andra åtaganden som AIF-fonden kan ha i förhållande till sina underliggande skulder. Därvid ska AIF-förvaltaren beakta profilen hos AIF-fondens investerarbas, inbegripet typ av investerare, den relativa storleken på investeringarna och investeringarnas inlösenvillkor.
c)
Om AIF-fonden investerar i andra fondföretag, ska AIF-förvaltaren övervaka de likviditetshanteringsmetoder som införts av ledningen för dessa andra fondföretag, inbegripet genom regelbundna översyner för att övervaka ändringar i inlösenreglerna hos de underliggande fondföretag som AIF-fonden investerar i. Om inte annat följer av artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU, ska denna skyldighet inte gälla om de andra fondföretag som AIF-fonden investerar i är aktivt upptagna till handel på en reglerad marknad i den mening som avses i artikel 4.1.14 i direktiv 2004/39/EG eller på en likvärdig tredjelandsmarknad.
d)
AIF-förvaltaren ska genomföra och upprätthålla lämpliga åtgärder och förfaranden för likviditetsmätning i syfte att utvärdera de kvantitativa och kvalitativa riskerna med positioner och planerade investeringar som har en väsentlig inverkan på likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångsportfölj, så att deras effekter på den övergripande likviditetsprofilen kan mätas på lämpligt sätt. De förfaranden som används ska säkerställa att AIF-förvaltaren har tillräcklig kunskap om och insikt i hur likvida de tillgångar är som AIF-fonden har investerat eller avser att investera i, i förekommande fall handelsvolymen och priskänsligheten och, allt efter omständigheterna, individuella tillgångars spreadar vid normala och exceptionella likviditetsförhållanden.
e)
AIF-förvaltaren ska överväga och införa de verktyg och åtgärder, inbegripet särskilda ordningar, som behövs för att hantera likviditetsrisken för varje AIF-fond som den förvaltar. AIF-förvaltaren ska urskilja både de normala och exceptionella typer av förhållanden, då dessa verktyg och åtgärder får användas, och ska behandla alla AIF-investerare i varje AIF-fond som den förvaltar på ett rättvist sätt. AIF-förvaltaren får endast använda sådana verktyg och åtgärder under de nämnda förhållandena och om lämplig information har lämnats i enlighet med artikel 108.
2. AIF-förvaltare ska dokumentera sin politik och sina förfaranden för likviditetshantering enligt vad som avses i punkt 1, se över dem åtminstone en gång per år och uppdatera dem vid eventuella förändringar eller nya ordningar.
3. AIF-förvaltare ska införa lämpliga eskaleringsrutiner i sina system och förfaranden för likviditetshantering enligt punkt 1, för att åtgärda förväntade eller faktiska likviditetsbrister eller andra nödsituationer i AIF-fonden.
4. Om AIF-förvaltaren förvaltar en sluten AIF-fond med finansiell hävstång, ska punkt 1 e inte gälla.
Artikel 48
Begränsningar för likviditetshantering samt stresstester
1. När så är lämpligt med tanke på den förvaltade AIF-fondens art, omfattning och komplexitet, ska AIF-förvaltare införa och upprätthålla lämpliga begränsningar för fondens likviditet eller illikviditet som är förenliga med fondens underliggande förpliktelser och inlösenpolitik och uppfyller kraven i artikel 44 på kvantitativa och kvalitativa begränsningar.
AIF-förvaltare ska övervaka efterlevnaden av dessa begränsningar, och om begränsningarna överskrids eller sannolikt kan överskridas ska de besluta om erforderliga (eller nödvändiga) åtgärder. När AIF-förvaltarna beslutar om lämpliga åtgärder, ska de överväga hur lämpliga åtgärder och förfaranden för likviditetshantering är, hur lämplig likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångar är samt effekterna av inlösenkrav på otypiska nivåer.
2. AIF-förvaltare ska regelbundet genomföra stresstester vid normala och exceptionella likviditetsförhållanden, så att de kan bedöma likviditetsrisken för varje AIF-fond som de förvaltar. Stresstesterna ska
a)
utföras på grundval av tillförlitlig och aktuell kvantitativ information eller, om så inte är lämpligt, kvalitativ information,
b)
om så är lämpligt, simulera en likviditetsbrist för AIF-fondens tillgångar och otypiska inlösenkrav,
c)
täcka in marknadsrisker och eventuella följder av sådana risker, även på marginalsäkerhetskrav, krav på säkerheter eller krediter,
d)
beakta värderingskänslighet i kritiska situationer,
e)
utföras med en frekvens som är lämplig för AIF-fondens art, med beaktande av fondens investeringsstrategi, likviditetsprofil, typ av investerare och inlösenpolitik, men minst en gång om året.
3. AIF-förvaltare ska agera i investerarnas bästa intresse med avseende på resultatet av eventuella stresstester.
Artikel 49
Samstämmighet mellan investeringsstrategi, likviditetsprofil och inlösenpolitik
1. Vid tillämpningen av artikel 16.2 i direktiv 2011/61/EU ska investeringsstrategin, likviditetsprofilen och inlösenpolitiken för varje AIF-fond som förvaltas av en AIF-förvaltare anses vara samstämmiga, om investerarna har möjlighet att lösa in sina investeringar enligt principerna om rättvis behandling av alla AIF-investerare och enligt AIF-fondens inlösenpolitik och skyldigheter.
2. Vid sin bedömning av om investeringsstrategier, likviditetsprofil och inlösenpolitik är samstämmiga ska AIF-förvaltaren även ta hänsyn till den effekt som inlösen kan ha på AIF-fondens enskilda tillgångars underliggande priser eller spreadar.
AVSNITT 5
Investeringar i värdepapperiseringspositioner
(Artikel 17 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 50
Definitioner
I detta avsnitt gäller följande definitioner:
a) värdepapperisering: en värdepapperisering i den mening som avses i artikel 4.36 i direktiv 2006/48/EG.
b) värdepapperiseringsposition: en position i en värdepapperisering i den mening som avses i artikel 4.40 i direktiv 2006/48/EG.
c) medverkande institut: ett medverkande institut i den mening som avses i artikel 4.42 i direktiv 2006/48/EG.
d) tranch: en tranch i den mening som avses i artikel 4.39 i direktiv 2006/48/EG.
Artikel 51
Krav på behållande av intresse
1. AIF-förvaltare får endast bli exponerade mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera förvaltade AIF-fonders räkning, om originatorn, det medverkande institutet eller den ursprungliga långivaren uttryckligen har underrättat förvaltaren om att vederbörande löpande kommer att behålla ett väsentligt ekonomiskt nettointresse som under inga omständigheter får understiga 5 %.
Endast något av följande ska anses innebära behållande av ett väsentligt ekonomiskt nettointresse på minst 5 %:
a)
Behållande av minst 5 % av det nominella värdet av varje tranch som sålts eller överförts till investerarna.
b)
Vid värdepapperisering av rullande exponeringar, behållande av originatorns intresse på minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde.
c)
Behållande av slumpvis valda exponeringar som motsvarar minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde, och som annars skulle ha värdepapperiserats vid den aktuella värdepapperiseringen, förutsatt att antalet potentiella värdepapperiserade exponeringar inte understiger 100 vid ursprungstidpunkten.
d)
Behållande av den tranch som är i första-förlustläge och, om så är nödvändigt, andra trancher som har samma eller högre riskprofil än de som överförts eller sålts till investerare och som inte har kortare löptid än de som överförts eller sålts till investerare, så att behållandet totalt motsvarar minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde.
e)
Behållande av en exponering som är i första-förlustläge på minst 5 % per värdepapperiserad exponering i värdepapperiseringen.
Ekonomiskt nettointresse ska mätas vid ursprungstidpunkten och ska behållas löpande. Det ekonomiska nettointresset, inbegripet behållna positioner, intressen eller exponeringar, får inte omfattas av någon kreditriskreducering eller några korta positioner eller någon annan risksäkring och får inte säljas. Det ekonomiska nettointresset ska fastställas med utgångspunkt från det teoretiska värdet på poster utanför balansräkningen.
Behållandekraven får inte tillämpas mer än en gång per given värdepapperisering.
2. Punkt 1 ska inte gälla när de värdepapperiserade exponeringarna är fordringar eller villkorade fordringar på eller helt, ovillkorligt och oåterkalleligt garanterade av de enheter som anges i artikel 122a.3 första stycket i direktiv 2006/48/EG och ska inte gälla de transaktioner som anges i artikel 122a.3 andra stycket i direktiv 2006/48/EG.
Artikel 52
Kvalitativa krav på medverkande institut och originatorer
Innan en AIF-förvaltare blir exponerad mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning, ska förvaltaren säkerställa följande beträffande medverkande institut och originator:
a)
Kreditgivningen ska baseras på sunda och väldefinierade kriterier, och förfarandet för att godkänna, ändra, förnya och återfinansiera lån för exponeringar som ska värdepapperiseras ska fastställas klart, eftersom de gäller för exponeringar som de innehar.
b)
Effektiva system är inrättade och i drift för löpande förvaltning och övervakning av de olika kreditriskbärande portföljerna och exponeringarna mot kreditrisker, bland annat för att urskilja och hantera problemkrediter och genomföra lämpliga värderegleringar och avsättningar.
c)
Kreditportföljerna ska ha en lämplig diversifiering med hänsyn till målmarknad och övergripande kreditstrategi.
d)
En skriftligt utformad politik finns om vederbörandes kreditrisker, inbegripet risktoleransnivåer och avsättningspolitik samt en beskrivning av hur de mäter, övervakar och kontrollerar den risken.
e)
Lätt och snabb tillgång ges till alla i sak relevanta uppgifter om kreditkvaliteten på och resultaten för de enskilda underliggande exponeringarna, betalningsflödena och säkerheterna för en värdepapperiseringsexponering samt sådan information som är nödvändig för att utföra heltäckande och väl underbyggda stresstester av betalningsflöden och säkerheter för de underliggande exponeringarna. I detta syfte ska i sak relevanta uppgifter fastställas den dag då värdepapperiseringen sker och i tillämpliga fall beroende på värdepapperiseringens art därefter.
f)
Lätt och snabb tillgång ges till alla andra relevanta uppgifter som är nödvändiga för att AIF-förvaltaren ska kunna uppfylla kraven i artikel 53.
g)
De ska redovisa nivån på behållet ekonomiskt nettointresse enligt artikel 51 samt alla andra faktorer som kan undergräva behållandet av det minsta ekonomiska nettointresset enligt den artikeln.
Artikel 53
Kvalitativa krav på AIF-förvaltare som är exponerade mot värdepapperiseringar
1. AIF-förvaltare ska innan de blir exponerade mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning och vid behov därefter för de behöriga myndigheterna kunna redovisa - för var och en av sina individuella värdepapperiseringspositioner - att de har en övergripande och grundlig insikt i dessa positioner och har tillämpat formell politik och formella förfaranden som lämpar sig för riskprofilen för AIF-fondernas relevanta investeringar i värdepapperiseringspositioner för att analysera och registrera följande:
a)
Den information som originatorer eller medverkande institut meddelat enligt artikel 51 för att närmare ange det ekonomiska nettointresse i värdepapperiseringen som de fortsättningsvis behåller.
b)
Den enskilda värdepapperiseringspositionens riskegenskaper.
c)
Riskegenskaper hos värdepapperiseringspositionens underliggande exponeringar.
d)
Originatorernas eller de medverkande kreditinstitutens anseende och förluster vid tidigare värdepapperiseringar i värdepapperiseringspositionens relevanta underliggande exponeringsklasser.
e)
De uttalanden som gjorts och den information som lämnats av originatorer eller medverkande institut, eller av deras ombud eller rådgivare, om deras noggranna granskning av de värdepapperiserade exponeringarna samt, i tillämpliga fall, av kvaliteten på de värdepapperiserade exponeringarnas säkerheter.
f)
I tillämpliga fall de metoder och begrepp på vilka värderingen av de värdepapperiserade exponeringarnas säkerheter baseras och den politik som originatorn eller det medverkande kreditinstitutet har antagit för att säkerställa värderarens oberoende.
g)
De av värdepapperiseringens strukturella egenskaper som skulle kunna ha en väsentlig inverkan på resultatet av institutets värdepapperiseringsposition, exempelvis avtalsmässiga prioritetsordningar för betalningsflöden och därmed förknippade triggers, kreditförstärkningar, likviditetsförstärkningar, triggers för marknadsvärde och affärens specifika definition av obestånd.
2. AIF-förvaltare som blir exponerade mot en relevant kreditrisk med en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning ska regelbundet utföra egna stresstester som lämpar sig för sådana värdepapperiseringspositioner i enlighet med artikel 15.3 b i direktiv 2011/61/EU. Stresstesten ska överensstämma med arten, omfattningen och komplexiteten hos värdepapperiseringspositionens risk.
I enlighet med principerna i artikel 15 i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare införa formella förfaranden som är proportionella mot den berörda AIF-fondens riskprofil när det gäller värdepapperiserade positioners kreditrisk, för att löpande och i rätt tid övervaka information om dessa värdepapperiseringspositioners underliggande exponeringar. Informationen ska innehålla (om det är relevant för den specifika typen av värdepapperisering och ej begränsat till sådana typer av information som beskrivs här) exponeringstyp, procentandelen av lån med 30, 60 respektive 90 överskjutande dagar efter förfallodagen, obeståndsfrekvens, frekvensen av förskottsbetalade lån, lån som sagts upp, typ av säkerheter och fastighetsutnyttjande, frekvensfördelningen för kreditpoäng eller andra mått på underliggande exponeringars kreditvärdighet, sektoriell och geografisk spridning samt frekvensfördelning för belåningsgrader med intervallbredder som underlättar lämpliga känslighetsanalyser. Om de underliggande exponeringarna själva är värdepapperiseringspositioner, ska AIF-förvaltarna ha den information som anges i detta stycke inte bara om de underliggande värdepapperiseringstrancherna, till exempel emittentens namn och kreditvärdighet, utan även om egenskaper och resultatutveckling för dessa värdepapperiseringstranchers underliggande grupper av tillgångar.
AIF-förvaltare ska tillämpa samma analysstandarder på ägarandelar eller emissionsgarantier avseende värdepapperiseringsemissioner som köpts från tredje part.
3. Med avseende på lämplig risk- och likviditetshantering ska AIF-förvaltare som blir exponerade mot kreditrisken med en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning korrekt urskilja, mäta, övervaka, hantera, kontrollera och rapportera de risker som uppstår till följd av obalanser mellan den berörda AIF-fondens tillgångar och skulder och koncentrationsrisker eller investeringsrisker som dessa instrument ger upphov till. AIF-förvaltaren ska likaså säkerställa att sådana värdepapperiseringspositioners riskprofil motsvarar AIF-fondens storlek och övergripande portföljstruktur, strategier och mål för AIF-fondens investeringar som fastställts i dess bestämmelser eller bolagsordning, prospekt och emissionsdokument.
4. I enlighet med kraven i artikel 18 i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare säkerställa en lämplig nivå på internrapporteringen till den verkställande ledningen, så att den verkställande ledningen är fullt medveten om eventuella väsentliga och faktiska exponeringar mot värdepapperiseringar och att riskerna med dessa exponeringar hanteras på lämpligt sätt.
5. AIF-förvaltare ska i de rapporter och redovisningar som ska lämnas i enlighet med artiklarna 22, 23 och 24 i direktiv 2011/61/EU inkludera lämplig information om sina exponeringar mot kreditrisker med värdepapperiseringar och sina riskhanteringsförfaranden på detta område.
Artikel 54
Korrigeringsåtgärder
1. AIF-förvaltare ska vidta korrigeringsåtgärder i AIF-fondens investerares bästa intresse, om de efter att ha blivit exponerade mot en värdepapperisering upptäcker att fastställandet och redovisningen av det behållna intresset inte uppfyller kraven i denna förordning.
