ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/508
ze dne 1. října 2014
o údajné infrastrukturální podpoře ve prospěch podniku Propapier PM2 GmbH poskytnuté Německem - Státní podpora - SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
(oznámeno pod číslem C(2014) 6847)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (1),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 29. října 2008 podala Smurfit Kappa Group (dále jen „skupina Smurfit Kappa“ nebo „stěžovatel“) u Komise stížnost, podle níž získal podnik Propapier PM2 GmbH infrastrukturální podporu. Stížnost byla zaregistrována pod číslem jednacím CP 327/08 a (pod číslem NN 45/10) zanesena do rejstříku protiprávní podpory.
(2)
Dopisem ze dne 27. října 2010 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit v souvislosti s údajnou podporou řízení na základě čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k údajné podpoře podaly své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 28. ledna 2011 podalo Německo své připomínky (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 31. ledna 2011). Připomínky obdržela Komise rovněž od těchto zúčastněných stran: dne 11. února 2011 společné připomínky od Německého městského sněmu (Deutscher Städtetag), Německého okresního sněmu (Deutscher Landkreistag), Německého sdružení měst a obcí (Deutscher Städte- a Gemeindebund) a Sdružení komunálních podniků (Verband kommunaler Unternehmen, zkr. VKU) a dne 14. února 2011 připomínky stěžovatele (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 1. března 2011). Komise předala tyto připomínky německým orgánům, aby jim umožnila vyjádřit jejich stanovisko; v návaznosti na to obdržela dne 13. dubna 2011 připomínky Německa (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 26. dubna 2011).
(5)
Dne 17. ledna 2013 se uskutečnila schůzka zástupců útvarů Komise a Německa. V dopise ze dne 25. února 2013 předložilo Německo doplňující informace. Dopisem ze dne 26. dubna 2013, na který Německo odpovědělo dopisem ze dne 14. května 2013, si útvary Komise vyžádaly další informace.
(6)
Prostřednictvím emailu ze dne 23. května 2013 si Komise vyžádala další informace, které Německo poskytlo prostřednictvím emailů ze dne 24. května 2013, 27. května 2013 a 28. května 2013.
(7)
V návaznosti na schůzku zástupců útvarů Komise, Německa, zvýhodněného podniku a znalců, která se konala dne 6. června 2013, oznámilo Německo možnost předložení doplňujícího písemného vyjádření. Na základě další žádosti o sdělení informací ze dne 15. října 2013 poskytlo Německo prostřednictvím emailu ze dne 4. listopadu 2013, 13. prosince 2013, 18. prosince 2013, 6. ledna 2014 a 24. dubna 2014 další obsáhlé připomínky.
2. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Podnik Propapier PM2 GmbH (dále jen „podnik Propapier“) patří do skupiny Progroup AG (dále jen „skupina Progroup“). Skupina Progroup vyrábí a prostřednictvím svých dceřiných společností distribuuje podkladové papíry z vlnité lepenky a vlnitou lepenku. Stěžovatel, skupina Smurfit Kappa, je jedním z největších výrobců papíru v Evropské unii.
(9)
Dne 2. dubna 2008 schválila (4) Komise veřejnou regionální podporu podniku Propapier na zřízení papírny na výrobu podkladového papíru z vlnité lepenky a přidružené elektrárny v nově otevřeném areálu, který vznikl jako rozšíření stávající průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva v Eisenhüttenstadtu ve spolkové zemi Braniborsko - tato oblast připadala v této době v úvahu jako možný příjemce veřejné regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(10)
Stěžovatel zastával názor, že některé projekty výstavby infrastruktury financované státem v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, mají sloužit výhradně této papírně, a musí být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier.
(11)
Stěžovatel mezi ně zařadil navíc i tyto infrastrukturální projekty (viz oddíl 2.1): vybudování čističky odpadních vod, výstavba parkoviště a nové spojovací komunikace a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
(12)
Stěžovatel kromě toho tvrdil, že podnik Propapier je zvýhodňován rovněž nepřiměřeně nízkými poplatky za využívání čističky odpadních vod (viz oddíl 2.2).
2.1. PODPORA V SOUVISLOSTI S BUDOVÁNÍM ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD A DALŠÍ INFRASTRUKTURY
(13)
V červenci 2008 poskytla spolková země Braniborsko z prostředků programu pro rozvoj komunální hospodářské infrastruktury v rámci společného programu (SP)“Zlepšování regionálních hospodářských struktur“ (dále jen „režim SP“ (5)) přímý příspěvek ve výši 33 808 200 EUR (6) na vybudování nové čističky odpadních vod v novém areálu eisenhüttenstadtské průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. V této souvislosti je třeba poznamenat, že režim SP ve vztahu k financování zřízení či výstavby zařízení pro čištění odpadních vod byl předmětem rozhodnutí ve věci státní podpory N 644e/02 (7), v níž Komise v roce 2003 s platností pro programové období 2004-2006 došla k závěru, že podpora poskytnutá v rámci tohoto režimu nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU ve prospěch vlastníka a provozovatele čističky odpadních vod.
(14)
Komise v tomto rozhodnutí z roku 2003 zastávala názor, že příspěvky vyplacené na základě režimu platného v letech 2004-2006 je třeba chápat jako vnitřní převod státních prostředků, a nikoli jako státní podporu ve prospěch vlastníka a provozovatele, protože jejími příjemci nejsou hospodářské podniky. V daném případě se jedná o plnění, které je tradičním úkolem veřejné služby zajišťované obecními subjekty. Z definice tohoto režimu plyne, že příjemcem musí být místní úřad nebo sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband) podléhající obecnímu dozoru. Podporu lze poskytnout jen tehdy, když mezi příjemcem daného opatření, tj. čističky odpadních vod, a uživatelem tohoto zařízení neexistuje žádné právní, osobní ani hospodářské propojení.
(15)
Příspěvek ve výši 42 260 340 EUR představoval 80 % celkových uznatelných nákladů. Příjemcem tohoto příspěvku je Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (dále jen „sdružení TAVZ“), což je mezikomunální veřejnoprávní sdružení zřízené pro zvláštní účely, pověřené zajišťováním dodávek pitné vody a zpracování odpadních vod. Sdružení TAZV je zároveň vlastníkem i provozovatelem čističky odpadních vod a hradilo zbývajících 20 % celkových veřejných investičních nákladů.
(16)
Podpora byla poskytnuta pod podmínkou, že do 15. srpna 2008 budou prokazatelně splněny právní a finanční předpoklady pro nastěhování hlavního investora (v tomto případě podniku Propapier). Výstavba zařízení byla zahájena v říjnu 2008, do provozu bylo zařízení uvedeno v březnu 2010.
(17)
Stěžovatel zastává názor, že zařízení sdružení TAZV představuje vyhrazenou infrastrukturu, protože prakticky celou kapacitu této čističky odpadních vod využívá podnik Propapier. Tvrdí, že zařízení bylo od začátku koncipováno jako čistička odpadních vod, která bude sloužit podniku Propapier, a že představovalo podmínku, bez jejíhož splnění by se papírna v tomto regionu nemohla usadit (jelikož výroba papíru vyžaduje velké množství vody).
(18)
O vyhrazená infrastrukturální opatření přijatá ve prospěch podniku Propapier se podle stěžovatelova názoru jedná i v případě dalších infrastrukturálních projektů: stavby parkoviště v blízkosti areálu podniku Propapier a nové vozovky spojující průmyslovou oblast se státní vozovkou č. 112 a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva. V rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k předběžnému závěru, že tyto projekty nepředstavují selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier, a nelze je proto také považovat za vyhrazenou infrastrukturu. I přesto však vyzvala třetí strany, aby k těmto opatřením podaly své připomínky.