2. AIF-förvaltare ska vidta korrigerande åtgärder i AIF-fondens investerares bästa intresse, om det behållna intresset understiger 5 % vid en given tidpunkt efter exponeringen och detta inte beror på transaktionens naturliga betalningsmekanism.
Artikel 55
Skyddsklausul
Artiklarna 51-54 ska tillämpas på nya värdepapperiseringar som emitterats från och med den 1 januari 2011. Efter den 31 december 2014 ska artiklarna 51-54 tillämpas på befintliga värdepapperiseringar, om nya underliggande exponeringar läggs till eller ersätts efter det datumet.
Artikel 56
Tolkning
Om Esma eller den gemensamma kommittén för de europeiska tillsynsmyndigheterna inte avgivit en särskild tolkning, ska bestämmelserna i detta avsnitt tolkas i enlighet med de motsvarande bestämmelserna i direktiv 2006/48/EG och riktlinjerna av den 31 december 2010 för artikel 122a i kapitalkravsdirektivet (9), utfärdade av Europeiska banktillsynskommittén (CEBS) samt senare ändringar av dessa riktlinjer.
AVSNITT 6
Organisatoriska krav - allmänna principer
(Artiklarna 12 och 18 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 57
Allmänna krav
1. AIF-förvaltare ska
a)
införa, tillämpa och upprätthålla beslutsförfaranden och organisationsstrukturer som klart och på ett dokumenterat sätt anger rapporteringsvägar och fördelar funktioner och ansvarsområden.
b)
säkerställa att deras relevanta personer är medvetna om de förfaranden som måste följas för att de ska kunna fullgöra sina skyldigheter korrekt,
c)
införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga interna kontrollmekanismer som är utformade för att säkerställa att beslut och förfaranden följs på alla nivåer hos AIF-förvaltaren,
d)
införa, tillämpa och upprätthålla en effektiv intern rapportering och informationsförmedling på AIF-förvaltarens alla relevanta nivåer samt ett effektivt informationsflöde mot alla berörda tredje parter,
e)
registrera uppgifter noggrant och korrekt avseende affärsverksamheten och den interna organisationen.
AIF-förvaltare ska beakta sin affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och omfattning som utförs inom affärsverksamhetens ram.
2. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla de system och förfaranden som behövs för att med beaktande av den berörda informationens art slå vakt om dess säkerhet, integritet och konfidentialitet.
3. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga riktlinjer för avbrottsfri verksamhet, för att vid eventuella störningar av deras system eller förfaranden säkerställa att viktiga uppgifter och funktioner skyddas och att deras tjänster och aktiviteter upprätthålls eller, om så inte är möjligt, att dessa uppgifter och funktioner utan dröjsmål kan återställas, och att tjänster och aktiviteter snabbt kan återupptas.
4. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla redovisningspolitik och redovisningsförfaranden som gör det möjligt för dem att på begäran av den behöriga myndigheten i tid lämna finansiella rapporter som ger en rättvisande bild av företagets finansiella ställning och som överensstämmer med alla tillämpliga redovisningsstandarder och redovisningsregler.
5. AIF-förvaltare ska tillämpa adekvata riktlinjer och förfaranden för att säkerställa att AIF-fondens inlösenpolitik i tillräcklig detalj redovisas för investerare innan de investerar i fonden och i händelse av väsentliga förändringar.
6. AIF-förvaltare ska övervaka och regelbundet utvärdera om deras system, interna kontrollmekanismer och åtgärder som införts enligt punkterna 1-5 är lämpliga och effektiva, och vidta lämpliga åtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
Artikel 58
Elektronisk databehandling
1. AIF-förvaltare ska ha lämpliga och tillräckliga elektroniska system, så att alla portföljtransaktioner, teckningsorder eller, i tillämpliga fall, inlösenorder kan registreras i rätt tid och på rätt sätt.
2. AIF-förvaltare ska säkerställa en hög säkerhetsnivå vid elektronisk databehandling samt vid behov den registrerade informationens integritet och konfidentialitet.
Artikel 59
Redovisningsförfaranden
1. För att skydda investerarna ska AIF-förvaltare använda redovisningspolitik och redovisningsförfaranden enligt artikel 57.4. Räkenskaperna ska föras på ett sådant sätt att alla AIF-fondens tillgångar och skulder är direkt identifierbara vid varje tidpunkt. Om en AIF-fond har olika delfonder ska de ha separata räkenskaper.
2. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla politik och förfaranden för redovisning och värdering för att säkerställa att varje fondföretags nettotillgångsvärde beräknas korrekt enligt tillämpliga redovisningsregler och redovisningsstandarder.
Artikel 60
Styrelsens, den verkställande ledningens och tillsynsfunktionens kontroll
1. Vid den interna fördelningen av funktioner ska AIF-förvaltare säkerställa att styrelsen, den verkställande ledningen och, i förekommande fall, tillsynsfunktionen är ansvariga för att AIF-förvaltaren fullgör sina skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
2. AIF-förvaltare ska se till att deras verkställande ledning
a)
ansvarar för genomförandet av den allmänna placeringspolitiken för varje förvaltad AIF-fond, som i tillämpliga fall definieras i fondbestämmelser, bolagsordning, prospekt eller emissionsdokument,
b)
övervakar godkännandet av placeringsstrategierna i varje förvaltad AIF-fond,
c)
ansvarar för att se till att värderingspolitik och värderingsförfaranden enligt artikel 19 i direktiv 2011/61/EU införs och tillämpas,
d)
ansvarar för att säkerställa att AIF-förvaltaren har en fast och effektiv funktion för regelefterlevnad, även om tredje part svarar för denna funktion,
e)
säkerställer och regelbundet kontrollerar att den allmänna placeringspolitiken, placeringsstrategierna och riskbegränsningarna för varje förvaltad AIF-fond genomförs korrekt och effektivt och efterlevs, även om tredje part svarar för riskhanteringsfunktionen,
f)
godkänner och regelbundet kontrollerar att de interna förfarandena för investeringsbeslut i varje förvaltad AIF-fond är lämpliga, i syfte att säkerställa att dessa beslut är förenliga med de godkända placeringsstrategierna,
g)
godkänner och regelbundet ser över riskhanteringspolitiken och förfaranden och teknik för dennas genomförande, inklusive riskbegränsningssystemet för varje förvaltad AIF-fond,
h)
ansvarar för att införa och tillämpa en inlösenpolitik i enlighet med bilaga II till direktiv 2011/61/EU.
3. AIF-förvaltare ska också se till att den verkställande ledningen och, i förekommande fall, styrelsen eller tillsynsfunktionen
a)
bedömer och regelbundet ser över effektiviteten hos politik, arrangemang och förfaranden som har införts för iakttagande av kraven i direktiv 2011/61/EU,
b)
vidtar lämpliga åtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
4. AIF-förvaltare ska säkerställa att den verkställande ledningen får regelbundna, åtminstone årliga skriftliga rapporter om regelefterlevnad, internrevision och riskhantering, i vilka det särskilt anges om lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits vid eventuella brister.
5. AIF-förvaltare ska säkerställa att den verkställande ledningen får regelbundna rapporter om genomförandet av placeringsstrategier och om de interna förfaranden för investeringsbeslut som avses i punkt 2 b-e.
6. AIF-förvaltare ska säkerställa att styrelsen eller i förekommande fall tillsynsfunktionen regelbundet får skriftliga rapporter om de frågor som anges i punkt 4.
Artikel 61
Fast funktion för regelefterlevnad
1. AIF-förvaltare ska dels införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga riktlinjer och förfaranden för att upptäcka risker för att förvaltaren inte kan uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU samt andra sammanhängande risker, dels införa lämpliga åtgärder och förfaranden för att minimera sådana risker samt göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att effektivt utöva sina befogenheter enligt det direktivet.
AIF-förvaltare ska beakta sin verksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och omfattning som utförs inom affärsverksamhetens ram.
2. AIF-förvaltare ska införa och upprätthålla en fast och effektiv funktion för regelefterlevnad som arbetar oberoende och som ansvarar för att
a)
övervaka och regelbundet utvärdera om de åtgärder, riktlinjer och förfaranden som inrättats i enlighet med punkt 1 är lämpliga och effektiva och om så är fallet med de åtgärder som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister i AIF-förvaltarens iakttagande av sina skyldigheter,
b)
råda relevanta personer som ansvarar för att utföra tjänster och uppgifter och hjälpa dem att uppfylla AIF-förvaltarens skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
3. För att den funktion för regelefterlevnad som avses i punkt 2 ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett korrekt och oberoende sätt ska AIF-förvaltarna säkerställa följande:
a)
Funktionen för regelefterlevnad ska ha de befogenheter och resurser och den sakkunskap som krävs samt tillgång till all relevant information.
b)
En person ska utses att ansvara för funktionen för regelefterlevnad och för regelbunden, minst årlig rapportering till den verkställande ledningen om regelefterlevnad, särskilt med uppgifter om huruvida lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits vid eventuella brister.
c)
Personer som arbetar med funktionen för regelefterlevnad får inte utföra de tjänster eller aktiviteter som de övervakar.
d)
Metoden för att fastställa ersättningen till den ansvarige och annan personal inom funktionen för regelefterlevnad får och torde inte påverka deras objektivitet.
AIF-förvaltaren ska dock inte vara skyldig att följa första stycket led c och d, om den med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och komplexitet, och tjänsternas och aktiviteternas natur och omfattning, kan visa att kraven inte är proportionella och att dess funktion för regelefterlevnad fortfarande är ändamålsenlig.
Artikel 62
Fast internrevisionsfunktion
1. Om det är lämpligt och proportionellt med tanke på AIF-förvaltarnas verksamhets art, omfattning och komplexitet - och den kollektiva portföljförvaltningens art och omfattning inom ramen för den verksamheten - ska AIF-förvaltarna inrätta och upprätthålla en internrevisionsfunktion som är åtskild från och oberoende av AIF-förvaltarens övriga funktioner och aktiviteter.
2. Den internrevisionsfunktion som avses i punkt 1 ska ha till uppgift att
a)
införa, tillämpa och upprätthålla en revisionsplan för att granska och utvärdera om AIF-förvaltarens system, interna kontrollmekanismer och kontrollåtgärder är lämpliga och effektiva,
b)
utfärda rekommendationer på grundval av det arbete som utförts enligt led a,
c)
kontrollera att rekommendationerna i led b följs,
d)
rapportera om internrevisionsfrågor.
Artikel 63
Privata transaktioner
1. Om en relevant person deltar i aktiviteter som kan ge upphov till en intressekonflikt eller har tillgång till insiderinformation enligt artikel 1.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003 om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (10) eller också tillgång till annan konfidentiell information om en AIF-fond eller transaktioner med eller för AIF-fond, ska AIF-förvaltaren införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga åtgärder för att förhindra att dessa personer gör följande:
a)
Inleder en privat transaktion med finansiella instrument eller andra tillgångar som uppfyller minst ett av följande kriterier:
i)
Transaktionen omfattas av artikel 2.1 i direktiv 2003/6/EG.
ii)
Transaktionen innebär missbruk eller otillbörligt röjande av konfidentiell information.
iii)
Transaktionen strider mot, eller kommer sannolikt att strida mot, AIF-förvaltarens skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
b)
På annat sätt än inom ramen för sin anställning eller ett tjänsteavtal råder eller föranleder någon annan person att inleda en privat transaktion enligt led a i och ii, eller som på annat sätt skulle utgöra missbruk av information om inneliggande order.
c)
På annat sätt än inom ramen för sin anställning eller ett tjänsteavtal, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 3 a i direktiv 2003/6/EG, röjer information eller synpunkter för någon annan person, om den relevanta personen vet, eller rimligtvis borde veta, att den andra personen till följd av den röjda informationen kommer att eller sannolikt skulle komma att vidta någon av följande åtgärder:
i)
Inleda en sådan privat transaktion som avses i led a i och ii med finansiella instrument eller andra tillgångar, eller som på annat sätt skulle utgöra missbruk av information om inneliggande order.
ii)
Råda eller föranleda en annan person att inleda en sådan privat transaktion.
2. Arrangemang enligt punkt 1 ska särskilt utformas för att säkerställa att
a)
alla relevanta personer är medvetna om begränsningarna för privata transaktioner enligt punkt 1 och om de åtgärder som AIF-förvaltaren infört med avseende på privata transaktioner och röjande av information enligt punkt 1,
b)
AIF-förvaltaren skyndsamt underrättas om alla privata transaktioner som inletts av en relevant person som omfattas av punkt 1, antingen genom anmälan eller genom andra förfaranden som gör det möjligt för AIF-förvaltaren att spåra dessa transaktioner,
c)
uppgifter om de privata transaktioner som anmäls till eller som spåras av AIF-förvaltaren sparas, inbegripet alla godkännanden av eller förbud mot dessa transaktioner.
Vid tillämpningen av första stycket led b, ska AIF-förvaltaren - om vissa av AIF-förvaltarens uppgifter utförs av tredje part - se till att den enhet som utför uppgifterna registrerar privata transaktioner som en relevant person som omfattas av punkt 1 inleder samt på begäran skyndsamt lämnar den informationen till AIF-förvaltaren.
3. Punkterna 1 och 2 ska inte tillämpas på följande slag av privata transaktioner:
a)
Privata transaktioner som genomförs som ett led i en diskretionär portföljförvaltningstjänst, där det inte finns något föregående utbyte av information i samband med transaktionen mellan portföljförvaltaren och den relevanta personen, eller någon annan person för vars räkning transaktionen utförs.
b)
Privata transaktioner i fondföretag eller AIF-fonder som omfattas av tillsyn enligt lagstiftningen i en medlemsstat som kräver en enhetlig riskspridning bland tillgångarna, förutsatt att den relevanta personen eller annan person för vars räkning transaktionerna utförs inte deltar i förvaltningen av företaget.
4. Vid tillämpningen av punkt 1 ska med privat transaktion också avses en transaktion med ett finansiellt instrument eller en annan tillgång som utförs på uppdrag av eller för
a)
en relevant person,
b)
en person med vilken den relevanta personen har en familjerelation eller nära relationer,
c)
en person med vilken den relevanta personens förbindelser är av ett sådant slag att den relevanta personen har ett direkt eller indirekt väsentligt intresse av handelns resultat, annat än en avgift eller provision för utförandet av handeln.
Artikel 64
Registrering av portföljtransaktioner
1. För varje portföljtransaktion som involverar AIF-fonder ska AIF-förvaltare utan dröjsmål registrera en informationspost, som gör att ordern och den genomförda transaktionen eller avtalet kan rekonstrueras i detalj.
2. När det gäller portföljtransaktioner på handelsplats ska informationsposten enligt punkt 1 även innehålla
a)
namnet eller en annan beteckning på AIF-fonden och den person som agerar på fondens vägnar,
b)
tillgången,
c)
kvantiteten, i tillämpliga fall,
d)
orderns eller transaktionens typ,
e)
priset,
f)
för order: datum och den exakta tidpunkten för vidarebefordran av ordern och namn eller annan beteckning på den person som ordern vidarebefordrades till; för transaktioner: datum och den exakta tidpunkten för beslutet att handla och genomförandet av transaktionen,
g)
i tillämpliga fall, namnet på den person som vidarebefordrade ordern eller genomförde transaktionen,
h)
i tillämpliga fall, orsakerna till att en order dragits tillbaka,
i)
uppgift om motpart och handelsplats, för transaktioner som har genomförts.
3. När det gäller portföljtransaktioner som AIF-fonden genomför utanför en handelsplats, ska informationsposten enligt punkt 1 innehålla
a)
namnet eller en annan beteckning på AIF-fonden,
b)
rättsliga och andra handlingar som ligger till grund för portföljtransaktionen, särskilt det genomförda avtalet,
c)
priset.
4. Vid tillämpningen av punkterna 2 och 3 ska handelsplats även inbegripa en systematisk internhandlare enligt artikel 4.1.7 i direktiv 2004/39/EG, en reglerad marknad enligt artikel 4.1.14 i direktiv 2004/39/EG, en multilateral handelsplattform enligt artikel 4.1.15 i det direktivet, en marknadsgarant enligt artikel 4.1.8 i det direktivet eller en annan person som tillhandahåller likviditet eller en enhet som i tredjeland har en liknande funktion som någon av de nämnda.
Artikel 65
Registrering av order om teckning och inlösen
1. AIF-förvaltare ska vidta alla rimliga mått och steg för att säkerställa att från AIF-fonder mottagna order om teckning och, i förekommande fall, inlösen utan dröjsmål registreras efter mottagandet.
2. Detta register ska innehålla information om
a)
den berörda AIF-fonden,
b)
den person som lägger eller vidarebefordrar ordern,
c)
den person som tar emot ordern,
d)
datum och tidpunkt då ordern lades,
e)
betalningsvillkor och betalningsmedel,
f)
orderns typ,
g)
datum då ordern utfördes,
h)
antalet andelar eller aktier som tecknats eller lösts in eller motsvarande belopp,
i)
tecknings- eller, i förekommande fall, inlösenpris per andel eller aktie, eller i förekommande fall förpliktigat och betalt kapitalbelopp,
j)
andelarnas eller aktiernas sammanlagda tecknings- eller inlösenvärde,
k)
orderns bruttovärde, inklusive teckningsavgifter, eller nettobeloppet efter inlösenavgift.
Informationen enligt leden i, j och k ska registreras så snart den finns tillgänglig.
Artikel 66
Registerkrav
1. AIF-förvaltare ska se till att alla register som föreskrivs enligt artiklarna 64 och 65 sparas i minst fem år.
Om det är nödvändigt för att de behöriga myndigheterna ska kunna utföra sin tillsynsfunktion enligt direktiv 2011/61/EU, får de dock kräva att AIF-förvaltarna sparar en del av eller alla dessa register under en längre period som fastställs med beaktande av instrumentets eller portföljtransaktionens art.
2. När en AIF-förvaltares auktorisering har upphört, ska registren sparas under den period på minst fem år som avses i punkt 1. Behöriga myndigheter får kräva att de sparas längre.
Om AIF-förvaltaren överlåter sitt ansvar mot fondföretagen på en annan AIF-förvaltare, ska AIF-förvaltaren se till att den andra AIF-förvaltaren får tillgång till registren enligt punkt 1.
3. Registeruppgifterna ska sparas på ett medium som gör det möjligt att lagra information, så att den är tillgänglig för den behöriga myndigheten i framtiden, i en sådan form och på ett sådant sätt att följande villkor uppfylls:
a)
De behöriga myndigheterna ska lätt kunna komma åt uppgifterna och kunna rekonstruera varje viktigt steg i hanteringen av varje enskild portföljtransaktion.
b)
Det ska vara lätt att fastställa vilka korrigeringar eller andra ändringar som gjorts, samt uppgifternas innehåll före dessa korrigeringar och ändringar.
c)
Det får inte vara möjligt att manipulera eller ändra uppgifterna på annat sätt.
AVSNITT 7
Värdering
(Artikel 19 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 67
Riktlinjer och förfaranden för värdering av AIF-fonders tillgångar
1. AIF-förvaltare ska för varje AIF-fond de förvaltar införa, upprätthålla, tillämpa och se över skriftliga riktlinjer och metoder som säkerställer en sund, öppen, fullständig och lämpligt dokumenterad värderingsprocess. Riktlinjerna och förfarandena för värdering ska täcka alla väsentliga aspekter på värderingsprocessen och värderingsförfarandena samt kontroller med avseende på den relevanta AIF-fonden.
Utan att det påverkar kraven i nationell lagstiftning, fondbestämmelser och bolagsordning, ska AIF-förvaltaren säkerställa att skäliga, lämpliga och öppna värderingsmetoder tillämpas på de förvaltade AIF-fonderna. Värderingsriktlinjerna ska ange och förfarandena tillämpa de värderingsmetoder som ska tillämpas på varje typ av tillgång som AIF-fonden kan investera i enligt gällande nationell lagstiftning, AIF-fondens regler och bolagsordning. Innan AIF-förvaltaren investerar i en särskild typ av tillgång för första gången, måste en eller flera lämpliga värderingsmetoder ha valts ut för den särskilda tillgångstypen.
Riktlinjernas och förfarandenas värderingsmetoder ska innehålla indata, modeller och urvalskriterier för prissättning och källor för marknadsdata. Om så är möjligt och tillämpligt, ska priser hämtas från oberoende källor. Vid valet av metoder ska en bedömning av tillgängliga relevanta metoder göras, med beaktande av deras känslighet för variabeländringar och hur särskilda strategier fastställer portföljtillgångarnas relativa värde.
2. Värderingsriktlinjerna ska ange skyldigheter, roller och ansvar för alla parter som deltar i värderingsprocessen, inbegripet AIF-förvaltarens verkställande ledning. Förfarandena ska överensstämma med den organisatoriska struktur som fastställs i värderingsriktlinjerna.
Värderingens riktlinjer och förfaranden ska minst omfatta följande:
a)
Kompetens och oberoende när det gäller den personal som gör tillgångsvärderingen.
b)
AIF-fondens särskilda investeringsstrategier och de tillgångar som fonden kan investera i.
c)
Kontrollerna av urvalet av indata, källor och metoder för värderingen.
d)
Eskaleringskanaler för att lösa skiljaktiga tillgångsvärden.
e)
Bedömningen av eventuella justeringar av positionernas storlek och likviditet eller i förekommande fall förändrade marknadsförhållanden.
f)
Lämplig tidpunkt för att avsluta räkenskaperna när det gäller värdering.
g)
Lämplig frekvens för värdering av tillgångarna.
3. Om en extern värderare utses, ska en process för informationsutbyte mellan AIF-förvaltaren och den externa värderaren fastställas i värderingens riktlinjer och förfaranden i syfte att säkerställa utbyte av all information som behövs för fullgörandet av värderingsfunktionen.
Om tredje parter utses för att utföra värderingstjänster, ska värderingens riktlinjer och förfaranden säkerställa att AIF-förvaltaren initialt och sedan regelbundet gör en noggrann genomlyning av dessa tredje parter.
4. Om AIF-förvaltaren själv utför värderingen, ska riktlinjerna innehålla en beskrivning av skyddet av värderingens funktionella oberoende i enlighet med artikel 19.4 b i direktiv 2011/61/EU. Skyddet ska omfatta åtgärder för att förhindra otillbörlig påverkan på hur en person utför värderingsuppgifter.
Artikel 68
Användning av modeller för tillgångsvärdering
1. Om en modell används för att värdera en AIF-fonds tillgångar, ska modellen och dess huvuddrag förklaras och motiveras i värderingens riktlinjer och förfaranden. Skälen till att den berörda modellen valts, underliggande data, antaganden som används i modellen och deras motiv samt den modellbaserade värderingens begränsningar ska dokumenteras på lämpligt sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska säkerställa att modellen, innan den börjar användas, har validerats av en person med tillräcklig sakkunskap som inte har deltagit i utformningen av modellen. Valideringsförfarandet ska dokumenteras på lämpligt sätt.
3. Modellen ska förhandsgodkännas av AIF-förvaltarens verkställande ledning. Om modellen används av en AIF-förvaltare som själv utför värdering, ska den verkställande ledningens godkännande inte påverka den behöriga myndighetens rätt att i enlighet med artikel 19.9 i direktiv 2011/61/EU kräva att modellen kontrolleras av en extern värderare eller av en revisor.
Artikel 69
Konsekvent tillämpning av värderingens riktlinjer och förfaranden
1. AIF-förvaltare ska säkerställa att värderingens riktlinjer och förfaranden samt de valda värderingsmetoderna tillämpas på ett konsekvent sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden och de valda värderingsmetoderna ska tillämpas på en AIF-fonds alla tillgångar, med beaktande av investeringsstrategi, typ av tillgång och, i förekommande fall, förekomsten av olika externa värderare.
3. Om inga uppdateringar krävs, ska riktlinjerna och förfarandena tillämpas konsekvent över tid och värderingskällorna och värderingsreglerna förbli oförändrade.
4. Värderingsförfarandena och de valda värderingsmetoderna ska tillämpas konsekvent på alla AIF-fonder som förvaltas av samma AIF-förvaltare, med beaktande av fondernas investeringsstrategier, typer av tillgångar och, i förekommande fall, förekomsten av olika externa värderare.
Artikel 70
Regelbunden översyn av värderingens riktlinjer och förfaranden
1. I värderingens riktlinjer ska en regelbunden översyn av riktlinjerna och förfarandena krävas, även av värderingsmetoderna. Översynen ska genomföras minst en gång om året och innan AIF-fonden påbörjar en ny investeringsstrategi eller ny tillgångstyp som inte omfattas av fondens befintliga värderingspolitik.
2. I värderingens riktlinjer och förfaranden ska det anges hur en ändring av värderingens riktlinjer, även metodändringar, får göras och under vilka omständigheter detta är lämpligt. Rekommendationer om ändringar av riktlinjerna och förfarandena ska riktas till den verkställande ledningen, som ska granska och godkänna sådana ändringar.
3. Den riskhanteringsfunktion som avses i artikel 38 ska se över och vid behov tillhandahålla lämpligt stöd med avseende på de riktlinjer och förfaranden som införs för tillgångsvärdering.
Artikel 71
Bedömning av enskilda tillgångars värde
1. AIF-förvaltare ska säkerställa att AIF-fondernas samtliga tillgångar värderas på ett rimligt och lämpligt sätt. AIF-förvaltaren ska dokumentera hur tillgångars enskilda värde bedöms per typ av tillgång. AIF-förvaltaren ska alltid kunna visa att portföljerna i de AIF-fonder som den förvaltar värderas på ett korrekt sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska innehålla en bedömningsprocess för tillgångars enskilda värde, om det finns en väsentlig risk för olämplig värdering, till exempel i följande fall:
a)
Värderingen grundas på priser som endast finns tillgängliga från en enskild motpart eller prime broker.
b)
Värderingen grundas på illikvida kurser.
c)
Värderingen påverkas av parter som har anknytning till AIF-förvaltaren.
d)
Värderingen påverkas av andra enheter som kan ha ett finansiellt intresse av AIF-fondens resultat.
e)
Värderingen grundas på priser som anges av den motpart som ett instrument utgår ifrån, särskilt när originatorn även finansierar AIF-fondens position i instrumentet.
f)
Värderingen påverkas av en eller flera enskilda personer hos AIF-förvaltaren.
3. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska innehålla en beskrivning av översynsförfarandet med tillräckliga och lämpliga kontroller av individuella värdenas rimlighet. Bedömningen av rimligheten ska ha en lämplig objektiv nivå och minst omfatta följande:
a)
Kontroll av värden genom en jämförelse mellan motparters prissättning och en jämförelse över tid.
b)
Validering av värden genom en jämförelse mellan realiserade priser och nyligen bokförda värden.
c)
Beaktande av värderingskällans anseende, konsekvens och kvalitet.
d)
Jämförelse med värden som genererats av en tredje part.
e)
Undersökning och dokumentering av undantag.
f)
Identifiering och undersökning av eventuella skillnader som förefaller ovanliga eller som varierar jämfört med de värderingsriktmärken som fastställts för tillgångstypen.
g)
Testning av inaktuella priser och underförstådda parametrar.
h)
Jämförelse med priser på eventuella relaterade tillgångar eller deras prissäkringar.
i)
Översyn av de indata som används i modellbaserad prissättning, särskilt indata som modellens pris visar särskild känslighet för.
4. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska omfatta lämpliga eskaleringsrutiner för att hantera skillnader eller andra problem vid tillgångsvärderingen.
Artikel 72
Beräkning av nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie
1. AIF-förvaltare ska se till att nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie för varje AIF-fond de förvaltar beräknas vid varje emission, teckning, inlösen eller makulering, men minst en gång om året.
2. AIF-förvaltare ska se till att de förfaranden och den metod som används för att beräkna nettotillgångsvärdet per andel eller aktie dokumenteras fullständigt. Beräkningens förfaranden och metoder samt deras tillämpning ska kontrolleras regelbundet av AIF-förvaltaren och dokumentationen ska ändras i enlighet därmed.
3. AIF-förvaltare ska se till att korrigeringsförfaranden införts i händelse av felaktiga beräkningar av nettotillgångsvärdet.
4. AIF-förvaltare ska se till att antalet andelar eller aktier som emitteras kontrolleras regelbundet, åtminstone lika ofta som priset per andel eller aktie beräknas.
Artikel 73
Styrkande av kompetens
1. Externa värderare ska på begäran styrka att de har tillräcklig kompetens för att utföra värderingsfunktionen. De externa värderarna ska styrka detta skriftligt.
2. Styrkandet ska omfatta bevis för den externa värderarens kvalifikationer och kompetens för att utföra en korrekt och oberoende värdering, varvid åtminstone följande ska styrkas:
a)
Tillräckliga personalresurser och tekniska resurser.
b)
Lämpliga förfaranden för att säkerställa en korrekt och oberoende värdering.
c)
Tillräcklig kunskap om och insikt i AIF-fondens investeringsstrategi samt de tillgångar som den externa värderaren får i uppdrag att värdera.
d)
Tillräckligt gott anseende och tillräcklig erfarenhet av värdering.
3. Om den externa värderaren är registreringsskyldig hos den behöriga myndigheten eller en annan enhet i det land där värderaren är etablerad, ska namnet på myndigheten eller enheten anges vid styrkandet av kompetensen, inklusive kontaktinformation. Vid styrkandet ska också de lagar eller andra författningar eller yrkesetiska regler klart anges som den externa värderaren omfattas av.
Artikel 74
Värderingsfrekvens för öppna AIF-fonders tillgångar
1. Värderingen av finansiella instrument som öppna AIF-fonder innehar ska göras varje gång nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie beräknas i enlighet med artikel 72.1.
2. Värderingen av andra tillgångar som öppna AIF-fonder innehar ska göras minst en gång om året, och varje gång det finns belägg för att det senast fastställda värdet inte längre är rimligt eller korrekt.
AVSNITT 8
Delegering av AIF-förvaltares funktioner
(Artikel 20.1, 20.2, 20.4 och 20.5 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 75
Allmänna principer
AIF-förvaltare som delegerar uppgiften att för deras räkning utöva en eller flera funktioner ska särskilt iaktta följande allmänna principer:
a)
Delegeringsstrukturen får inte göra det möjligt att kringgå AIF-förvaltarens skyldigheter eller ansvar.
b)
AIF-förvaltarens skyldigheter gentemot AIF-fonden och dess investerare får inte ändras till följd av delegeringen.
c)
De villkor som AIF-förvaltaren måste uppfylla för att bli auktoriserad och bedriva verksamhet i enlighet med direktiv 2011/61/EU får inte överträdas.
d)
Delegeringsarrangemangen ska överenskommas genom ett skriftligt avtal mellan AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna.
e)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna utför dem effektivt och följer tillämpliga lagar och andra författningar, och förvaltaren ska införa metoder och förfaranden för att fortlöpande övervaka de tjänster som tillhandahålls av den som delegerats uppgifterna. AIF-förvaltaren ska vidta lämpliga åtgärder, om det visar sig att den som delegerats uppgifterna underlåter att utföra uppgifterna effektivt och inte följer tillämpliga lagar och andra författningar.
f)
AIF-förvaltaren ska effektivt övervaka de delegerade uppgifterna och hantera de risker som är förknippade med delegeringen. I detta syfte ska AIF-förvaltaren alltid förfoga över nödvändig sakkunskap och nödvändiga resurser för att övervaka de delegerade funktionerna. AIF-förvaltaren ska i avtalet fastslå sin rätt till information, inspektion, tillträde och tillgång samt rätten att ge instruktioner och övervaka den som delegerats uppgifterna. Förvaltaren ska likaså säkerställa att den som delegerats uppgifterna övervakar utförandet av de delegerade uppgifterna och på lämpligt sätt hanterar de risker som är förknippade med delegeringen.
g)
AIF-förvaltaren ska se till att kontinuiteten i och kvaliteten på de delegerade funktionerna eller den delegerade uppgiften att utöva funktioner även upprätthålls om delegeringen hävs, antingen genom att överföra de delegerade funktionerna eller den delegerade uppgiften att utöva funktionerna till en annan tredje part eller genom att själv svara för dessa.
h)
Respektive rättigheter och skyldigheter för AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna ska vara tydligt fördelade och anges i avtalet. I avtalet ska AIF-förvaltaren i synnerhet fastslå sin rätt att ge instruktioner och att häva avtalet samt rätten till inspektioner, tillgång till räkenskaper och lokaler. Det ska klargöras i avtalet att vidaredelegering endast får ske med AIF-förvaltarens samtycke.
i)
När det gäller portföljförvaltning, ska delegeringen ske i enlighet med AIF-fondens investeringspolitik. Den som delegeras uppgifterna ska få instruktioner från AIF-förvaltaren om hur investeringspolitiken ska genomföras, och förvaltaren ska kontinuerligt övervaka om den som delegerats uppgifterna iakttar den.
j)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna för AIF-förvaltaren redovisar händelser som väsentligt kan påverka personens förmåga att effektivt utöva de delegerade funktionerna och i enlighet med tillämpliga lagar och andra författningar.
k)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna skyddar eventuell konfidentiell information som avser förvaltaren, den av delegeringen berörda AIF-fonden och dess investerare.
l)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna inför, tillämpar och upprätthåller en beredskapsplan för katastrofer samt regelbunden testning av backupfunktioner med hänsyn till typerna av delegerade funktioner.