2.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(19)
Dalším bodem stížnosti týkajícím se čističky odpadních vod je tvrzení, že podnik Propapier za používání tohoto zařízení platí o 0,95 EUR za m3 méně, než kolik by si za takovou službu účtoval soukromý investor.
(20)
Výše uživatelských poplatků je stanovena na základě příslušného právního předpisu, tj. zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko (8) (dále jen „KAG Brandenburg“). Podle § 6 KAG Brandenburg se poplatek vypočítá tak, aby pokrýval, ale nepřevyšoval veškeré uplatnitelné náklady na příslušnou čističku odpadních vod (náklady na výstavbu, správu, údržbu, provoz, obsluhu a odvody), předpokládané úroky a předpokládané odpisy. Prostředky podpory, které obec obdrží z jiných státních zdrojů (v tomto případě příspěvek ve výši 33,8 milionu EUR z režimu SP), se při stanovení výše předpokládaných úroků z vlastního vloženého kapitálu nezohledňují. (9) Stěžovatel zastává názor, že prostředky podpory, které sdružení TAZV obdrželo z režimu SP, byly jejich příjemcem, tj. sdružením TAZV, v podobě nižších poplatků za zpracování odpadních vod předány uživateli čističky.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (10)
(21)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny tyto předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(22)
Rozhodnutí o zahájení řízení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech opatření byly použity státní prostředky a že by případně mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
(23)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou na vybudování čističky odpadních vod poskytnutou ve prospěch sdružení TAZV a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení se kromě toho zkoumá otázka, zda podnik Propapier
i.
vybudováním čističky odpadních vod
či prostřednictvím jiných infrastrukturních projektů pro nový areál průmyslové oblasti, ve kterém se nachází nové výrobní prostory podniku Propapier, jmenovitě
ii.
nového parkoviště,
iii.
nové vozovky a
iv.
rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva,
získal selektivní výhodu, nebo zda se jedná o vyhrazené projekty ve prospěch podniku Propapier. (11) Jelikož opatření podle čl. 107 odst. 1 může být jako státní podpora klasifikováno jen tehdy, když je selektivní (tzn. když podnikům nacházejícím se v situaci, která je z právního i věcného hlediska vzhledem k cíli tohoto opatření srovnatelná, ukládá odlišné podmínky), musela Komise přezkoumat, zda podnik Propapier získal díky uvedeným opatřením selektivní výhodu.
(25)
Veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch podniku Propapier Komise již schválila. Jelikož opatření vztahující se na ostatní infrastrukturální projekty jsou prováděna v podporované oblasti, která je podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU způsobilá pro regionální podporu, a jelikož tato opatření mají mít údajně těsnou spojitost s investičním záměrem, který je předmětem regionální podpory, případně jsou na tento záměr výhradně vázaná, dospěla Komise k předběžnému závěru, že pokud by tato opatření prokazatelně přinášela selektivní zvýhodnění podniku Propapier, byla by součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k státní regionální podpoře na období 2007-2013 (12) (dále jen „pokyny k regionální podpoře“). Komise vyslovila pochybnost ohledně slučitelnosti investiční podpory v podobě vyhrazené infrastruktury, a to zejména s ohledem na dodržení vysoké míry podpory a motivačního účinku.
(26)
Podle pokynů k regionální podpoře smějí podniky, jimž byla poskytnuta investiční podpora, získat navíc i podporu na provoz. Slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem pak ale musí být přezkoumána nezávisle na slučitelnosti investiční podpory, a to za použití kritérií uvedených v oddíle 5 pokynů k regionální podpoře. Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že pokud by podniku Propapier byla formou nižších poplatků za zpracování odpadních vod poskytnuta podpora na provoz, která by nebyla slučitelná se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství, musela by být tato podpora na provoz klasifikována jako neslučitelná s pokyny k regionální podpoře a příslušnou schvalovací praxí Komise při poskytování podpory na provoz. Uvádí se v něm, že sídlo příjemce podpory se sice totiž nachází v regionu, který je způsobilý pro regionální podporu (region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU), nejsou však splněny jiné důležité předpoklady pro slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem. Nic tak podle tohoto rozhodnutí nenasvědčuje tomu, že by podpora na provoz byla odůvodněná, ať už sama o sobě, nebo s ohledem na podporu regionálního rozvoje, nebo že by její výše byla úměrná kompenzovaným nevýhodám. Upozorňuje navíc, že poskytování podpory na provoz není časově omezeno a její výše se postupem času nesnižuje. Komise proto vyslovila pochybnost ohledně základní slučitelnosti podpory na provoz poskytované formou nižších poplatků s vnitřním trhem.
3.1. PŘÍSPĚVKY NA INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY VČETNĚ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD PODPOROVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ
3.1.1. Parkoviště, rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva, nová vozovka
(27)
V rámci předběžného přezkumu bylo zjištěno, že kapacita parkoviště neodpovídá stavu, který popisuje stěžovatel, a že toto parkoviště se nenachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier. Zjištěno bylo rovněž to, že parkovací místa jsou obecně přístupná a slouží nejen průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, ale i dalším průmyslovým oblastem ve městě a že počet těchto parkovacích míst by mohl obci umožnit zrušení parkovacích míst pro nákladní vozidla uvnitř města. Podnik Propapier si proto postavil i vlastní parkovací místa, kde mohou parkovat i nákladní vozidla. Komise tak dospěla k závěru, že výstavbou parkoviště podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(28)
Ohledně nové spojovací vozovky vybudované mezi průmyslovou oblastí a státní silnicí č. 112 Komise shledala, že díky výstavbě této vozovky se omezila hustota dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, protože nákladní vozidla jedoucí do průmyslové oblasti se mohou nyní městskému středu vyhnout, a zkrátila se rovněž doba dojezdnosti do nejbližšího regionálního střediska. Komise proto dospěla k závěru, že výstavbou nové vozovky podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(29)
Co se týče prací na rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva, Komise shledala, že práce nebyly uskutečněny za účelem selektivního zvýhodnění podniku Propapier, nýbrž tvoří součást nezbytné a pravidelné péče o udržování vodních cest. Komise proto dospěla k závěru, že rozšířením a prohloubením kanálu Odra-Spréva podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(30)
V té době však Komise nemohla zcela vyloučit možnost, že uvedená infrastrukturální opatření přinášejí podniku Propapier větší prospěch než ostatním podnikům.
(31)
Komise si proto vyžádala připomínky od třetích stran s tím, že svůj konečný názor na to, zda předmětná opatření představují státní podporu, si utvoří teprve po jejich obdržení. Současně tehdy vyzvala Německo, aby během formálního vyšetřovacího řízení poskytlo další informace o výstavbě parkoviště, nové vozovky a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
3.1.2. Příspěvek na výstavbu čističky odpadních vod
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k závěru, že pokud by bylo v důsledku vývoje na vnitřním trhu nutné začít považovat režim podpor N 644e/02 za státní podporu, pak by za státní podporu musela být považována rovněž existující podpora ve prospěch sdružení TAZV.