Artikel 76
Objektiva grunder för delegering
1. AIF-förvaltaren ska till de behöriga myndigheterna lämna en detaljerad beskrivning, förklaring och underlag avseende de objektiva grunderna för delegeringen. Vid bedömningen av om hela delegeringsstrukturen baseras på objektiva grunder i den mening som avses i artikel 20.1 a i direktiv 2011/61/EU ska följande kriterier beaktas:
a)
Optimering av funktioner och processer.
b)
Kostnadsbesparingar.
c)
Om den som delegerats uppgifterna har administrativ kompetens eller också sakkunskap om specifika marknader eller investeringar.
d)
Om den som delegerats uppgifterna har tillgång till global handel.
2. AIF-förvaltare ska på de behöriga myndigheternas begäran lämna ytterligare förtydliganden samt dokument som visar att hela delegeringsstrukturen baseras på objektiva grunder.
Artikel 77
Egenskaper hos den som delegerats uppgifter
1. Den som delegerats uppgifter ska ha tillräckliga resurser och tillräcklig personal som besitter den kompetens, kunskap och sakkunskap som krävs för att på lämpligt sätt utföra de delegerade uppgifterna samt en lämplig organisationsstruktur till stöd för utförandet av de delegerade uppgifterna.
2. De personer som ska utöva de funktioner som AIF-förvaltaren delegerat ska ha tillräcklig erfarenhet, lämplig teoretisk kunskap och praktisk erfarenhet av de berörda funktionerna. De ska ha lämplig yrkesutbildning för och tidigare yrkeserfarenhet av verksamheten.
3. De personer som faktiskt ska bedriva den delegerade verksamheten ska inte anses ha erforderligt gott anseende, om de har erhållit negativa omdömen som är relevanta både för bedömningen av gott anseende och för ett korrekt utförande av de delegerade uppgifterna, eller om det finns annan relevant information som påverkar deras goda anseende. Med negativa omdömen ska avses, men inte begränsas till, brott, rättsliga åtgärder eller administrativa påföljder som är relevanta för utförandet av de delegerade uppgifterna. Särskilt uppmärksammas ska eventuella överträdelser som är relaterade till finansiell verksamhet, inklusive men inte begränsat till, skyldigheter avseende förebyggande av penningtvätt, ohederlighet, bedrägeri eller finansbrott, konkurs eller insolvens. Till annan relevant information ska höra exempelvis indikationer på att den berörda personen inte är tillförlitlig eller hederlig.
Om den som delegerats uppgifter omfattas av reglering beträffande yrkestjänster inom unionen, ska faktorer enligt första stycket anses vara täckta, om den berörda tillsynsmyndigheten har granskat kriteriet för ”gott rykte” inom ramen för auktoriseringsförfarandet, såvida det inte finns bevis för motsatsen.
Artikel 78
Delegering av portföljförvaltning eller riskhantering
1. Denna artikel ska gälla om delegeringen avser portföljförvaltning eller riskhantering.
2. Följande enheter ska anses vara auktoriserade eller registrerade för tillgångsförvaltning och ska vara föremål för tillsyn i enlighet med artikel 20.1 c i direktiv 2011/61/EU:
a)
Förvaltningsbolag som auktoriserats enligt direktiv 2009/65/EG.
b)
Värdepappersföretag som auktoriserats för portföljförvaltning enligt direktiv 2004/39/EG.
c)
Kreditinstitut som auktoriserats enligt direktiv 2006/48/EG och som är auktoriserade för portföljförvaltning enligt direktiv 2004/39/EG.
d)
Externa AIF-förvaltare som auktoriserats enligt direktiv 2011/61/EU.
e)
Enheter från tredjeland som auktoriserats eller registrerats för tillgångsförvaltning och som står under effektiv tillsyn av en behörig myndighet i det landet.
3. Om delegeringen sker till ett företag i ett tredjeland, ska följande villkor uppfyllas i enlighet med artikel 20.1 d i direktiv 2011/61/EU:
a)
Det ska finnas ett skriftligt arrangemang mellan de behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat och tillsynsmyndigheterna för det företag som delegeringen sker till.
b)
När det gäller det företag som delegeringen sker till, ska arrangemanget enligt led a göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att
i)
på begäran få relevant information som krävs för att de ska kunna utföra sina tillsynsuppgifter i enlighet med direktiv 2011/61/EU,
ii)
få tillgång till de handlingar som krävs för utförandet av deras tillsynsuppgifter i tredjelandet,
iii)
utföra inspektioner på plats i lokaler tillhörande det företag som funktionerna har delegerats till; de praktiska förfarandena för inspektioner på plats ska anges i det skriftliga arrangemanget,
iv)
snarast få information från tillsynsmyndigheten i tredjelandet för att kunna undersöka uppenbara överträdelser av kraven i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser,
v)
samarbeta för efterlevnad enligt de nationella och internationella lagar som är tillämpliga på tillsynsmyndigheten i tredjelandet och EU:s behöriga myndigheter vid överträdelser av direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser samt relevant nationell lagstiftning.
Artikel 79
Effektiv tillsyn
Delegering ska anses hindra AIF-förvaltarens effektiva tillsyn i följande fall:
a)
Om AIF-förvaltaren, dess revisorer och de behöriga myndigheterna inte har faktisk tillgång till uppgifter om de delegerade funktionerna och tillträde till lokaler tillhörande den som delegerats funktionerna, eller om de behöriga myndigheterna inte kan utöva sin rätt till tillgång i dessa fall.
b)
Om den som delegerats funktionerna inte samarbetar med AIF-förvaltarens behöriga myndigheter vad gäller de delegerade funktionerna.
c)
Om AIF-förvaltaren inte på begäran tillhandahåller de behöriga myndigheterna all information som krävs för att myndigheterna ska kunna granska de delegerade funktionernas överensstämmelse med direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser samt relevant nationell lagstiftning.
Artikel 80
Intressekonflikter
1. I enlighet med artikel 20.2 b i direktiv 2011/61/EU ska kriterierna för att bedöma om en delegering strider mot AIF-förvaltarens respektive AIF-fondens investerares intressen åtminstone omfatta följande:
a)
Om AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna ingår i samma koncern eller har ett annat avtalsförhållande, i vilken utsträckning den som delegerats uppgifterna kontrollerar AIF-förvaltaren eller kan påverka förvaltarens verksamhet.
b)
Om den som delegerats uppgifterna och en investerare i den berörda AIF-fonden ingår i samma koncern eller har ett annat avtalsförhållande, i vilken utsträckning investeraren kontrollerar den som delegerats uppgifterna eller kan påverka dennes aktiviteter.
c)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna gör en finansiell vinst eller undviker en finansiell förlust på bekostnad av AIF-fonden eller dess investerare.
d)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna har ett intresse i resultatet av en tjänst eller en aktivitet som tillhandahålls AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
e)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna har finansiella eller andra incitament till att gynna en annan klients intressen mer än AIF-fondens eller dess investerares intressen.
f)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna, i samband med kollektiv portföljförvaltning som tillhandahålls AIF-förvaltaren och de AIF-fonder som den förvaltar, får eller kommer att få ett incitament från en annan person än AIF-förvaltaren och som innebär pengar, varor eller tjänster utöver gängse provision eller avgift för den tjänsten.
2. Portföljförvaltnings- eller riskhanteringsfunktionen får anses vara funktionellt och hierarkiskt åtskilda från andra eventuellt oförenliga uppgifter, om följande villkor uppfylls:
a)
De personer som utövar portföljförvaltningsuppgifter deltar inte i utförandet av eventuellt oförenliga uppgifter, som kontrolluppgifter.
b)
De personer som utövar riskhanteringsuppgifter deltar inte i utförandet av eventuellt oförenliga uppgifter, som operativa uppgifter.
c)
De personer som ansvarar för utförandet av operativa uppgifter utövar inte tillsyn över personer som utövar riskhanteringsuppgifter.
d)
Åtskiljandet säkerställs genom hela den hierarkiska strukturen, ända upp till styrelsen hos den delegerade personen och övervakas av styrelsen och, i förekommande fall, tillsynsfunktionen hos den som delegerats uppgifterna.
3. Eventuella intressekonflikter ska endast anses vara korrekt belagda, hanterade, övervakade och redovisade för AIF-fondens investerare, om följande villkor uppfylls:
a)
AIF-förvaltaren säkerställer att den som delegerats uppgifterna vidtar alla rimliga åtgärder för att urskilja, hantera och övervaka eventuella intressekonflikter som kan uppstå mellan denne, AIF-fonden eller dess investerare. AIF-förvaltaren ska säkerställa att den som delegerats uppgifterna har infört de förfaranden som krävs enligt artiklarna 31-34.
b)
AIF-förvaltaren säkerställer att den som delegerats uppgifterna redovisar eventuella intressekonflikter för AIF-förvaltaren samt de förfaranden och åtgärder som den ska tillämpas för att hantera sådana intressekonflikter. Förvaltaren ska i sin tur redovisa dem för AIF-fonden och dess investerare i enlighet med artikel 36.
Artikel 81
Godkännande av och underrättelse om vidaredelegering
1. Vidaredelegering ska träda i kraft, när AIF-fonden ger sitt skriftliga godkännande.
AIF-förvaltarens allmänna förhandsgodkännande får inte anses överensstämma med kraven i artikel 20.4 a i direktiv 2011/61/EU.
2. I enlighet med artikel 20.4 b i direktiv 2011/61/EU ska underrättelsen innehålla uppgifter om den som delegerats uppgiften, namn på den behöriga myndighet där den som vidaredelegerats uppgifterna är auktoriserad eller registrerad, de delegerade funktionerna, de AIF-fonder som berörs av vidaredelegeringen, en kopia av AIF-förvaltarens skriftliga godkännande samt planerat datum för vidaredelegeringens ikraftträdande.
Artikel 82
Brevlådeföretag och AIF-förvaltare som inte längre anses förvalta en AIF-fond
1. En AIF-förvaltare ska anses vara ett brevlådeföretag och ska inte längre anses förvalta en AIF-fond i åtminstone följande situationer:
a)
AIF-förvaltaren innehar inte längre den sakkunskap och de resurser som krävs för att effektivt övervaka de delegerade uppgifterna och hantera de risker som är förknippade med delegeringen.
b)
AIF-förvaltaren har inte längre beslutsbefogenheter på för den verkställande ledningen centrala ansvarsområden eller har inte längre befogenhet att utöva den verkställande ledningens funktioner, särskilt i samband med genomförandet av den allmänna investeringspolitiken och investeringsstrategierna.
c)
AIF-förvaltaren förlorar sin avtalsenliga rätt att undersöka, inspektera, ha tillträde eller ge instruktioner till dem som delegerats uppgifterna eller att utövandet av sådana rättigheter blir omöjligt i praktiken.
d)
AIF-förvaltaren delegerar utövandet av investeringsförvaltningsfunktioner i en sådan omfattning, att de med väsentlig marginal överstiger de investeringsförvaltningsfunktioner som förvaltaren själv utövar. När de behöriga myndigheterna bedömer delegeringens omfattning, ska de granska delegeringsstrukturen i sin helhet, och inte bara beakta tillgångsvolymen med delegerad förvaltning utan även följande kvalitativa kriterier:
i)
De typer av tillgångar som AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning investerar i samt vilken vikt de genom delegering förvaltade tillgångarna har för AIF-fondens risk- och avkastningsprofil.
ii)
Vilken vikt de tillgångar som delegeras har för uppnåendet av AIF-fondens investeringsmål.
iii)
Geografisk och sektoriell spridning av AIF-fondens investeringar.
iv)
AIF-fondens riskprofil.
v)
Typ av investeringsstrategier som tillämpas av AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning.
vi)
Typer av delegerade uppgifter i förhållande till de uppgifter som ligger kvar.
vii)
Sammanställningen av dem som delegeras uppgifter och eventuellt som uppgifter vidaredelegeras till, deras geografiska verksamhetsområde och företagsstruktur, inklusive om förvaltningen delegerats till en enhet som tillhör samma företagskoncern som AIF-fonden.
2. Kommissionen ska i ljuset av marknadsutvecklingen övervaka tillämpningen av denna artikel. Kommissionen ska se över situationen efter två år och vid behov vidta lämpliga åtgärder för att ytterligare specificera villkoren för när AIF-förvaltaren ska anse ha delegerat sina funktioner i en utsträckning som gör att den blir ett brevlådeföretag och inte längre kan anses vara förvaltare av AIF-fonden.
3. Esma kan utfärda riktlinjer för att garantera en samstämmig bedömning av delegeringsstrukturerna runt om i unionen.
KAPITEL IV
FÖRVARINGSINSTITUT
AVSNITT 1
Uppgifter som ska ingå i skriftliga avtal
(Artikel 21.2 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 83
Avtalsuppgifter
1. Ett avtal varigenom ett förvaringsinstitut utses i enlighet med artikel 21.2 i direktiv 2011/61/EU ska upprättas mellan förvaringsinstitutet å ena sidan och AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden å andra sidan, och avtalet ska minst innehålla följande uppgifter:
a)
En beskrivning av de tjänster som förvaringsinstitutet ska tillhandahålla och de förfaranden som ska antas för varje typ av tillgång som AIF-fonden kan investera i och som den anförtror förvaringsinstitutet.
b)
En beskrivning av hur förvarings- och kontrollfunktionen ska utövas beroende på typ av tillgång och de geografiska områden som AIF-fonden planerar att investera i. När det gäller depåförvaringsuppgifterna ska beskrivningen innehålla landförteckningar och förfaranden för att lägga till eller stryka länder från den förteckningen. Dessa uppgifter ska överensstämma med den information om de tillgångar som AIF-fonden kan investera i som lämnas i fondbestämmelser, bolagsordning och emissionsdokument.
c)
En förklaring om att ett förvaringsinstituts ansvar inte ska påverkas av eventuell delegering av institutets förvaringsfunktioner, om det inte själv har frånsagt sig ansvaret i enlighet med artikel 21.13 eller 21.14 i direktiv 2011/61/EU.
d)
Avtalets giltighetstid och villkoren för ändringar och uppsägning av avtalet, inbegripet vilka situationer som kan leda till uppsägning av avtalet, uppgifter om uppsägningsförfarandet och, i tillämpliga fall, det förfarande som förvaringsinstitutet ska tillämpa för att överföra all relevant information till sin efterträdare.
e)
De konfidentialitetsskyldigheter som parterna omfattas av enligt tillämpliga lagar och författningar. Sådana skyldigheter ska inte hindra de behöriga myndigheternas rätt till tillgång till relevanta dokument och uppgifter.
f)
En beskrivning av de medel och förfaranden som förvaringsinstitutet ska använda för att till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden överföra all den information som institutet behöver för att utföra sina uppgifter, inbegripet utövandet av rättigheter som följer med tillgångar och de medel och förfaranden som används för att säkra att AIF-förvaltaren och AIF-fonden utan dröjsmål får en riktig uppfattning om AIF-fondens räkenskaper.
g)
En beskrivning av de medel och förfaranden som AIF-förvaltaren eller AIF-fonden ska använda för att till förvaringsinstitutet överföra - eller för att se till att det har tillgång till - all den information som det behöver för att utföra sina uppgifter, inbegripet de förfaranden som används för att säkra att förvaringsinstitutet mottar information från andra parter som utsetts av AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
h)
Uppgift om huruvida förvaringsinstitutet eller en tredje part som förvaringsfunktionerna delegeras till i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU får återanvända de tillgångar som anförtrotts till institutet eller parten samt eventuella villkor för återanvändning av tillgångar.
i)
En beskrivning av de förfaranden som ska följas, när en ändring av AIF-fondens fondbestämmelser, bolagsordning och emissionsdokument övervägs, med angivande av när förvaringsinstitutet bör informeras och när förhandsgodkännande krävs från förvaringsinstitutet innan ändringen kan göras.
j)
All den information som å ena sidan AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller tredje parter som agerar för AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkning och å andra sidan förvaringsinstitutet ska utbyta om försäljning, teckning, inlösen, emission, makulering och återköp av AIF-fondens andelar eller aktier.
k)
All den information som AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller tredje parter som agerar för AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkning och förvaringsinstitutet ska utbyta om hur förvaringsinstitutet utövar sin tillsyns- och kontrollfunktion.
l)
Om de avtalsslutande parterna planerar att utse tredje parter som ska utföra delar av deras respektive uppgifter, ett åtagande att regelbundet lämna uppgifter om utsedda tredje parter samt, på begäran, information om de kriterier som används för att välja sådana tredje parter och de åtgärder som ska vidtas för att övervaka de uppgifter som utförs av den utsedda tredje parten.
m)
Information om de avtalsslutande parternas uppgifter och ansvar när det gäller skyldigheten att bekämpa penningtvätt och terrorismfinansiering.
n)
Information om alla likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning samt förfaranden för att säkerställa att förvaringsinstitutet kommer att informeras om nya konton som öppnas i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning.
o)
Uppgifter om förvaringsinstitutets eskaleringsförfaranden, inbegripet uppgifter om de personer hos AIF-fonden och/eller AIF-förvaltaren som förvaringsinstitutet ska kontakta om det inleder ett sådant förfarande.
p)
Ett åtagande från förvaringsinstitutets sida att underrätta AIF-förvaltaren om det blir medvetet om att åtskiljandet av tillgångar inte är eller inte längre är tillräckligt för att mot insolvens skydda en tredje part till vilken förvaringsfunktioner i en viss jurisdiktion har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
q)
De förfaranden som gör att förvaringsinstitutet för att fullgöra sina skyldigheter kan undersöka AIF-förvaltarens eller AIF-fondens agerande och bedöma kvaliteten på den information som överförts, bland annat genom att ha tillgång till AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkenskaper eller genom besök på plats.
r)
De förfaranden som gör att AIF-förvaltaren eller AIF-fonden kan bedöma hur väl förvaringsinstitutet utför sina avtalsmässiga åtaganden.
2. De uppgifter om medel och förfaranden som anges i leden a-r ska beskrivas i det avtal som ingås med förvaringsinstitutet och i senare ändringar av avtalet.
3. Det avtal som ingås med ett förvaringsinstitut och de senare ändringar av avtalet som avses i punkt 2 ska ingås skriftligt.
4. Parterna kan komma överens om att all eller en del av informationen ska överföras på elektronisk väg dem emellan, på villkor att sådan information registreras på vederbörligt sätt.
5. Om inte annat föreskrivs i nationell lagstiftning, ska det inte finnas någon skyldighet att ingå ett särskilt skriftligt avtal för varje AIF-fond. AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet ska kunna ingå ett ramavtal, som anger de AIF-fonder som förvaltas av den AIF-förvaltare som omfattas av avtalet.
6. Tillämplig nationell lagstiftning för avtalet om att utse ett förvaringsinstitut samt eventuella senare avtal ska anges.
AVSNITT 2
Allmänna kriterier för bedömning av reglering och tillsyn av förvaringsinstitut i tredjeländer
(Artikel 21.6 b i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 84
Kriterier för bedömning av reglering och tillsyn av förvaringsinstitut i tredjeland
Vid tillämpningen av artikel 21.6 b i direktiv 2011/61/EU ska följande kriterier följas vid bedömningen av om ett förvaringsinstitut i tredjeland omfattas av en effektiv reglering och tillsyn som har samma verkan som unionsrätten och genomdrivs effektivt:
a)
Om förvaringsinstitutet omfattas av auktorisation och fortlöpande tillsyn av en behörig offentlig myndighet som förfogar över tillräckliga resurser för att fullgöra sina uppgifter.
b)
Om tredjelandets lagstiftning innehåller kriterier för auktorisation av förvaringsinstitut med samma verkan som de kriterier som fastställts för utövande av verksamhet som kreditinstitut eller värdepappersföretag inom unionen.
c)
Om de kapitalkrav som gäller för förvaringsinstitutet i det berörda tredjelandet har samma verkan som de kapitalkrav som gäller enligt unionslagstiftningen, beroende på om förvaringsinstitutet är av samma art som ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag inom EU.
d)
Om de verksamhetskrav som gäller för förvaringsinstitutet i tredjelandet har samma verkan som de verksamhetskrav som fastställts för kreditinstitut eller värdepappersföretag inom unionen, beroende på arten av förvaringsinstitut.
e)
Om kraven på utförande av de särskilda uppgifterna som förvaringsinstitut för AIF-fonder har samma verkan i tredjelandets lagstiftning som kraven i artikel 21.7-15 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser och relevant nationell lagstiftning.
f)
Om tredjelandets lagstiftning innehåller tillräckligt avskräckande verkställandeåtgärder, om förvaringsinstitutet överträder de krav och villkor som avses i leden a-e.
AVSNITT 3
Förvaringsinstituts uppgifter, förpliktelse att visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg samt skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda
(Artiklarna 21.7-9 och 21.11 c och d iii i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 85
Övervakning av likvida medel - allmänna krav
1. Om ett likvidkonto innehas eller öppnas i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn för AIF-fondens räkning, hos en av de enheter som avses i artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU, ska en AIF-förvaltare säkerställa att förvaringsinstitutet vid inledandet av verksamheten och fortlöpande får all relevant information som det behöver för att uppfylla sina skyldigheter.
2. För att förvaringsinstitutet ska få tillgång till all information om AIF-fondens likvidkonton och ha en klar överblick av alla betalningsflöden hos AIF-fonden ska åtminstone följande krav uppfyllas:
a)
När förvaringsinstitutet utses, ska det informeras om alla befintliga likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning.
b)
Förvaringsinstitutet ska informeras om nya likvidkonton som öppnas av AIF-fonden eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning.
c)
All information om likvidkonton som öppnats hos en enhet som är en tredje part ska förvaringsinstitutet få direkt av en sådan tredje part.
Artikel 86
Övervakning av AIF-fondens betalningsflöden
Förvaringsinstitut ska se till att AIF-fonders betalningsflöden övervakas effektivt och korrekt, och ska åtminstone
a)
se till att alla AIF-fondens likvida medel har bokförts på likvidkonton som öppnats hos en enhet som avses i artikel 18.1 a, b och c i direktiv 2006/73/EG, på relevanta marknader där likvidkonton krävs för AIF-fondens verksamhet, och att enheten är föremål för en effektiv reglering av och tillsyn över verksamheten som har samma verkan som i unionslagstiftningen genomdrivs effektivt och i enlighet med principerna i artikel 16 i direktiv 2006/73/EG,
b)
tillämpa effektiva och korrekta förfaranden för att stämma av alla betalningsflöden och utföra sådana avstämningar dagligen, eller om likvida rörelser är ovanliga, när sådana betalningsflöden förekommer,
c)
införa lämpliga förfaranden för att fram till handelsdagens slut urskilja betydande betalningsflöden, särskilt sådana betalningsflöden som kan vara oförenliga med AIF-fondens verksamhet,
d)
genomföra regelbundna översyner av dessa förfarandens lämplighet, bland annat genom en fullständig översyn av avstämningsprocessen minst en gång om året och genom att se till att i avstämningsprocessen de likvidkonton inbegrips som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn för AIF-fondens räkning,
e)
fortlöpande övervaka resultaten av de avstämningar och åtgärder som vidtagits till följd av eventuella avvikelser som påvisats under avstämningsförfarandena och underrätta AIF-förvaltaren om felaktigheter inte har korrigerats utan onödigt dröjsmål samt underrätta de behöriga myndigheterna om situationen inte kan klargöras och/eller avhjälpas,
f)
kontrollera överensstämmelsen mellan sina egna register över likvida positioner och AIF-förvaltarens register; AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner och all information avseende ett likvidkonto som öppnats hos en tredje part översänds till förvaringsinstitutet, så att det kan göra egna avstämningar.
Artikel 87
Förpliktelser om teckning
AIF-förvaltare ska se till att förvaringsinstitutet vid handelsdagens slut får information om betalningar från investerare eller för investerares räkning i samband med teckning av andelar eller aktier i en AIF-fond, när AIF-förvaltaren, AIF-fonden eller en part som agerar för fondens räkning, exempelvis en person som utför överföringsformaliteter mottar sådana betalningar eller en order från investeraren. AIF-förvaltaren ska se till att förvaringsinstitutet får all annan relevant information som institutet behöver för att säkerställa att betalningarna därefter bokförs på likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn, i enlighet med bestämmelserna i artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 88
Finansiella instrument som ska depåförvaras
1. Finansiella instrument som tillhör en AIF-fond eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som inte fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet ska omfattas av förvaringsinstitutets depåförvaringsuppgifter, om samtliga följande villkor uppfylls:
a)
De finansiella instrumenten är överlåtbara värdepapper, inbegripet sådana värdepapper som innefattar derivatinstrument i enlighet med artikel 51.3 sista stycket i direktiv 2009/65/EG och artikel 10 i kommissionens direktiv 2007/16/EG (11), penningmarknadsinstrument eller andelar i fondföretag.
b)
De kan registreras eller innehas på ett konto, direkt eller indirekt i förvaringsinstitutets namn.
2. Finansiella instrument ska inte depåförvaras som enligt gällande nationell lagstiftning endast är direkt registrerade i AIF-fondens namn hos emittenten eller emittentens ombud, exempelvis en person som utför registrering eller överföringsformaliteter åt en emittent.
3. Finansiella instrument som tillhör en AIF-fond eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet ska alltid omfattas av förvaringsinstitutets depåförvaringsuppgifter.
Artikel 89
Förvaringsuppgifter avseende tillgångar som depåförvaras
1. För att uppfylla de skyldigheter som fastställs i artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU med avseende på finansiella instrument som ska depåförvaras ska ett förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Det ska registrera de finansiella instrumenten i enlighet med artikel 21.8 a ii i direktiv 2011/61/EU.
b)
Det ska föra räkenskaper och separata konton på ett sådant sätt att de kan garantera att uppgifterna är riktiga, särskilt att de stämmer överens med de finansiella instrument och de likvida medel som de innehar för AIF-fondens räkning.
c)
Det ska regelbundet stämma av sina interna räkenskaper och uppgifter mot motsvarande uppgifter för den tredje part till vilken depåförvaringsfunktioner delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
d)
Det ska utöva tillbörlig omsorg när det gäller de finansiella instrument som depåförvaras för att garantera ett högt investerarskydd.
e)
Det ska bedöma och övervaka alla relevanta risker under depåförvaringen och underrätta AIF-förvaltaren om konstaterade väsentliga risker.
f)
Det ska införa lämpliga organisatoriska åtgärder för att minimera riskerna för förlust eller värdeminskning av finansiella instrument eller av rättigheter som är förenade med dessa instrument, till följd av bedrägerier, bristfällig förvaltning, bristande dokumentation eller försumlighet.
g)
Det ska kontrollera att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning har äganderätten till tillgångarna.
2. Ett förvaringsinstitut som har delegerat depåförvaringsfunktionerna till en tredje part i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU ska fortfarande omfattas av kraven i punkt 1 b-e i denna artikel. Förvaringsinstitutet ska också se till att den tredje parten uppfyller kraven i punkt 1 b-g i denna artikel samt de skyldigheter för åtskilda konton som anges i artikel 99.
3. Ett förvaringsinstituts förvaringsuppgifter enligt vad som avses i punkterna 1 och 2 ska enligt genomlysningsmetoden omfatta underliggande tillgångar som innehas av finansiella strukturer och/eller rättsliga strukturer som direkt eller indirekt kontrolleras av AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning.
Det krav som avses i första stycket ska inte gälla fond-i-fondföretag eller mottagar/matar-strukturer, om de underliggande fonderna innehas av ett förvaringsinstitut som depåförvarar dessa fonders tillgångar.
Artikel 90
Förvaringsuppgifter om kontroll av äganderätt och dokumentation
1. AIF-förvaltare ska när förvaringsinstitutet börjar utöva sina uppgifter fortlöpande förse förvaringsinstitutet med all relevant information som det behöver för att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU, och ska se till att det får all relevant information av tredje parter.
2. För att uppfylla de skyldigheter som avses i artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Utan onödigt dröjsmål få tillgång till all relevant information som det behöver för att kontrollera äganderätt och dokumentera uppgifter, inbegripet relevant information som tredje parter ska lämna till förvaringsinstitutet.
b)
Förfoga över tillräcklig och tillförlitlig information för att förvissa sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning verkligen äger tillgångarna.
c)
Dokumentera de tillgångar som det har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger. För att uppfylla denna skyldighet ska förvaringsinstitutet
i)
i sin dokumentation i AIF-fondens namn registrera de tillgångar, inbegripet tillgångarnas respektive nominella belopp, som det har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger,
ii)
alltid kunna lämna en omfattande och aktuell förteckning över AIF-fondens tillgångar, inbegripet tillgångarnas respektive nominella belopp.
Vid tillämpningen av punkt 2 c ii ska förvaringsinstitutet se till att det finns förfaranden, så att registrerade tillgångar inte kan tilldelas, överföras, utbytas eller levereras utan att förvaringsinstitutet eller den som delegerats uppgiften informeras om sådana transaktioner, och förvaringsinstitutet ska utan onödigt dröjsmål ges tillgång till skriftliga bevis på varje transaktion och position från den berörda tredje parten. AIF-förvaltaren ska å sin sida se till att den berörda tredje parten utan dröjsmål förser förvaringsinstitutet med certifikat eller andra skriftliga bevis varje gång en tillgång säljs eller förvärvas eller en bolagshändelse leder till en emission av finansiella instrument, och minst en gång om året.
3. Förvaringsinstitut ska i alla händelser säkerställa att AIF-förvaltaren har infört och tillämpar lämpliga förfaranden för att kontrollera att de tillgångar som förvärvas av den AIF-fond som den förvaltar registreras korrekt i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning, och ska kontrollera att positionerna i AIF-förvaltarens dokumentation överensstämmer med de tillgångar som förvaringsinstitutet har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger. AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner och all relevant information avseende AIF-fondens tillgångar översänds till förvaringsinstitutet, så att det kan göra en egen kontroll eller stämma av uppgifterna.