(33)
Komise nicméně vyjádřila pochyby o tom, že čistička odpadních vod představuje vyhrazenou infrastrukturu. V této souvislosti bylo zjištěno, že kromě podniku Propapier využívají toto zařízení jen dva další uživatelé: kanadský podnik 5N PV, který je dodavatelem fotovoltaických materiálů, a podnik EnBW, který je dodavatelem energie. Zároveň však nebylo známo, jaký podíl kapacity čističky odpadních vod na oba tyto zákazníky fakticky připadá. Na základě informací, o které se v té době mohl přezkum opírat, nemohla Komise posoudit, zda by výstavba nové čističky odpadních vod byla nutná i za předpokladu, že by sloužila jen těmto dva podnikům. Jeden z obou zmíněných uživatelů, jmenovitě elektrárna provozovaná podnikem EnBW, byl navíc do projektu podniku Propapier přímo zapojen, protože svou elektrickou energii dodává tato elektrárna podniku Propapier, který ji využívá pro svůj výrobní proces. (13)
(34)
Jestliže podnik Propapier využívá kapacitu čističky odpadních vod z 90 %, jak tvrdí stěžovatel, bylo by podle názoru Komise třeba zvážit, zda tato skutečnost sama o sobě není dostatečným důkazem toho, že výhradním nebo alespoň převážným uživatelem této čističky měl být podnik Propapier (a jedná se tudíž o výhradní zařízení vybudované ve prospěch podniku Propapier). V souvislosti s tím bylo nutno důkladněji přezkoumat argument Německa, že o využívání této čističky odpadních vod by měli mít v budoucnu zájem i další uživatelé.
(35)
Komise kromě toho konstatovala, že je třeba vzít v úvahu, jaký velký počet investorů se může v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva usídlit a jak velkou část kapacity čističky by tito investoři v průměru využívali. V souvislosti s touto otázkou vyzvala Komise Německo, aby dodalo podrobnější informace o celkové koncepci rozvoje této průmyslové oblasti a o nevyužitých kapacitách čističky odpadních vod, které by mohly být přiděleny potenciálním uživatelům. Německo kromě toho mělo předložit i další informace o technické proveditelnosti modulového přístupu při výstavbě čističky odpadních vod. (14)
(36)
Jak již bylo řečeno, Komise dospěla k předběžnému závěru, že pokud by se prokázalo, že opatření týkající se infrastrukturálních projektů jsou selektivní, znamenalo by to, že jsou součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k regionální podpoře, zvláště pak ustanovení týkající se maximální míry podpory a motivačního účinku.
3.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(37)
Stejně jako v případě opatření týkajících se výstavby čističky odpadních vod zastávalo i v této věci Německo názor, že pokud by poplatky stanovené podniku Propapier obsahovaly prvky podpory, jednalo by se o existující podporu. Podle názoru Německa se rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02, kterým byl schválen režim SP, vztahuje i na nepřímé účinky tohoto programu.
(38)
Komise nicméně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že případnou podporu v podobě nižších poplatků za čištění odpadních vod rozhodnutí N 644e/02 nezahrnuje, a že pokud by měla být výše poplatků kvalifikována jako podpora, jednalo by se o novou podporu.
(39)
V rámci posouzení otázky, zda zmíněné poplatky představují pro podnik Propapier hospodářskou výhodu, vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochybnost ohledně toho, zda poplatky, které si účtuje sdružení TAZV, odrážejí celkovou výši nákladů a zda by soukromý investor stanovil poplatky ve stejné výši.
(40)
Komise zastávala názor, že poplatky uložené podniku Propapier nepokrývají náklady na čištění odpadních vod v celé jejich výši, protože Německo samo připustilo, že tyto poplatky pokrývají pouze 20 % předpokládaného úroku z vlastního kapitálu, neboť příspěvek ve výši 80 %, který obec na vybudování zařízení obdržela z dalších veřejných zdrojů, nelze brát při kalkulaci předpokládaných úroků v úvahu. Komise k tomu ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla především to, že jak směrnice 2000/60/ES (dále jen „rámcová směrnice EU o vodě“), (15) tak i KAG Brandenburg stanoví, že poplatky za používání čističky odpadních vod musí pokrývat veškeré náklady. (16) V rozhodnutí o zahájení řízení se navíc odkazuje na věci InfraLeuna (17) a Kimberly-Clark/Scott (18), v nichž Komise zastává názor, že poplatky, které je podnik za normálních okolností povinen hradit, odpovídají plné výši nákladů.
(41)
Stěžovatel argumentoval tím, že aby bylo možné určit, zda se jedná o výhodu, je zapotřebí srovnat výši poplatků, které podnik Propapier skutečně hradí, s výší poplatků, které si by na místě sdružení TAZV účtoval soukromý investor.
(42)
Německo navrhlo, aby poplatky hrazené podnikem Propapier byly srovnány s průměrnými sazbami evidovanými v rámci daného odvětví, a poukázalo na studii, podle níž se tato průměrná sazba pohybuje mezi 0,24 EUR a 1 EUR za m3. (19)
(43)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení konstatuje, že zásada soukromého investora se zdá být v daném případě použitelná. Vyslovila nicméně pochybnost ohledně toho, zda je existenci státní podpory možné vyloučit na základě uvedené referenční hodnoty, navíc když jsou příslušné údaje očividně zkreslené. I když uvedené poplatky jiných obcí odrážejí plnou výši nákladů, je zjevné, že rozdílné sazby jsou důsledkem rozdílných místních podmínek, které by pro soukromého investora byly důvodem pro různou výši sazeb. Komise proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila pochybnost o tom, že by na základě těchto údajů bylo možné zvýhodnění podniku Propapier vyloučit.
(44)
Jak je vyloženo ve 26. bodě odůvodnění, v případě, že opatření skutečně představují novou podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pochybuje Komise o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Kdyby se mělo ukázat, že poplatky představují veřejnou regionální podporu na provoz, bylo na místě o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem pochybovat, protože tato podpora není časově omezená, její výše se postupem času nesnižuje a není zaměřena na kompenzaci specifických (nedoložených) nevýhod regionu.
4. PŘIPOMÍNKY NĚMECKA A PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
4.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ VYHRAZENOU INFRASTRUKTURU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
4.1.1. Parkoviště
Vyjádření stěžovatele
(45)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuznala stěžovatelem uvedený počet parkovacích míst. Podle stěžovatelova vyjádření pocházejí uvedené údaje (parkovací místa pro 186 osobních a 71 nákladních vozidel) z předběžného plánu rozvoje, který si nechal vypracovat Eisenhüttenstadt.
(46)
Podle vyjádření stěžovatele se v původních stavebních plánech podniku Propapier nepočítalo s výstavbou soukromého parkoviště, a i když si podnik Propapier staví své vlastní parkoviště, je to právě tento podnik, jenž má z tzv. veřejného parkoviště přednostní prospěch: podle dopravního značení jsou parkovací místa pro nákladní automobily vyhrazena elektrárně a podniku Propapier. Parkoviště se navíc nachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier (sahá až k hranicím papírny a sousedí i s elektrárnou, která byla původně součástí záměru podniku Propapier). Součástí parkoviště nejsou žádné odpočinkové prostory, které lze u veřejného parkoviště tohoto druhu zpravidla očekávat.
(47)
Stěžovatel tvrdí, že poloha parkoviště je nepříznivá a příliš odlehlá na to, aby parkoviště mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnila zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru.
Vyjádření Německa
(48)
Podle vyjádření Německa nepředstavuje parkoviště žádnou selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier. Parkoviště je obecně přístupné a neslouží pouze průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Podnik Propapier má navíc k dispozici vlastní parkovací místa (213 míst pro osobní vozidla a 27 míst pro nákladní vozidla) a údajně mu právě bylo uděleno stavební povolení na zřízení dalších parkovacích ploch pro 120 osobních vozidel.
(49)
Německo nesouhlasí s názorem stěžovatele, že parkoviště slouží přednostně podniku Propapier a že má nepříznivou polohu a příliš odlehlou na to, aby mohlo nahradit parkovací místa v městském centru.
(50)
Podle Německa bylo stěžovatelem zmiňované dopravní značení vyhrazující parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny pouze přechodné a odůvodněné stavebními pracemi v elektrárně. Tyto práce byly podle Německa ukončeny na konci března roku 2011. Na nové vozovce je vjezd na parkoviště označen a značení se nevztahuje na žádný jednotlivý podnik či zařízení.
4.1.2. Vozovka
Vyjádření stěžovatele
(51)
Stěžovatel nesouhlasí s tvrzením Německa, že nová vozovka má sloužit jako spojení průmyslové oblasti se státní silnicí B 112; podle vyjádření stěžovatele končí vozovka několik metrů za papírnou a nic nenasvědčuje tomu, že by měla někam pokračovat; ale i kdyby měla vést někam dál, nebude sloužit žádnému jinému podniku, protože tímto směrem se už žádný jiný podnik nenachází.
(52)
Stěžovatel se proto domnívá, že parkoviště i vozovka přinášejí selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a jejich používání je vyhrazeno tomuto podniku.
Vyjádření Německa
(53)
Podle Německa bude nová vozovka spojovat stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její novou severní část se státní vozovkou B 112. Německo tvrdí, že vozovka sníží hustotu dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, nákladním vozidlům umožní vyhnout se městskému centru a průmyslovým a obchodním podnikům zkrátí dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou přinejmenším o jednu třetinu. Vozovka je součástí celkového rozvoje průmyslové oblasti, který je naplánován už od roku 1993, a podnikům ve Frankfurtu nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu. Německo tvrdí, že vozovka byla naplánována již v rámci oderského programu zemské vlády.
(54)
Vozovka nabízí další možnosti rozvoje pro průmyslové oblasti ArcelorMittal a některé další. Její výstavba probíhala ve dvou fázích; její poslední úsek byl po určitém zpoždění, které bylo způsobeno technickými problémy, dobudován v roce 2013.
4.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(55)
V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Práce na rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva byly podle vyjádření Německa prováděny v rámci nezbytné a pravidelné péče o udržování vodní cesty, která je součástí transevropské sítě (TEN). Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu budována zdymadla (v současnosti probíhá výstavba zdymadla v Kersdorfu, novostavba zdymadla ve Fürstenwalde byla odložena). Německo uvádí, že tyto práce nijak nesouvisejí s příchodem podniku Propapier a že tomuto podniku nepřinášejí žádnou selektivní výhodu.
4.1.4. Jedná se v případě čističky odpadních vod o infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier?
Vyjádření stěžovatele
(56)
Stěžovatel tvrdí, že podpora nemůže být součástí režimu, který podle rozhodnutí ve věci N 644e/02 žádnou podporu nepředstavuje, protože tento režim skončil na konci roku 2006, a v době přidělení investiční podpory na výstavbu čističky odpadních vod sdružení TAZV už tudíž neexistoval.
(57)
Stěžovatel dále tvrdí, že na režim se nelze odvolávat i proto, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla zřízena pouze k přednostnímu užívání podnikem Propapier.
(58)
Podle stěžovatele je v papírenském průmyslu - a to i v Německu - pravidlem, že recyklační papírny mají svá vlastní zařízení na čištění odpadních vod, takže argument Německa, že podniky musejí být připojeny k veřejnému systému čištění odpadních vod, nemá oporu.
(59)
Podle vyjádření stěžovatele není předmětná čistička odpadních vod součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti, který se vztahuje na všechny potenciální investory, nýbrž plán její výstavby byl vypracován a předložen až v roce 2007, tedy zároveň s plánem výstavby papírny podniku Propapier a zmíněné elektrárny. Návrh usnesení o rozvoji průmyslové oblasti, který město Eisenhüttenstadt předložilo dne 7. listopadu 2007, se podle stěžovatele týká pouze dvou nebo tří investorů. Stěžovatel tvrdí, že město Eisenhüttenstadt začalo svou průmyslovou oblast propagovat teprve v roce 2010, a naznačuje, že k hledání dalších investorů přistoupilo teprve v návaznosti na stížnost skupiny Smurfit Kappa.
(60)
Podle stěžovatelova názoru je z konkrétních stavebních parametrů zařízení sdružení TAZV jednoznačně zřejmé, že toto zařízení bylo budováno přesně tak, aby vyhovovalo potřebám podniku Propapier. Technické vlastnosti čističek odpadních vod jsou zcela specifické pro dané odvětví. Čističky odpadních vod z recyklačních papíren mají zpravidla anaerobní a aerobní fázi čištění, zatímco běžné čističky komunálních odpadních vod vystačí většinou jen s fází aerobního čištění. Okolnost, že čistička odpadních vod sdružení TAZV má fáze obě, představuje doplňující argument ve prospěch tvrzení, že toto zařízení neslouží veřejnému zájmu, nýbrž představuje infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier.
(61)
Podle názoru stěžovatele je velmi nepravděpodobné, že by se při plánování zařízení braly v úvahu jiné kapacitní nároky než nároky papírny podniku Propapier (a k němu přidružené elektrárny, která je nyní ve vlastnictví podniku EnBW). Stěžovatel argumentuje tím, že podnik EnBW není žádným nezávislým uživatelem, protože investice do elektrárny úzce souvisí s projektem papírny a bez této výroby provozované podnikem Propapier by na její realizaci nedošlo.
(62)
Stěžovatel podotýká, že jeden investor, který se v průmyslové oblasti usídlil, podnik 5N PV, využívá jen velmi malé procento dostupné kapacity čističky odpadních vod sdružení TAZV a že jeho nároky na čištění odpadních vod by mohlo uspokojit již dříve existující zařízení tohoto druhu. Jelikož podnik společnosti 5N PV zahájil svůj provoz údajně už v květnu 2008, tj. dva roky před zprovozněním nové čističky odpadních vod sdružení TAZV, využíval zprvu tohoto již dříve existujícího zařízení.
(63)
Stěžovatel uvádí, že neexistovaly žádné prognózy, na jejichž základě by bylo možné očekávat, že přijdou noví potenciální investoři a spolu s tím vzroste i poptávka po zpracování odpadních vod, a že nebyly k dispozici žádné informace o tom, zda a kdy bude možné tyto nové kapacity využívat. V současnosti údajně nejsou k dispozici téměř žádné volné kapacity. Stěžovatel se kromě toho odvolává i na jeden článek z tisku (uveřejněný dne 3. února 2011 v Märkische Oderzeitung), který přináší zprávu o technické závadě na aktivační nádrži a konstatuje, že všechny volné nádrže již využívají stávající průmysloví uživatelé.
(64)
Německo podle stěžovatelova názoru implicite potvrzuje, že čističku odpadních vod nebude používat už žádný další podnik, a sice svým tvrzením, že poplatky za používání nové čističky odpadních vod sdružení TAZV jsou ve srovnání s poplatky za používání staršího zařízení nižší díky tomu, že nové zařízení nevyžaduje výstavbu nákladného kanalizačního systému mezi jednotlivými uživateli (tím potvrdilo, že k čističce nebude připojen žádný další uživatel).
(65)
Podle stěžovatele je z údajů sdružení TAZV zřejmé, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % denní kapacity zařízení.
(66)
Stěžovatel uvádí, že Německem zmiňovaná modulární konstrukce čističky odpadních vod má ryze teoretický charakter a nepřinesla úspory z rozsahu, neboť druhý modul stojí 80 % až 90 % prvního. Poměrně vysoké náklady na připojení modulů svědčí o tom, že vstupní investice ve výši 42 milionů EUR představují selektivní opatření, které přináší prospěch v první řadě podniku Propapier.