4. När avvikelser upptäcks, ska förvaringsinstitut införa och tillämpa ett eskaleringsförfarande och ska underrätta AIF-förvaltaren och de behöriga myndigheterna, om situationen inte kan klargöras och/eller avhjälpas.
5. Ett förvaringsinstituts förvaringsuppgifter enligt punkterna 1-4 ska enligt genomlysningsmetoden omfatta underliggande tillgångar som innehas av finansiella strukturer och/eller rättsliga strukturer som har inrättats av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning för att investera i underliggande tillgångar och som direkt eller indirekt kontrolleras av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning.
Det krav som avses i första stycket ska inte gälla fond-i-fondföretag eller mottagar/matar-strukturer, om de underliggande fonderna innehas av ett förvaringsinstitut som kontrollerar äganderätten till och dokumenterar dessa fonders tillgångar.
Artikel 91
Rapporteringsskyldigheter för prime brokers
1. Om en prime broker har utsetts, ska AIF-förvaltaren se till att ett avtal ingås från och med den dag då prime brokern utses, och enligt avtalet ska prime brokern vara skyldig att på ett varaktigt medium lämna ett uttalande till förvaringsinstitutet som innehåller följande information:
a)
Värdet vid handelsdagens slut på de poster som anges i punkt 3.
b)
Uppgifter om eventuella andra aspekter som är nödvändiga för att säkerställa att AIF-fondens förvaringsinstitut har tillgång till aktuell och korrekt information om värdet på de tillgångar vars depåförvaring har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
2. Det uttalande som avses i punkt 1 ska lämnas till AIF-fondens förvaringsinstitut senast vid handelsdagens slut dagen efter den arbetsdag som uttalandet avser.
3. De poster som avses i punkt 1 a ska omfatta följande:
a)
Totalt värde på de tillgångar som innehas av prime brokern för AIF-fondens räkning i de fall förvaringsfunktionerna har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU. Värdet på var och en av följande tillgångar:
i)
Kontantlån till AIF-fonden samt upplupen ränta.
ii)
Värdepapper som ska återlevereras av AIF-fonden enligt öppna korta positioner som prime brokern har tecknat för AIF-fondens räkning.
iii)
Löpande avvecklingsbelopp som ska betalas av AIF-fonden enligt terminsavtal.
iv)
Likvid behållning från blankning som innehas av prime brokern med avseende på korta positioner som tecknats för AIF-fondens räkning.
v)
Kontantmarginaler som prime brokern innehar med avseende på öppna terminsavtal som ingåtts för AIF-fondens räkning. Denna skyldighet gäller utöver skyldigheterna i artiklarna 87 och 88.
vi)
Stängda riskexponeringar till sista tillgängliga marknadspris från eventuella OTC-transaktioner som utförts för AIF-fondens räkning.
vii)
AIF-fondens totala antal säkrade obligationer mot prime brokern.
viii)
Alla andra tillgångar med avseende på AIF-fonden.
b)
Värdet på de andra tillgångar som avses i artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU som hålls som säkerhet av prime brokern med avseende på transaktioner för vilka säkerhet ställts enligt ett prime brokerage-avtal.
c)
Värdet på de av AIF-fondens tillgångar för vilka prime brokern har utövat sin nyttjanderätt.
d)
En förteckning över alla institut där prime brokern innehar eller kan inneha likvida medel från AIF-fonden på ett konto som öppnats i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning i enlighet med artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 92
Tillsynsuppgifter - allmänna krav
1. När förvaringsinstitutet utses, ska det bedöma de risker som är förenade med arten, omfattningen och komplexiteten hos AIF-fonden strategi och AIF-förvaltarens organisation för att utarbeta, genomföra och tillämpa tillsynsförfaranden som är lämpliga för AIF-fonden och de tillgångar som fonden investerar i. Förfarandena ska uppdateras regelbundet.
2. När förvaringsinstitutet fullgör sina tillsynsuppgifter i enlighet med artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, ska det utföra efterhandskontroller av processer och förfaranden som AIF-förvaltaren, AIF-fonden eller en utsedd tredje part har ansvar för. Förvaringsinstitutet ska under alla omständigheter säkerställa att det finns ett lämpligt kontroll- och avstämningsförfarande som tillämpas och ses över med regelbundna intervaller. AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner avseende AIF-fondens tillgångar och verksamhet översänds till förvaringsinstitutet, så det kan tillämpa sitt eget kontroll- eller avstämningsförfarande.
3. Förvaringsinstitut ska inrätta ett klart och heltäckande eskaleringsförfarande för att hantera eventuella avvikelser som det upptäcker inom ramen för sin tillsyn, och uppgifter om eskaleringsförfaranden ska på begäran tillhandahållas AIF-förvaltarens behöriga myndigheter.
4. AIF-förvaltare ska när förvaringsinstitutet börjar utföra sina uppgifter fortlöpande förse förvaringsinstitutet med all relevant information som institutet behöver för att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, inbegripet information som förvaringsinstitutet ska få från tredje parter. AIF-förvaltaren ska särskilt se till att förvaringsinstitutet får tillgång till förvaltarens räkenskaper och att det kan göra besök på plats i AIF-förvaltarens lokaler samt lokaler för eventuella tjänsteleverantörer som AIF-fonden eller AIF-förvaltaren har utsett, t.ex. administratörer eller externa värderare, och/eller att det kan granska tillsynsrapporter och uttalanden om erkända externa certifieringar som upprättats av kvalificerade oberoende revisorer eller andra experter för att säkerställa att de befintliga förfarandena är lämpliga och relevanta.
Artikel 93
Uppgifter om teckning och inlösen
För tillämpningen av artikel 21.9 a i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet uppfylla följande krav:
1.
Förvaringsinstitutet ska säkerställa att AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller den utsedda enheten har infört, tillämpar och upprätthåller ett lämpligt och konsekvent förfarande för att
i)
stämma av order om teckning mot behållningen från teckningar samt antalet andelar eller aktier som emitterats mot den behållning från teckningar som mottagits av AIF-fonden,
ii)
stämma av order om inlösen mot betald inlösen samt antal andelar eller aktier som makulerats mot den inlösen som betalats av AIF-fonden,
iii)
regelbundet kontrollera att avstämningsförfarandet är lämpligt.
Vid tillämpningen av leden i, ii och iii ska förvaringsinstitutet med jämna mellanrum särskilt kontrollera om det sammanlagda antalet andelar eller aktier på AIF-fondens konton överensstämmer med det sammanlagda antalet utelöpande aktier eller andelar som redovisas i fondens register.
2.
Förvaringsinstitutet ska säkerställa och regelbundet kontrollera att förfarandena för försäljning, emission, återköp, inlösen och makulering av andelar eller aktier i AIF-fonden genomförs i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning och AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning och kontrollera att dessa förfaranden tillämpas effektivt.
3.
Intervallen mellan förvaringsinstitutets kontroller ska överensstämma med intervallen för teckning och inlösen.
Artikel 94
Uppgifter om värdering av aktier/andelar
1. För tillämpningen av artikel 21.9 b i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut
a)
regelbundet kontrollera att lämpliga och konsekventa förfaranden införs och tillämpas för värderingen av AIF-fondens tillgångar i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser och med AIF-fondens fondbestämmelser och bolagsordning,
b)
se till att riktlinjerna och förfarandena för värdering genomförs effektivt och ses över regelbundet.
2. Förvaringsinstitutet ska tillämpa sina förfaranden med intervaller som överensstämmer med intervallen för AIF-fondens värderingspolitik i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser.
3. Om förvaringsinstitutet anser att beräkningen av värdet på AIF-fondens aktier eller andelar inte har utförts i enlighet med tillämplig lagstiftning eller AIF-fondens regler eller artikel 19 i direktiv 2011/61/EU, ska det underrätta AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden, och se till att avhjälpande åtgärder i AIF-fondens investerares intresse vidtas utan dröjsmål.
4. Om en extern värderare har utsetts, ska förvaringsinstitutet kontrollera att värderaren har utsetts i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser.
Artikel 95
Uppgifter om genomförande av AIF-förvaltarens instruktioner
För tillämpningen av artikel 21.9 c i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Införa och tillämpa adekvata förfaranden för att kontrollera att AIF-fonden och AIF-förvaltaren följer tillämpliga lagar och andra författningar samt AIF-fondens fondbestämmelser och bolagsordning. Förvaringsinstitutet ska särskilt övervaka att AIF-förvaltaren iakttar de investeringsrestriktioner och gränser för finansiell hävstång som anges i AIF-fondens emissionsdokument. Förfarandena ska stå i proportion till AIF-fondens art, omfattning och komplexitet.
b)
Införa och tillämpa ett eskaleringsförfarande, om AIF-fonden har överträtt någon av de gränser eller begränsningar som avses i led a.
Artikel 96
Uppgifter om snabb avveckling av transaktioner
1. För tillämpningen av artikel 21.9 d i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet införa ett förfarande för att upptäcka situationer där betalning för transaktioner som berör tillgångar hos AIF-fonden eller AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning inte remitteras till AIF-fonden inom de sedvanliga tidsfristerna. I sådana fall ska förvaringsinstitutet underrätta AIF-förvaltaren om detta och om möjligt begära restitution av de finansiella instrumenten från motparten, om situationen inte har avhjälpts.
2. Om transaktionerna inte genomförs på en reglerad marknad, ska de sedvanliga tidsfristerna bedömas med avseende på transaktionsvillkoren (avtal om OTC-derivat eller investeringar i fastighetstillgångar eller privatägda bolag).
Artikel 97
Uppgifter om AIF-fondens inkomstfördelning
1. För tillämpningen av artikel 21.9 e i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet
a)
se till att nettointäktsberäkningen, när den har deklarerats av AIF-förvaltaren, sker i enlighet med AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning och tillämplig nationell lagstiftning,
b)
se till att lämpliga åtgärder vidtas, om AIF-fondens revisorer har uttryckt reservationer om årsräkenskaperna; AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning ska förse förvaringsinstitutet med all information om reservationer mot räkenskaperna,
c)
så snart AIF-förvaltaren har deklarerat betalningar av utdelningar, kontrollera om de är korrekta och fullständiga, i relevanta fall även ”carried interest”.
2. Om ett förvaringsinstitut anser att intäktsberäkningen inte har utförts i enlighet med tillämplig lagstiftning eller AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, ska det underrätta AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden om detta, och säkerställa att avhjälpande åtgärder vidtas i god tid i AIF-fondens investerares bästa intresse.
Artikel 98
Vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg
1. För att uppfylla skyldigheterna enligt artikel 21.11 c i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet genomföra och tillämpa ett lämpligt dokumenterat förfarande för vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg vid val och fortlöpande övervakning av den som uppgifter delegeras till. Förfarandet ska ses över regelbundet och minst en gång om året och ska på begäran tillhandahållas de behöriga myndigheterna.
2. När en tredje part, till vilken förvaringsuppgifter delegeras i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU, väljs ut och kontrakteras ska förvaringsinstitutet visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg för att säkerställa att den tredje part som anförtros finansiella instrument har en lämplig skyddsnivå. Förvaringsinstitutet ska minst göra följande:
a)
Bedöma regelverket, inklusive landrisker, depåförvaringsrisker och verkställbarheten angående tredje parters avtal. Bedömningen ska i synnerhet göra det möjligt för förvaringsinstitutet att fastställa potentiella följder för AIF-fondens tillgångar och rättigheter, om den tredje parten blir insolvent. Om förvaringsinstitutet blir medvetet om att tillgångarna på grund av lagstiftningen i det land där tredje parten är etablerad inte hålls tillräckligt åtskilda för att skydda mot insolvens, ska det omedelbart underrätta AIF-förvaltaren om detta.
b)
Bedöma huruvida tredje partens metoder, förfaranden och internkontroller är tillräckliga för att se till att de finansiella instrument som innehas av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning behandlas med vederbörlig omsorg och skydd av hög standard.
c)
Bedöma huruvida den tredje partens finansiella kapacitet och anseende är förenliga med de delegerade uppgifterna. Denna bedömning ska grundas på upplysningar som lämnats av den tredje parten samt annan data och information, om sådan finns tillgänglig.
d)
Säkerställa att den tredje parten har operativ och teknisk kapacitet att utföra de delegerade förvaringsuppgifterna med en tillfredsställande grad av skydd och säkerhet.
3. Förvaringsinstitut ska visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg när det utför regelbundna översyner och fortlöpande övervakning för att säkerställa att tredje parten fortsätter att uppfylla de kriterier som anges i punkt 1 i denna artikel och de villkor som anges i artikel 21.11 d i direktiv 2011/61/EU. I detta syfte ska förvaringsinstitutet åtminstone göra följande:
a)
Övervaka hur den tredje parten bedriver sin verksamhet och om den uppfyller förvaringsinstitutets standarder.
b)
Säkerställa att den tredje parten utför sina förvaringsuppgifter med en hög nivå av skicklighet, aktsamhet och omsorg, och särskilt att den effektivt håller de finansiella instrumenten åtskilda i enlighet med artikel 99.
c)
Se över de depåförvaringsrisker som är förenade med beslutet att anförtro tillgångarna till den tredje parten och utan onödigt dröjsmål underrätta AIF-fonden eller AIF-förvaltaren om eventuella förändringar av sådana risker. Denna bedömning ska grundas på upplysningar som den tredje parten lämnat samt annan data och information, om sådan finns tillgänglig. Översynens frekvens och omfattning ska ökas vid oro på finansmarknaderna eller när en risk har identifierats. Om förvaringsinstitutet blir medvetet om att tillgångarna på grund av lagstiftningen i det land där tredje parten är etablerad inte hålls tillräckligt åtskilda för att skydda mot insolvens, ska det omedelbart informera AIF-förvaltaren om detta.
4. Om den tredje parten vidaredelegerar några av de funktioner som den har delegerats ska de villkor och kriterier som anges i punkterna 1, 2 och 3 gälla i tillämpliga delar.
5. Förvaringsinstitut ska övervaka efterlevnaden av artikel 21.4 i direktiv 2011/61/EU.
6. Förvaringsinstitut ska utarbeta beredskapsplaner för varje marknad där det utser en tredje part att utföra förvaringsuppgifter i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU. Om det finns en alternativ tillhandahållare, ska denne anges i beredskapsplanen.
7. Om den som delegerats uppgifter inte längre uppfyller kraven, ska förvaringsinstitut vidta åtgärder i AIF-fondens och fondens investerares bästa intresse, inbegripet uppsägning av avtalet.
Artikel 99
Skyldighet att hålla tillgångar åtskilda
1. Om förvaringsfunktioner helt eller delvis har delegerats till en tredje part, ska förvaringsinstitutet säkerställa att den tredje part till vilken förvaringen av tillgångar har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU fullgör skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda enligt artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU genom att kontrollera att den tredje parten gör följande:
a)
Dokumenterar och för de räkenskaper som krävs för att förvaringsinstitutet när som helst och utan dröjsmål ska kunna skilja de tillgångar som det innehar för AIF-fondkunders räkning från sina egna tillgångar, från sina andra kunders tillgångar, från tillgångar som det innehar för egen räkning och från tillgångar som det innehar för sina kunder som inte är AIF-fonder.
b)
För register och räkenskaper på ett sådant sätt att den kan garantera att uppgifterna är riktiga och överensstämmer med de tillgångar som den förvarar för förvaringsinstitutets kunder.
c)
Regelbundet stämmer av sina interna räkenskaper och uppgifter mot motsvarande uppgifter för en tredje part till vilken den har delegerat förvaringsfunktioner i enlighet med artikel 21.11 tredje stycket i 2011/61/EU.
d)
Inför lämpliga organisatoriska åtgärder för att minimera riskerna för förlust eller värdeminskning av finansiella instrument eller av rättigheter som är förenade med dessa instrument, till följd av missbruk av instrumenten, bedrägerier, bristfällig förvaltning, bristande dokumentation eller försumlighet.
e)
Om den tredje parten är en enhet av samma slag som de enheter som avses i artikel 18.1 a, b och c i direktiv 2006/73/EG och omfattas av effektiv stabilitetstillsyn och övervakning som har samma verkan som unionsrätten och som genomdrivs effektivt, ska förvaringsinstitutet vidta nödvändiga åtgärder för att se till att AIF-fondens likvida medel innehas på konton i enlighet med artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
2. Om ett förvaringsinstitut har delegerat sina förvaringsfunktioner till en tredje part i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU, ska övervakningen av den tredje partens efterlevnad av skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda garantera att de finansiella instrument som tillhör institutets kunder skyddas, om den tredje parten skulle bli insolvent. Om kraven i punkt 1 enligt tillämplig lagstiftning - särskilt lagstiftning om egendom eller insolvens - inte är tillräckliga för att uppnå det målet, ska förvaringsinstitutet bedöma vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att minimera förlustrisken och upprätthålla en lämplig skyddsnivå.