(67)
Podle vyjádření stěžovatele může podnik Propapier díky okolnosti, že se nové zařízení sdružení TAZV nachází v bezprostřední blízkosti zařízení podniku Propapier vedle elektrárny a papírny, opětovně využívat bioplyn vznikající při anaerobním zpracování jeho odpadních vod.
(68)
Na základě tohoto tvrzení vyvozuje stěžovatel závěr, že zařízení sdružení TAZV je vyhrazenou infrastrukturou sloužící ve prospěch podniku Propapier a že financování výstavby čističky odpadních vod z veřejných prostředků představuje investiční podporu tohoto podniku. Podle názoru stěžovatele by proto Komise měla přezkoumat, zda toto opatření ve spojení s regionální investiční podporou poskytnutou papírně podniku Propapier (státní podpora SA.23827) splňuje všechny podmínky pokynů k regionální podpoře.
Vyjádření Německa
(69)
Podle Německa nepředstavují opatření žádnou podporu, protože byla vydána v rámci režimu N 644e/02, který žádnou podporu neobsahuje.
Veřejnou infrastrukturu mohou využívat všichni za stejných podmínek
(70)
Německo tvrdí, že čistička odpadních vod nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier: jedná se podle něho o veřejnou infrastrukturu, která spadá do oblasti zabezpečení a slouží ochraně životního prostředí a zdraví obyvatel. Všechny podniky, které nyní sídlí v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva nebo se tam v budoucnu usadí, by měly nárok na připojení k této veřejné čističce odpadních vod a na její využívání za stejných podmínek. Výše poplatků by byla vypočítána podle týchž zákonem stanovených zásad. Čistění odpadních vod spadá v Německu do působnosti obcí, přičemž připojení k čističce odpadních vod a její používání je povinné. Uživatelé neměli možnost rozhodnout se pro jiného poskytovatele této služby, protože ji poskytuje pouze obec.
(71)
Německo odmítá stěžovatelův výrok, že papírny mají zpravidla své vlastní systémy zpracování odpadních vod, a proto nemusejí být připojeny k systémům obecním, přičemž konstatuje, že připojení k zařízení sdružení TAZV a jeho používání je pro podnik Propapier jeho zákonnou povinností. (20) Výjimky z této povinnosti připojení jsou podle Německa velmi omezené (pouze na případy, kdy připojení není možné nebo prakticky uskutečnitelné). O tom, jakým způsobem výrobci papíru zpracovávají odpadní vodu, existuje jen omezené množství volně přístupných údajů, z těchto údajů nicméně vyplývá, že na obecní čističky odpadních vod jsou připojeny mnohé papírny.
Infrastruktura nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier
(72)
Německo nesouhlasí s tvrzení stěžovatele, že zařízení sdružení TAZV byla budováno tak, aby odpovídalo technickým potřebám podniku Propapier: dvoufázový proces čištění odpadních vod není ničím specifickým pro papírenský průmysl, je obvyklý v řadě různých odvětví a dvoustupňové čištění odpadních vod provádí i velký počet obecních čističek odpadních vod. Technické vlastnosti zařízení sdružení TAZV (dvoufázový biologický proces) údajně odpovídají aktuálně platné technické normě, přičemž byla zohledněna okolnost, že velká část odpadní vody bude silně znečištěná. Německo připouští, že obecní čističky odpadních vod, které zpracovávají výlučně odpadní vodu ze sanitárních zařízení nebo vodu jen mírně znečištěnou, zpravidla nemívají zvláštní fázi vstupní úpravy, zdůrazňuje však, že v zařízeních, která musejí zpracovávat odpadní vodu z průmyslové výroby, je dvoufázové zpracování běžné. Německo předložilo seznam 18 německých papíren vyrábějících recyklovaný papír, které jsou připojeny k obecním čističkám odpadních vod, a konstatuje, že v papírenském průmyslu se používají oba druhy obecních čističek odpadních vod (jednofázové i dvoufázové).
(73)
Podle vyjádření Německa je čistička odpadních vod součástí balíku obecných infrastrukturálních opatření, která byla přijata za účelem rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Žádné z těchto opatření není vyhrazeno ve prospěch nějakého jednotlivého podniku. Rozhodnutí o výstavbě čističky, připojení k tomuto zařízení a jeho používání nebylo v pravomoci ani podniku Propapier, ani žádného jiného potenciálního uživatele.
(74)
Německo odmítá výklad, podle něhož byla čistička odpadních vod sdružení TAZV vybudována výlučně pro podnik Propapier. Příslušné orgány prohlašují, že její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier.
(75)
Německo uvádí, že kapacita infrastruktury pro čištění odpadních vod, která je k dispozici mimo průmyslovou oblast, je omezená a zbývající použitelná kapacita nemůže uspokojit více než potřeby jednoho dalšího (menšího) investora; Německo potvrdilo, že podnik 5N PV byl zprvu skutečně připojen k již existujícímu zařízení.
(76)
Okolnost, že příchod podniku Propapier zavdal podnět k zahájení výstavby dlouho plánované čističky odpadních vod, nelze podle Německa vykládat jako selektivní zvýhodnění podniku Propapier. Německo se odvolává na stanovisko generálního advokáta Van Grevena, který ve věci C-225/91 (Matra v. Komise) (21) potvrdil, že je nevyhnutelné, aby infrastrukturu ze začátku využíval hlavně podnik, který se v nově vybudované průmyslové oblasti usadí jako první. Jakmile ovšem rozvoj regionu očekávaným způsobem pokročí, tak se tento stav změní.
(77)
Německo sdělilo, že všechny tři podniky, které v současnosti v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva sídlí, tj. Propapier, 5N PV a elektrárna společnosti EnBW, jsou k čističce odpadních vod připojeny a toto zařízení používají. Německo dále uvádí, že v průběhu času se uvažovalo i příchodu některých dalších společností (jedno nebo dvě zařízení na výrobu alternativních paliv, továrna na výrobu fotovoltaického skla, nabídky investic do různých odvětví, které předložilo několik investorů, průmyslovou oblast navštívilo také několik potenciálních investorů, aby si toto místo prohlédli), ale že další rozvoj průmyslové oblasti bude, zvláště pak v důsledku krize, která měla obzvláště nepříznivé dopady ve znevýhodněných oblastech, vyžadovat čas.
Současná kapacita
(78)
Německo odmítá stěžovatelovy úvahy, z nichž má vyplývat, že Německo neuvedlo, jakou kapacitu čistička odpadních vod sdružení TAZV nabízí uživatelům, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % její dostupné kapacity a že žádná volná kapacita už nezbývá.
(79)
Podle Německa má čistička odpadních vod sdružení TAZV ve své stávající podobě volnou kapacitu, kterou mohou využít noví potenciální investoři. Tři stávající uživatelé podle Německa dohromady využívají kapacitu [ 500] (22) m3/h, přičemž maximální kapacita zařízení sdružení TAZV je 638 m3/h. Celková míra vytížení tohoto zařízení je tudíž asi [60-80] % a k dispozici je volná kapacita odpovídající zhruba [150-250] m3/h. Podnik Propapier využívá průměrnou kapacitu [300-500] m3/h, maximální hodnota se pohybuje kolem [400-500] m3/h. Průměrně tedy podnik Propapier využívá [ 70] % a maximálně [ 70] % celkové kapacity zařízení sdružení TAZV.
Modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV
(80)
Německo tvrdí, že koncepce zařízení sdružení TAZV od začátku počítala s jeho modulárním rozšiřováním, úměrným postupnému rozvoji průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Modulární koncepce zařízení je podle Německa zřejmá ze stručného popisu zařízení sdružení TAZV z roku 2007, ve kterém se hovoří o potenciálně silně znečištěné vodě z papírenského průmyslu, výroby bioetanolu a dalších průmyslových odvětví.
(81)
Německo uvádí, že hlavní konstrukční části zařízení jsou již v této fázi výstavby dimenzovány tak, aby po jeho rozšíření umožňovaly zajišťovat maximální kapacitu. Tak například jmenovitá světlost pětikilometrového potrubí, jímž se odvádí zpracovaná voda z čističky do Odry, je údajně více než trojnásobkem hodnoty odpovídající potřebám zařízení v jeho nynější fázi výstavby (potrubí je schopno pojmout 1 945 m3/h, zatímco v současnosti je objem vypouštěné vody ve špičce pouze 638 m3/h), a sdružení TAZV má podle Německa navíc možnost rozšířit svou čističku odpadních vod na sousední pozemek a zvětšit tak její plochu o další 3,3 ha. Potenciální uživatelé by po takovém modulárním rozšíření čističky odpadních vod měli rovnocennou možnost využívání její kapacity.
(82)
Německo je proto přesvědčeno, že nynější vysoký podíl podniku Propapier na využívání celkové kapacity čističky odpadních vod neopravňuje k tvrzení, že se jedná o selektivní výhodu v jeho prospěch, nýbrž představuje pouze momentální stav, protože předmětná infrastruktura je koncipována tak, aby - po svém modulárním rozšíření - byla schopna uspokojit za stejných podmínek i potřeby dalších uživatelů. K tomu dojde teprve postupem času, protože čistička odpadních vod je součástí celkového hospodářského plánu pro daný region, který zahrnuje několik takových postupně rozšiřovaných oblastí nacházejících se v různých fázích rozvoje. Nynější situace, kdy v této průmyslové oblasti sídlí pouze tři investoři, je jen přechodným stadiem rozvoje oblasti, která v tomto regionu vznikla již v roce 1994. Přibližně polovina průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (35 ha) je stále ještě volná a k dispozici dalším investorům. V roce 2011 Německo odhadovalo, že tato plocha bude obsazena během 5 let, a dodává k tomu, že areál se může rozrůstat ještě i dál, do oblastí „Severovýchod“ (40 ha) a „Sever“ (160 ha).
(83)
Německo odmítá stěžovatelův názor, že modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV nepovede k úsporám z rozsahu. Německé orgány tvrdí, že modulární rozšíření zařízení sdružení TAZV je realizovatelné ve třech fázích, a to za podstatně nižších nákladů na kapacitu na m3 než při vstupní investici:
-
Fáze 1 (nárůst kapacity o 33 %, zvýšení objemu odpadní vody o 213 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 19 ha činily 1,2 až 1,5 milionu EUR,
-
Fáze 2 (nárůst kapacity o 69 %, zvýšení objemu odpadní vody o 426 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 38 ha činily 5,3 až 5,6 milionu EUR,
-
Fáze 3 (rozšíření na sousední pozemek; nárůst kapacity o 100 %, zvýšení objemu odpadní vody o 638 m3) by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 57 ha stála 17 až 18 milionů EUR. Zvýšení kapacity o 100 % by vyžadovalo realizaci možnosti počítající s rozšířením na sousední pozemek, přičemž náklady by nepřesáhly 18 milionů EUR.
(84)
Německo argumentuje tím, že modulární konstrukce čističky odpadních vod odpovídá požadavku hospodárného a úsporného investování prostředků a musí být chápána v souvislosti s tím, že v nových spolkových zemích bývaly dříve čističky odpadních vod naddimenzované. Sankcionování tohoto modulární dimenzování jako selektivního zvýhodňování by ve svých praktických důsledcích vedlo tomu, že infrastruktury budou od začátku neekonomicky předimenzované. Na pokrytí nákladů takto předimenzovaných zařízení by navíc nestačily poplatky.
(85)
Hodnocení současné omezené kapacity zařízení jako selektivní výhody by působilo jako pobídka k budování neekonomicky předimenzované infrastruktury.
(86)
Článek z tisku, na který poukázal stěžovatel (srov. 63. bod odůvodnění), není podle názoru Německa relevantní. Podle příslušných orgánů by vybudování dodatečné nádrže, která by kromě mimořádných událostí technického rázu nebyla využívána, bylo v rozporu s pravidly hospodárného a úsporného plánování platnými v rámci společného programu (SP).
(87)
Podle vyjádření stěžovatele platí uživatelé nového zařízení sdružení TAZV nižší poplatky, než jaké se platí za stávající obecní zařízení, protože nové zařízení nevyžaduje rozsáhlý potrubní systém potřebný k propojení všech jednotlivých uživatelů. Německo odmítá závěr stěžovatele, že k novému zařízení se kvůli tomu nemohou připojit žádní další uživatelé. Podle vyjádření Německa je možnost připojení dalších komerčních uživatelů bezproblémová, přičemž omezení je podmíněno v první řadě velikostí potrubí, které odvádí zpracovanou vodu do Odry.
(88)
Německo odmítá tvrzení stěžovatele, že podnik Propapier může využívat bioplyn produkovaný zařízením sdružení TAZV. Možnost využívat tento bioplyn uživatelé čističky odpadních vod podle Německa nemají. Bioplyn využívá sdružení TAZV ve své vlastní třímegawattové elektrárně.
(89)
Německo odmítá tvrzení, že se sháněním dalších potenciálních investorů, kteří by se chtěli usadit v průmyslové oblasti, se začalo teprve poté, co skupina Smurfit Kappa podala svou stížnost. Úkolem zajistit ekonomické využití průmyslových a komerčních prostor, mj. průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, pověřilo město Eisenhüttenstadt již v roce 1998 investora Center Ostbrandenburg. Podklady pro plánování průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva existují už od roku 1995.
(90)
Německo z toho vyvozuje závěr, že zařízení sdružení TAZV nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier.
(91)
Německo dospělo rovněž k závěru, že infrastrukturní opatření týkající se nově vybudované části průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (výstavba a zprovoznění čističky odpadních vod a další stavební opatření - parkoviště, vozovka, rozšíření/prohloubení kanálu) představují obecná rozvojová opatření, která nepřinášejí podniku Propapier žádnou selektivní výhodu a neslouží k výhradnímu užívání ze strany podniku Propapier. Okolnost, že tuto infrastrukturu v současnosti využívá jen několik málo podniků, které se v průmyslové oblasti usadily jako první, představuje podle vyjádření Německa přechodné stádium, které je neodmyslitelnou součástí perspektivy rozvoje dané oblasti.
4.2. PŘEDSTAVUJÍ NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD VÝHODU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
Vyjádření stěžovatele
(92)
Stěžovatel souhlasí s postojem Komise vyjádřeným v rozhodnutí o zahájení řízení (srov. 63. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení a 38. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že rozhodnutí ve věci N 644e/02 se na poplatky za používání čističky odpadních vod nevztahuje. Výše poplatků by proto měla odrážet celkovou výši nákladů spojených s jejím používáním. Okolnost, že kalkulace výše poplatků se řídí zákonem o místních poplatcích (Kommunalabgabengesetz), nižší poplatky a z toho plynoucí zvýhodnění podniku Propapier neospravedlňuje.
(93)
Stěžovatel argumentuje tím, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla vybudována pouze proto, aby ji mohl přednostně využívat podnik Propapier.
(94)
Podle stěžovatele se na základě všech tří metod, které Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení navrhla (zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena), ukázalo, že stanovená výše poplatků podnik Propapier zvýhodňuje.