3. Punkterna 1 och 2 ska gälla i tillämpliga delar när den tredje part till vilken förvaringen av tillgångar har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU har beslutat att delegera hela eller delar av sina förvaringsfunktioner till en annan tredje part i enlighet med artikel 21.11 tredje stycket i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 4
Förlust av finansiella instrument, ansvarsbefrielse och objektiva skäl
(Artikel 21.12 och 21.13 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 100
Förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras
1. Förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU ska anses ha skett när något av följande villkor uppfylls i fråga om ett finansiellt instrument som depåförvaras av förvaringsinstitutet eller en tredje part till vilken depåförvaringen delegerats:
a)
AIF-fonden har uppgett äganderätt som bevisligen inte är giltig, eftersom fonden har upphört att ha äganderätt eller aldrig har haft äganderätt.
b)
AIF-fonden har definitivt fråntagits äganderätten till det finansiella instrumentet.
c)
AIF-fonden är definitivt oförmögen att direkt eller indirekt förfoga över det finansiella instrumentet.
2. En AIF-förvaltares konstaterande av att ett finansiellt instrument har förlorats ska ske enligt ett dokumenterat förfarande som de behöriga myndigheterna lätt ska ha åtkomst till. Så snart en förlust har konstaterats, ska förvaltaren omedelbart underrätta investerarna om detta på ett varaktigt medium.
3. Ett finansiellt instrument som depåförvaras ska inte anses vara förlorat i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU, om AIF-fonden definitivt fråntas äganderätten till ett visst instrument, men detta instrument ersätts av eller omvandlas till ett eller flera andra finansiella instrument.
4. Om en tredje part till vilken depåförvaring delegerats blir insolvent, ska AIF-förvaltaren konstatera förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras, så snart det står klart att något av villkoren i punkt 1 uppfylls.
Senast när insolvensförfarandet är avslutat ska det råda klarhet om huruvida något av villkoren i punkt 1 är uppfyllt. AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet ska nära övervaka insolvensförfarandet för att fastställa huruvida alla eller några av de finansiella instrument faktiskt har förlorats som anförtrotts till den tredje part till vilken depåförvaringen delegerats.
5. En förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras ska konstateras, oavsett om uppfyllandet av de villkor som anges i punkt 1 är följden av bedrägeri, försumlighet eller annat uppsåtligt eller icke uppsåtligt agerande.
Artikel 101
Ansvarsbefrielse enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU
1. I enlighet med artikel 21.12 andra stycket i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut inte hållas ansvarigt, om det kan visa att alla följande villkor är uppfyllda:
a)
Den händelse som ledde till förlusten har inte orsakats av en handling eller underlåtenhet från förvaringsinstitutets sida eller från den tredje parts sida till vilken depåförvaringen av det finansiella instrumentet har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU.
b)
Förvaringsinstitutet kunde inte rimligen ha förhindrat den händelse som ledde till förlusten och har vidtagit alla försiktighetsåtgärder som åligger ett försiktigt förvaringsinstitut enligt etablerad branschpraxis.
c)
Förvaringsinstitutet skulle inte trots noggrann skicklighet, aktsamhet och omsorg kunnat förhindra förlusten.
Detta villkor kan anses vara uppfyllt, när förvaringsinstitutet har säkerställt att det och den tredje part till vilken depåförvaringen av det finansiella instrumentet har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU har vidtagit samtliga följande åtgärder:
i)
De har infört, tillämpar och upprätthåller strukturer och förfaranden samt har sakkunskaper som är lämpliga för och proportionella mot AIF-fondens tillgångars art och komplexitet, för att i rätt tid urskilja och fortlöpande övervaka yttre händelser som kan leda till förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
ii)
De bedömer fortlöpande om någon av de händelser som anges i första ledet utgör en väsentlig risk för förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
iii)
De informerar AIF-förvaltaren om väsentliga risker som konstaterats och vidtar vid behov lämpliga åtgärder för att förhindra eller begränsa förlusten av ett finansiellt instrument som depåförvaras, om faktiska eller potentiella yttre händelser anses utgöra en väsentlig risk för förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
2. De krav som avses i punkt 1 a och b ska anses vara uppfyllda vid följande omständigheter:
a)
Naturfenomen utanför människans kontroll och påverkan.
b)
Antagande av lagar, dekret, förordningar eller beslut av en regering eller ett statligt organ, inklusive domstolar, som påverkar det finansiella instrument som depåförvaras.
c)
Krig, uppror eller andra allvarliga omvälvningar.
3. De krav som avses i punkt 1 a och b ska inte anses vara uppfyllda vid omständigheter som redovisningsfel, operativa brister, bedrägeri och underlåtenhet att hålla tillgångar åtskilda från förvaringsinstitutets sida eller från en tredje parts sida till vilken depåförvaringen av finansiella instrument har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU.
4. Denna artikel ska gälla i tillämpliga delar för den som delegerats uppgifter, om förvaringsinstitutet enligt avtal har överfört sitt ansvar i enlighet med artikel 21.13 och 21.14 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 102
Objektiva skäl till ansvarsbefrielse för förvaringsinstitut
1. Objektiva skäl till ansvarsbefrielse i enlighet med artikel 21.13 i direktiv 2011/61/EU ska
a)
begränsas till exakta och konkreta omständigheter som kännetecknar en viss verksamhet,
b)
överensstämma med förvaringsinstitutets riktlinjer och beslut.
2. De objektiva skälen ska fastställas varje gång förvaringsinstitutet har för avsikt att frånsäga sig ansvar.
3. Förvaringsinstitut ska ha objektiva skäl till ansvarsbefrielse i enlighet med artikel 21.13 i direktiv 2011/61/EU, om det kan visa att det inte hade något annat alternativ än att delegera sina depåförvaringsuppgifter till en tredje part. Detta ska anses vara uppfyllt i exempelvis följande fall:
a)
Lagstiftningen i ett tredjeland kräver att vissa finansiella instrument depåförvaras av en lokal enhet och det finns lokala enheter som uppfyller delegeringskraven enligt artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
b)
AIF-förvaltaren insisterar på att ha kvar en investering i en viss jurisdiktion, trots att förvaringsinstitutet varnar för att detta kan medföra ökad risk.
KAPITEL V
ÖPPENHETSKRAV, FINANSIELL HÄVSTÅNG, REGLER AVSEENDE TREDJELAND SAMT INFORMATIONSUTBYTE OM EVENTUELLA KONSEKVENSER AV AIF-FÖRVALTARES VERKSAMHET
AVSNITT 1
Årsredovisningar, information till investerare och rapportering till behöriga myndigheter
(Artiklarna 22.2 a-e, 23.4 och 24.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 103
Allmänna principer för årsredovisningar
Alla upplysningar som lämnas i årsredovisningarna, inbegripet de upplysningar som anges i detta avsnitt, ska vara relevanta, tillförlitliga, jämförbara och tydliga. Årsredovisningarna ska innehålla den information som investerare behöver om särskilda AIF-fondstrukturer.
Artikel 104
Innehåll och format för balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder samt den detaljerade resultaträkningen för räkenskapsåret
1. Balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder ska minst innehålla följande uppgifter och underliggande poster i enlighet med artikel 22.2 a i direktiv 2011/61/EU:
a) Tillgångar: en resurs som AIF-fonden genom tidigare händelser kontrollerar och som väntas medföra ett framtida inflöde till fonden av ekonomiska värden. Tillgångar ska klassificeras i följande underordnade poster:
b) Skulder: en förpliktelse för AIF-fonden som härrör från tidigare händelser och vars avveckling väntas resultera i ett utflöde från fonden av resurser som motsvarar ekonomiska värden. Skulder ska klassificeras i följande underordnade poster:
c) Nettotillgångar: residual rätt till AIF-fondens tillgångar efter avdrag för alla skulder.
2. Den detaljerade resultaträkningen ska minst innehålla följande uppgifter och underliggande poster:
a) Inkomster: ökning av ekonomiska värden under en redovisningsperiod till följd av inbetalningar eller ökning av tillgångars värde eller minskning av skulders värde och som medför en ökning av nettotillgångar, förutom sådana ökningar som är hänförliga till tillskott från investerare. Inkomster ska klassificeras i följande underordnade poster:
-
Utdelningsintäkter: utdelningar på aktieinvesteringar som AIF-fonden har rätt till.
-
Ränteintäkter: ränta på skuldfinansieringsinstrument och på likvida medel som AIF-fonden har rätt till.
-
Hyresinkomster: hyresinkomster från fastighetsinvesteringar som AIF-fonden har rätt till.
b) Kostnader: minskningar av ekonomiska värden under redovisningsperioden i form av utflöden eller förbrukning av tillgångar eller uppkomst av skulder som resulterar i minskningar av nettotillgångar, förutom dem som uppkommer vid utdelningar till investerare. Kostnader ska klassificeras i följande underordnade poster:
Avgifter för investeringsrådgivning eller investeringsförvaltning: avtalsenliga avgifter som ska betalas till rådgivaren eller AIF-förvaltaren.
Övriga kostnader: inklusive, men inte begränsat till, administrationsavgifter, arvoden, depåförvaringsavgifter och ränta. Väsentliga enskilda poster ska redovisas separat.
Realiserade förluster på investeringar: förluster vid avyttring av investeringar.
Orealiserade förluster på investeringar: förluster vid omvärdering av investeringar.
c) Nettointäkter eller nettokostnader: intäkter som överskjuter kostnader eller kostnader som överskjuter intäkter.
3. Posternas uppställning, nomenklatur och terminologi ska vara förenlig med tillämpliga redovisningsstandarder eller AIF-fondens regler och ska följa den tillämpliga lagstiftningen i AIF-fondens etableringsland. Posterna får ändras eller utökas för att säkerställa att standarder och regler iakttas.
4. Ytterligare poster, rubriker och delsummor ska redovisas, när detta är relevant för förståelsen av en AIF-fonds finansiella ställning enligt balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder eller AIF-fondens finansiella resultat, med samma innehåll och format som resultaträkningen. I förekommande fall ska relevant kompletterande information redovisas i noter till de finansiella rapporterna. Syftet med noterna ska vara att tillhandahålla förklarande beskrivningar eller uppdelningar av poster i de primära rapporterna och information om poster som inte uppfyller kraven på att redovisas i dessa rapporter.
5. Varje väsentlig kategori av likartade poster ska redovisas separat. Enskilda poster ska redovisas, om de är väsentliga. Väsentligheten ska bedömas enligt antagna redovisningsstandarder.
6. Posternas uppställning och klassificering i balansräkningen eller redovisningen av tillgångar eller skulder ska vara oförändrade från en period till nästa, om det inte är uppenbart att en annan uppställning och klassificering skulle vara lämpligare efter en väsentlig förändring av investeringsstrategin som leder till annorlunda handelsmönster eller till följd av att en redovisningsstandard kräver en ändrad utformning.
7. När det gäller resultaträkningens innehåll och format enligt vad som anges i bilaga IV, ska alla intäkts- och kostnadsposter som redovisas under en given period inkluderas i resultaträkningen, såvida inte en redovisningsstandard som antagits av AIF-fonden kräver annat.
Artikel 105
Verksamhetsberättelse för räkenskapsåret
1. Verksamhetsberättelsen för räkenskapsåret ska minst innehålla
a)
en översikt över investeringsverksamheten under året eller perioden samt en översikt över AIF-fondens portfölj vid slutet av året eller perioden,
b)
en översikt över AIF-fondens resultat under året eller perioden,
c)
väsentliga förändringar enligt vad som anges nedan i den information som avses i artikel 23 i direktiv 2011/61/EU och som inte redan redovisats i de finansiella rapporterna.
2. Rapporten ska innehålla en rättvis och välavvägd granskning av AIF-fondens aktiviteter och resultat samt en beskrivning av de viktigaste risker och investeringsosäkerheter eller ekonomiska osäkerheter som AIF-fonden kan exponeras mot.
3. I den utsträckning som behövs för att förstå AIF-fondens investeringsaktiviteter eller resultat ska analysen innehålla både finansiella och icke-finansiella nyckelindikatorer som är relevanta för AIF-fonden i fråga. De upplysningar som lämnas i rapporten ska vara förenliga med nationella regler i AIF-fondens etableringsland.
4. Upplysningarna i verksamhetsberättelsen för räkenskapsåret ska ingå i styrelsens eller investeringsförvaltarnas rapporter, i den mån sådana rapporter brukar lämnas samtidigt med AIF-fondens finansiella rapporter.
Artikel 106
Väsentliga förändringar
1. Alla förändringar av information ska anses vara väsentliga i den mening som avses i artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU, om det finns en väsentlig sannolikhet för att en förnuftig investerare som blir medveten om sådan information skulle ompröva sitt beslut att investera i AIF-fonden, inbegripet fall där sådan information skulle kunna inverka på investerarens förmåga att utöva sina rättigheter i förhållande till investeringen eller på annat sätt skada intressena för en eller flera investerare i AIF-fonden.
2. För tillämpningen av artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare bedöma förändringar under räkenskapsåret av information enligt artikel 23 i direktiv 2011/61/EU som omfattas av punkt 1 i denna artikel.
3. Informationen ska lämnas enligt kraven i de redovisningsstandarder och redovisningsregler som AIF-fonden har infört, tillsammans med en beskrivning av potentiella eller förväntade effekter på AIF-fonden och/eller på fondens investerare. Ytterligare information ska lämnas, om iakttagandet av specifika krav i redovisningsstandarderna och redovisningsreglerna kanske inte räcker till för att investerarna ska kunna förstå förändringens effekter.
4. Om den information som ska lämnas i enlighet med punkt 1 inte täcks av AIF-fondens redovisningsstandarder eller redovisningsregler, ska en beskrivning av väsentliga förändringar lämnas tillsammans med information om potentiella eller förväntade effekter på AIF-fonden och/eller på fondens investerare.
Artikel 107
Information om ersättningar
1. När information i enlighet med artikel 22.2 e i direktiv 2011/61/EU lämnas, ska det anges om det sammanlagda ersättningsbeloppet avser något av följande:
a)
Det sammanlagda ersättningsbelopp som AIF-förvaltaren betalar ut till hela sin personal, med angivande av antalet betalningsmottagare.
b)
Det sammanlagda ersättningsbelopp som AIF-förvaltaren betalar ut till personal som helt eller delvis är involverad i AIF-fondens verksamhet, med angivande av antalet betalningsmottagare.
c)
Den andel av det sammanlagda ersättningsbeloppet till AIF-förvaltarens personal som kan tillskrivas AIF-fonden, med angivande av antalet betalningsmottagare.
2. I relevanta fall ska även ”carried interest” som AIF-fonden betalar ut inkluderas i räkenskapsårets sammanlagda ersättningsbelopp.
3. Om informationen lämnas av AIF-förvaltare, ska en fördelning eller uppdelning lämnas för varje AIF-fond, i den mån sådan information finns eller är lätt tillgänglig. Denna information ska innehålla en beskrivning av hur fördelningen eller uppdelningen har gjorts.