Zohlednění plné výše nákladů
(95)
Stěžovatel argumentuje dále tím, že nejen článek 9 rámcové směrnice EU o vodě, ale i skutečnost, že většina recyklačních papíren používá vlastní čističku odpadních vod, svědčí pro výpočet zohledňující plnou výši nákladů. Poplatky, které platí podnik Propapier, pokrývají podle stěžovatele pouze 20 % předpokládaného úroku z použitého vlastního kapitálu a nezohledňují tu část vlastního kapitálu, kterou tvoří 80 % příspěvek poskytnutý z veřejných prostředků na úhradu nákladů spojených s výstavbou čističky odpadních vod.
Cena soukromého poskytovatele (test soukromého investora)
(96)
Podle stěžovatelova vyjádření chce mít soukromý hospodářský subjekt nebo vlastník papírny pokryté přinejmenším celkové náklady, takže tato metoda je v souladu s výše uvedeným zohledněním plné výše nákladů.
Referenční cena
(97)
Stěžovatel souhlasí s výkladem Komise obsaženým v rozhodnutí o zahájení řízení, že na základě srovnání s referenčními cenami nelze pravděpodobně existenci podpory vyloučit. Srovnání zohledňující pouze papírny, které používají obecní systém pro zpracování odpadních vod, není podle stěžovatele reprezentativní, protože většina papíren by měla svou vlastní čističku odpadních vod.
(98)
Stěžovatel tvrdí, že Německo předložilo o poplatcích, které platí za čištění odpadních vod jiné papírny, jen velmi selektivní informace (jednu studii, srovnání se sazbami v průmyslové oblasti Spreetal/Schwarze Pumpe a jedno staré rozhodnutí z roku 1990) a že tyto příklady nemohou sloužit jako základ pro výpočet referenční ceny mimo jiné proto, že výše poplatků závisí na výši dotací a investičních nákladů a že v různých regionech mohou platit různé právní předpisy. Stěžovatel nabízí srovnání se svým vlastním zařízením, které využívá obecní systém čištění odpadních vod v (důvěrná informace), a ve svém výpočtu dochází k závěru, že podnik Propapier by za předpokladu stavebních investic ve výši 42 miliony EUR (jako v Eisenhüttenstadtu) musel hradit 4 EUR/m3, což je vysoko nad úrovní poplatků, které v současnosti podnik Propapier platí.
(99)
Stěžovatel tvrdí, že Německem uvedený článek byl uveřejněn v roce 2004 a vychází ze studie uveřejněné v roce 2002, která čerpá z údajů z let 2001-2002. Poukazuje v této souvislosti na přílohu 6 písemného prohlášení Německa ze dne 30. ledna 2009, jehož součástí byl článek z jednoho internetového zpravodajského serveru, který nesl název „Das Papier 2004-T174“. (23) Tato studie zahrnuje podle vyjádření stěžovatele sedm anonymních papíren, přičemž není jasné, zda tyto papírny provozují svou vlastní čističku odpadních vod, nebo jsou připojeny ke komunálnímu systému čištění odpadních vod, a zda zohledněné náklady zahrnovaly pouze náklady na provoz (bez kapitálových nákladů či případných dalších neprovozních nákladů). Pokud by studie srovnávala pouze papírny s vlastní čističkou odpadních vod, měla by brát v úvahu i kapitálové náklady.
Vyjádření Německa
(100)
Německo trvá na svém stanovisku, že případná výhoda vyplývající z výše poplatků za používání zařízení sdružení TAZV by nepředstavovala žádnou státní podporu, protože rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02 se podle názoru Německa vztahuje i na nepřímé účinky režimu SP, tj. i na poplatky. Německo argumentuje rovněž tím, že jelikož opatření ve věci N 644e/02 bylo prohlášeno za opatření, které žádnou podporu neobsahuje, nemůže představovat státní podporu na úrovni uživatele. Podle názoru Německa změnila Komise svůj postoj k otázce, zda podpora poskytnutá jednomu provozovateli infrastruktury může být dále předána uživateli infrastruktury, teprve poté, co Tribunál vydal rozsudek ve věci Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Německo připouští, že platnost rozhodnutí ve věci N 644e/02 ohledně poskytnutí investiční podpory pro sdružení TAZV skončila. Německé orgány nicméně zdůrazňují, že příslušný právní předpis, který je základem rozhodnutí ve věci N 644e/02, se shoduje s tím, na jehož základě bylo přijato opatření ve prospěch sdružení TAZV. Právní základ byl pouze aktualizován, po stránce obsahové však zůstal beze změn. Německo proto argumentuje tím, že ze samotné aktualizace právního základu nelze automaticky vyvozovat, že se jedná o státní podporu.
(102)
Německo zdůrazňuje, že kalkulace nákladů je transparentní a v souladu s právními předpisy.
Podnik Propapier není hospodářsky zvýhodňován
(103)
Německo zaujalo stanovisko ke třem možnostem vypočítání výše poplatků, které by měl hradit podnik využívající služby v oblasti zpracování odpadních vod (68. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení): zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena.
Zohlednění plné výše nákladů o žádném zvýhodnění nesvědčí
(104)
Německo nesouhlasí s názorem, že poplatky hrazené podnikem Propapier nepokrývají plnou výši nákladů. Postup výpočtu výše nákladů je stanoven zákonem (a řídí se zásadou návratnosti nákladů s tou výjimkou, že při stanovení výše předpokládaných úroků se neberou v úvahu dotace třetích stran (25)). Podle právních předpisů by náklady měly být pokryty, nikoli však překročeny. Sdružení TAZV má pokryty všechny náklady, které mu vznikají, a to včetně úroků z podílu sdružení TAZV na investovaném kapitálu. Kalkulace fiktivních úroků z dotací, které poskytla spolkové země, je neoprávněná, protože sdružení TAZV tyto náklady nevznikly.
(105)
Podnik Propapier nebyl nijak selektivně zvýhodněn, protože poplatky jsou pro všechny uživatele nově vybudovaného zařízení stejné.
(106)
Odpověď, zda by bez příspěvku poskytnutého na vybudování čističky odpadních vod v rámci režimu SP byly vyšší, závisí podle Německa na mnoha faktorech, například na dostupnosti jiných finančních prostředků.
(107)
Zásada, že znečišťovatel platí, ani rámcová směrnice EU o vodě údajně nezavazuje příslušné orgány k tomu, aby do výše úroků z použitého kapitálu započítávaly i dotace. Rámcová směrnice EU o vodě podle nich předepisuje, že musejí být pokryty náklady na vodohospodářské služby, avšak pokud jde o provedení tohoto předpisu, ponechává členským státům volný prostor. V daném případě jsou údajně veškeré náklady sdružení TAZV (na vodohospodářské služby) pokryty. Zásada, že znečišťovatel platí, nemá podle nich absolutní platnost, nýbrž musí být „zohledněna“. V daném případě byla tato zásada zohledněna tak, že kalkulace zahrnula veškeré náklady sdružení TAZV.
(108)
V rámcové směrnici EU o vodě je řeč o „přiměřené“ výši příspěvku. Německo k tomu uvádí, že poplatky, které hradí podnik Propapier, jsou ve srovnání s jinými oblastmi Německa či Evropské unie srovnatelně vysoké. Německé orgány dále konstatují, že podle rámcové směrnice EU o vodě mohou členské státy přihlédnout k sociálním, environmentálním a ekonomickým důsledkům úhrady, jakož i ke geografickým a klimatickým podmínkám dotčených oblastí.