4. AIF-förvaltare ska lämna allmän information om finansiella och icke-finansiella kriterier för sin ersättningspolitik och ersättningspraxis för relevanta personalkategorier, så att investerarna kan bedöma de incitament som skapas. I enlighet med de principer som anges i bilaga II till direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare åtminstone lämna den information som behövs för att förstå AIF-fondens riskprofil och de åtgärder som fonden vidtar för att undvika eller hantera intressekonflikter.
Artikel 108
Regelbunden information till investerare
1. Den information som avses i artikel 23.4 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas på ett klart och begripligt sätt.
2. När AIF-förvaltare lämnar information om den procentuella andelen av AIF-fondens tillgångar för vilka särskilda ordningar gäller på grund av deras illikvida natur i enlighet med artikel 23.4 a i direktiv 2011/61/EU, ska förvaltaren
a)
lämna en översikt över eventuella särskilda ordningar, inbegripet information om huruvida de avser ”sidofickor”, spärrar eller liknande ordningar, den värderingsmetod som tillämpas på tillgångar som är föremål för sådana ordningar och hur förvaltningsavgifterna och de resultatrelaterade avgifterna tillämpas på dessa tillgångar,
b)
lämna denna information som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Den procentuella andelen av AIF-fondens tillgångar för vilka specialarrangemang enligt artikel 1.5 gäller ska beräknas som nettovärdet av de tillgångar som är föremål för särskilda ordningar, dividerat med den berörda AIF-fondens nettotillgångsvärde.
3. När det gäller eventuella nya ordningar för AIF-fondens likviditetshantering i enlighet med artikel 23.4 b i direktiv 2011/61/EU, ska AIF-förvaltare
a)
för varje AIF-fond de förvaltar som inte är en sluten AIF-fond utan finansiell hävstång underrätta investerarna, om de förändrar de system och förfaranden för likviditetshantering som avses i artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU och som är väsentliga i enlighet med artikel 106.1 i denna förordning,
b)
omedelbart underrätta investerare, om de aktiverar spärrar, sidofickor eller liknande specialarrangemang eller om de beslutar att avbryta inlösen,
c)
lämna en översikt över förändringar av likviditetsordningarna, vare sig dessa ordningar är särskilda ordningar eller ej. I relevanta fall ska översikten inbegripa villkoren för tillåten inlösen och de omständigheter som avgör när diskretionär förvaltning gäller. Information ska ingå om eventuella begränsningar av rösträtt eller andra tillämpliga begränsningar, längden på eventuella inlåsningsperioder eller bestämmelser om ”first in line” eller ”pro-rating” för spärrar och avbrytanden.
4. Informationen om AIF-fondens riskprofil i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU ska inbegripa
a)
åtgärder för att bedöma AIF-portföljens känslighet för de mest relevanta risker som AIF-fonden är eller kan bli exponerad mot,
b)
om de riskbegränsningar som fastställts av AIF-förvaltaren har överskridits eller sannolikt kan överskridas och, i de fall riskbegränsningarna har överskridits, en beskrivning av omständigheterna och de avhjälpande åtgärder som har vidtagits.
Informationen ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
5. De riskhanteringssystem som AIF-förvaltaren använder i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU ska ange de viktigaste åtgärderna för att hantera de risker som varje förvaltad AIF-fond är eller kan bli exponerad mot. Vid ändringar ska information lämnas om dessa ändringar samt deras förväntade effekt på AIF-fonden och dess investerare.
Informationen ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig eller offentliggörs i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 109
Regelbunden information till investerare
1. Den information som avses i artikel 23.5 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas på ett klart och begripligt sätt.
2. Utan onödigt dröjsmål ska information lämnas om ändringar av den högsta finansiella hävstångsnivån beräknad enligt brutto- och åtagandemetoderna samt eventuell rätt till återanvändning av säkerheter eller eventuella garantier enligt ordningen för finansiell hävstång, varvid informationen ska omfatta
a)
den ursprungliga och reviderade högsta finansiella hävstångsnivån beräknad i enlighet med artiklarna 7 och 8, där den finansiella hävstångsnivån ska beräknas som en relevant exponering dividerad med AIF-fondens nettotillgångsvärde,
b)
arten av de rättigheter som beviljats för återanvändning av säkerheter,
c)
arten av beviljade garantier,
d)
uppgifter om eventuella ändringar med avseende på tjänsteleverantörer i samband med någon av leden ovan.
3. Informationen om det sammanlagda finansiella hävstångsbeloppet beräknat enligt brutto- och åtagandemetoder som används av AIF-fonden ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 110
Rapportering till behöriga myndigheter
1. För att uppfylla kraven i artikel 24.1 andra stycket och artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare lämna följande information i sina rapporter till de behöriga myndigheterna:
a)
De huvudsakliga instrument som de bedriver handel med, inklusive en uppdelning mellan finansiella instrument och andra tillgångar och uppgift om AIF-fondens investeringsstrategier och dess geografiska och sektoriella investeringsinriktning.
b)
De marknader där de är medlemmar eller bedriver aktiv handel.
c)
Diversifieringen av AIF-fondens portfölj, inklusive men inte begränsat till fondens huvudsakliga exponeringar och största koncentrationer.
Informationen ska lämnas snarast och senast en månad efter utgången av den period som avses i punkt 3. Om AIF-fonden är en fond-i-fond, får AIF-förvaltaren förlänga denna period med 15 dagar.
2. AIF-förvaltare ska för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar - och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen - lämna följande information till de behöriga myndigheterna i sina hemmedlemsstater i enlighet med artikel 24.2 i direktiv 2011/61/EU:
a)
Procentuell andel av AIF-fondens tillgångar för vilka specialarrangemang enligt artikel 1.5 gäller på grund av deras illikvida natur enligt vad som avses i artikel 23.4 a i direktiv 2011/61/EU.
b)
Eventuella nya ordningar för AIF-fondens likviditetshantering.
c)
De riskhanteringssystem som AIF-förvaltaren tillämpar för att hantera marknadsrisk, likviditetsrisk, motpartsrisk och andra risker, inklusive operativa risker.
d)
AIF-fondens aktuella riskprofil, inklusive
i)
marknadsriskprofilen för AIF-fondens investeringar, inbegripet förväntad avkastning och AIF-fondens volatilitet under normala marknadsförhållanden,
ii)
likviditetsprofilen för AIF-fondens investeringar, inbegripet likviditetsprofilen för fondens tillgångar, profilen för inlösenvillkor och de finansieringsvillkor som motparter ger AIF-fonden,
e)
information om de huvudsakliga tillgångskategorier som AIF-fonden har investerat i, inbegripet motsvarande marknadsvärde för korta och långa positioner, omsättning och resultat under rapporteringsperioden,
f)
resultatet av de regelbundna stresstester, under normala och exceptionella omständigheter, som genomförs i enlighet med artiklarna 15.3 b och 16.1 andra stycket i direktiv 2011/61/EU.
3. Den information som avses i punkterna 1 och 2 ska rapporteras enligt följande:
a)
Halvårsvis av AIF-förvaltare som förvaltar portföljer åt AIF-fonder vars förvaltade tillgångar beräknade i enlighet med artikel 2 sammanlagt överstiger tröskelvärdet på antingen 100 miljoner euro eller 500 miljoner euro i enlighet med artikel 3.2 a respektive 3.2 b i direktiv 2011/61/EU, men som inte överstiger 1 miljard euro, för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen.
b)
Kvartalsvis av AIF-förvaltare som förvaltar portföljer åt AIF-fonder vars förvaltade tillgångar beräknade i enlighet med artikel 2 sammanlagt överstiger 1 miljard euro, för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen.
c)
Kvartalsvis av AIF-förvaltare som omfattas av de krav som avses i led a, för varje AIF-fond vars tillgångar de förvaltar, inbegripet eventuella tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång och som sammanlagt överstiger 500 miljoner euro med avseende på den AIF-fonden.
d)
Årligen av AIF-förvaltare med avseende på varje förvaltad AIF-fond utan finansiell hävstång och som enligt sin egen investeringspolitik investerar i onoterade företag och emittenter för att förvärva kontroll.
4. Genom avvikelse från punkt 3 kan den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat för att kunna fullgöra sitt uppdrag anse det nödvändigt och lämpligt att kräva att hela eller delar av informationen ska rapporteras mer frekvent.
5. AIF-förvaltare som förvaltar en eller flera AIF-fonder som enligt deras bedömning i betydande grad använder finansiell hävstång i enlighet med artikel 111 i denna förordning ska lämna den information som krävs enligt artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU samtidigt som den information som krävs enligt punkt 2 i denna artikel.
6. AIF-förvaltare ska lämna den information som anges i punkterna 1, 2 och 5 enligt den mall för proformaredovisning som anges i bilaga IV.
7. När det gäller icke EU-baserade AIF-förvaltare ska i enlighet med artikel 42.1 a i direktiv 2011/61/EU hänvisningar till behörig myndighet i hemmedlemsstaten avse den behöriga myndigheten i referensmedlemsstaten.
Artikel 111
Användning av finansiell hävstång i ”betydande grad”
1. Vid tillämpningen av artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU ska finansiell hävstång anses användas i betydande grad, när en AIF-fonds exponering beräknad enligt åtagandemetoden i enlighet med artikel 8 i denna förordning är tre gånger så stor som nettotillgångsvärdet.
2. Om det krav som avses i punkt 1 uppfylls, ska AIF-förvaltaren i enlighet med artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU lämna information till de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten i enlighet med de principer som fastställs i artikel 110.3 i denna förordning.
AVSNITT 2
AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder med finansiell hävstång
(Artikel 25.3 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 112
Begränsningar av förvaltningen av AIF-fonder
1. De principer som fastställs i denna artikel ska tillämpas för att ange omständigheterna för när behöriga myndigheter får utöva sin befogenhet att införa gränser för finansiell hävstång eller andra begränsningar för AIF-förvaltare.
2. När de behöriga myndigheterna bedömer den information som mottas i enlighet med artiklarna 7.3, 15.4, 24.4 eller 24.5 i direktiv 2011/61/EU, ska de ta hänsyn till i vilken omfattning AIF-förvaltares användning av finansiell hävstång eller deras samverkan med en grupp av AIF-förvaltare eller andra finansinstitut, kan bidra till att ackumulera risker för det finansiella systemets funktion eller för störningar på marknaderna.
3. De behöriga myndigheterna ska beakta åtminstone följande aspekter i sin bedömning:
a)
Omständigheter då en eller flera AIF-fonders exponering, inbegripet exponeringar till följd av finansierings- eller investeringspositioner som AIF-förvaltaren handlar i för egen räkning eller för en AIF-fonds räkning, kan utgöra en betydande marknads-, likviditets- eller motpartsrisk för ett finansinstitut.
b)
Omständigheter då AIF-förvaltares verksamhet eller förvaltarens samverkan med exempelvis en grupp av AIF-förvaltare eller andra finansinstitut, särskilt med avseende på de typer av tillgångar som AIF-fonden investerar i och den teknik som AIF-förvaltaren tillämpar genom användning av finansiell hävstång, bidrar eller kan bidra till en nedåtgående prisspiral för finansiella instrument eller andra tillgångar på ett sätt som hotar de finansiella instrumentens eller de andra tillgångarnas lönsamhet.
c)
Kriterier som typ av AIF-fond, AIF-förvaltarens investeringsstrategi med avseende på de berörda AIF-fonderna, de olika marknadsvillkor som råder för AIF-förvaltare och AIF-fonder samt eventuella konjunkturförstärkande effekter till följd av att de behöriga myndigheterna inför trösklar eller andra begränsningar för den berörda AIF-förvaltarens användning av finansiell hävstång.
d)
Kriterier som en eller flera AIF-fonders storlek och eventuella relaterade effekter inom ett visst marknadssegment, riskkoncentrationer på vissa marknader där en eller flera AIF-fonder investerar, eventuella spridningsrisker till andra marknader från en marknad där risker har konstaterats, likviditetsproblem på särskilda marknader vid en viss tidpunkt, graden av obalans mellan tillgångar och skulder i en AIF-förvaltares investeringsstrategi eller oregelbundna prisrörelser för tillgångar som en AIF-fond kan investera i.
AVSNITT 3
Särskilda bestämmelser avseende tredjeländer
(Artiklarna 34.1, 35.2, 36.1, 37.7 d, 40.2 a och 42.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 113
Allmänna krav
1. Samarbetsarrangemangen ska täcka alla möjliga situationer och aktörer som anges i kapitel VII i direktiv 2011/61/EU, med beaktande av AIF-förvaltarens och AIF-fondens etableringsplats samt AIF-förvaltarens verksamhet.
2. Samarbetsarrangemangen ska anges i skriftlig form.
3. Samarbetsarrangemangen mellan behöriga myndigheter i unionen och tillsynsmyndigheter i tredjeland ska fastställa en särskild ram för samråd, samarbete och informationsutbyte för tillsyn och efterlevnad.
4. Samarbetsarrangemangen ska fastställa en särskild bestämmelse om information som en behörig myndighet i unionen mottar från en tillsynsmyndighet i ett tredjeland och som ska överföras till andra behöriga myndigheter i unionen, Esma eller ESRB i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
Artikel 114
Mekanismer, instrument och förfaranden
1. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att behöriga myndigheter i unionen ska ha tillgång till all information som de behöver för att fullgöra sitt uppdrag i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
2. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att inspektioner på plats ska kunna utföras, när det är nödvändigt för att den behöriga myndigheten i unionen ska kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med direktiv 2011/61/EU. Inspektioner på plats ska utföras direkt av den behöriga EU-myndigheten eller av den behöriga myndigheten i det berörda tredjelandet med den behöriga EU-myndighetens hjälp.
3. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att tredjelandets behöriga myndighet ska kunna hjälpa de behöriga EU-myndigheterna, när det är nödvändigt för att verkställa unionslagstiftning och nationell genomförandelagstiftning som överträtts av en enhet som är etablerad i det berörda tredjelandet i enlighet med de nationella och internationella lagar som gäller för den myndigheten.
Artikel 115
Dataskydd
Samarbetsarrangemangen ska garantera att uppgiftsöverföring till tredjeland och analys av uppgifter endast sker i enlighet med artikel 52 i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 4
Utbyte av information om möjliga konsekvenser för det finansiella systemet av en AIF-förvaltares verksamhet
(Artikel 53.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 116
Utbyte av information om möjliga konsekvenser för det finansiella systemet av en AIF-förvaltares aktiviteter
Vid tillämpningen av artikel 53 i direktiv 2011/61/EU ska de behöriga myndigheterna i de medlemsstater som ansvarar för auktorisation av och tillsyn över AIF-förvaltare enligt det direktivet utbyta information med de behöriga myndigheterna i övriga medlemsstater samt Esma och ESRB på åtminstone följande områden:
a)
Information som mottagits i enlighet med artikel 110, när sådan information är relevant för att övervaka och ingripa mot enskilda eller flera AIF-förvaltares aktiviteter som kan få konsekvenser för systemviktiga finansinstituts stabilitet och väl fungerande marknader där dessa förvaltare är verksamma.
b)
Information som erhållits från myndigheter i tredjeland, när detta är nödvändigt för övervakningen av systemrisker.
c)
Analys av den information som avses i leden a och b och en bedömning av eventuella situationer där en eller flera AIF-förvaltare som omfattas av tillsyn, eller en eller flera AIF-fonder som de förvaltar, anses bidra till att ackumulera risker för det finansiella systemets funktion, för störningar på marknaderna eller för ekonomins långsiktiga tillväxt.
d)
Vidtagna åtgärder när en eller flera AIF-förvaltares aktiviteter som omfattas av tillsyn, eller en eller flera av deras förvaltade AIF-fonders aktiviteter, innebär systemrisker eller äventyrar väl fungerande marknader där dessa är verksamma.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 117
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning ska tillämpas från och med den 22 juli 2013.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdat i Bryssel den 19 december 2012.