(109)
Německo uvádí, že srovnání s věcmi Kimberly-Clark či InfraLeuna (viz 70. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení) není na místě. Ve věci Kimberly-Clark je předmětem sporu to, že určitému podniku byla poskytnuta zvýhodněná sazba, která zavdala důvod k podezření, že je možné, že nejsou pokryty veškeré náklady. V daném případě jsou však veškeré náklady pokryty a sazební podmínky jsou pro všechny uživatele stejné. Ve věci Kimberly-Clark jde podle Německa o to, že průmyslová oblast byla zpřístupněna s ohledem na zvláštní potřeby jednoho jediného podniku, kdežto v daném případě je průmyslová oblast přístupná většímu počtu příchozích investorů.
(110)
Ve věci InfraLeuna je předmětem rozhodnutí výše cen za používání soukromých infrastruktur stanovená soukromými podniky, zatímco v dané věci se jedná o využívání komunální infrastruktury a o poplatky, jejichž výši neurčuje trh, nýbrž zákon. V daném případě nesli uživatelé údajně všechny náklady, které za normálních okolností musí nést společnost provozující čističku odpadních vod. Na neliberalizovaném trhu se službami v oblasti zpracování odpadních vod jsou podle Německa nákladové faktory, které musí být zohledněny, stanoveny zákonem, a to pro všechny podniky stejně (KAG Brandenburg).
(111)
Rozhodnutí ve věcech Wagner a Weida Leder, která jsou uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení (71. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 19), se týkala dotací na vybudování soukromých čističek odpadních vod. V daném případě však podnik Propapier nezískal žádné dotace na dobrovolné soukromé investice, nýbrž hradil poplatky za užívání, které mu ukládal zákon.
Test soukromého investora není použitelný
(112)
Voda není podle názoru Německa běžné zboží. Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu rozčleněno na regionální monopoly, které drží obce jako veřejnoprávní subjekty plnící úkoly v oblasti zpracování odpadních vod. Zpracování odpadních vod proto v Německu nemá podobu hospodářské činnosti, nýbrž je výkonem veřejné správy, který je povinností obcí. Sdružení TAZV je činné jako veřejný orgán, a nikoli jako podnik, jehož chování lze prověřovat testem tržního investora. V Německu je připojení k čističce odpadních vod a její používání povinné. Uživatelé by neměli možnost volby jiného poskytovatele této služby, protože tuto službu poskytuje pouze obec. Poplatky ukládá zákon, schválily je příslušné orgány a nesmějí být vyšší než náklady.
(113)
Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu soukromému podnikání otevřeno jen v omezené míře. Soukromé podniky by se na činnosti v tomto odvětví mohly podílet pouze na základě provozovatelských či podnikových smluv týkajících se technické stránky plnění zákonných povinností obcí vztahujících se na čištění odpadních vod. Odpovědnost za plnění daného úkolu nese nicméně obec, kterou k vypsání takové zakázky žádný právní předpis nezavazuje. Soukromé podniky by kromě toho mohly zajišťovat plnění technických úkolů (ve výjimečných případech též účtovat poplatky), avšak ani v takovém případě nesmí výše poplatků překročit jejich náklady. Sdružení TAZV žádnou třetí stranu plněním technických úkolů nepověřilo.
(114)
Vzhledem k tomu, že poplatky jsou stanoveny zákonem a nesmějí přesáhnout výši nákladů na infrastrukturu, neexistuje žádný trh, na kterém by nějaké soukromé podniky mohly určovat výši poplatků za využívání služeb v oblasti zpracování odpadních vod s cílem dosahování zisku. K hospodářské soutěži mezi soukromými podniky nebo mezi soukromými a veřejnoprávními podniky o koncového spotřebitele tu nedochází.
(115)
Podle názoru Německa není v takovém případě možné srovnávat chování dotyčného provozovatele s chováním soukromého investora. Test soukromého investora není tudíž použitelný
Referenční ceny
(116)
Vzhledem k tomu, že připojení k čističce odpadních vod je povinné, neexistuje v tomto odvětví žádná hospodářská soutěž, a tedy ani tvorba tržních cen, které by byly použitelné jako referenční hodnoty pro přezkoumání výhody z hlediska právních předpisů v oblasti státní podpory.
(117)
Německo odmítá stěžovatelův výklad, že komunální systém pro zpracování odpadních vod využívá jen několik málo papíren, a že referenční hodnoty pro toto odvětví, opírající se pouze o údaje z těchto papíren, nejsou tudíž reprezentativní.
(118)
Ve svých připomínkách označilo Německo za nesprávné tvrzení, že podnik Propapier platí poplatek ve výši 0,95 EUR/m3 (jak se uvádí v 72. a 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení), a tvrdí, že od roku 2010 hradí poplatek ve výši 1,18 EUR/m3. Tento poplatek je srovnatelně vysoký s jinými lokalitami v Evropské unii, anebo alespoň není neobvyklý. Podle průzkumu Svazu německých papíren (VDP), kterého se zúčastnilo 77 podniků z německého papírenského odvětví představujících 68 % tohoto odvětví, byla průměrná výše poplatků v roce 2007 údajně 1,12 EUR/m3 (v rozpětí od 0,31 EUR/m3 do 2,20 EUR/m3). Poplatek hrazený podnikem Propapier tudíž ležel uvnitř tohoto rozpětí a převyšoval průměrnou hodnotu zjištěnou v rámci tohoto sondování.
(119)
V pozdějších připomínkách Německo Komisi sdělilo, že v roce 2012 se poplatek zvýšil na 1,41 EUR/m3, aby se kompenzovaly ztráty z počáteční provozní fáze čističky odpadních vod. Vzhledem k úsporám na nákladech za energii byl poplatek na začátku roku 2013 v souladu s právně závazným požadavkem, že poplatky musejí pokrývat náklady, nesmí však překročit jejich výši, snížen na 1,39 EUR/m3. Podnik Propapier musel kromě toho svou odpadní vodu před jejím vypuštěním do zařízení sdružení TAZV začít upravovat. Náklady na tuto vstupní úpravu se údajně pohybovaly okolo […] EUR/m3, což celkové náklady podniku Propapier na zpracování odpadní vody zvýšilo na […] EUR/m3; průměrné náklady v tomto odvětví se (v roce 2010) oproti tomu pohybovaly kolem 1,27 EUR/m3.
(120)
Německo uvádí, že srovnání s poplatky, které hradí jiní výrobci papíru v Evropské unii, představuje správné referenční kritérium, na jehož základě si lze ověřit, že k žádnému hospodářskému zvýhodnění nedochází a že námitky, které Komise vznesla proti takovému srovnávání, nejsou zcela přesvědčivé.
(121)
Podle vyjádření Německa představují příklady, které byly Komisi předloženy, průměrné ceny zohledňující plnou výši nákladů. Německo tvrdí, že nemá žádné údaje, které by svědčily o tom, že by tyto poplatky zahrnovaly státní podporu.
(122)
Německo uvádí, že příklad Lenzing Lyocell (26) je velmi přesvědčivý, a to i přesto, že skutkový stav spadá do doby před deseti lety (podnik Propapier platí podle Německa více než dvojnásobný poplatek, poplatky za zpracování odpadních vod se však během posledních 10 let údajně nezvýšily o více než 100 %).
Existující podpora
(123)
Německo předneslo dva argumenty, které mají zdůvodňovat, proč by poplatky v případě, že by představovaly podporu, měly být považovány za existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení č. 659/1999.
(124)
Německo prohlašuje, že v roce 2003 dospěla Komise ve svém rozhodnutí ve věci N 644e/02 k závěru, že je-li příjemcem sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband), jako je tomu v případě sdružení TAZV, pak režim SP žádnou státní podporu ve prospěch provozovatelů čističek odpadních vod nepředstavuje. Komise opřela tento svůj závěr o skutečnost, že sdružení zřízené pro zvláštní účely podléhá obecnímu dozoru a zajišťuje poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Německo poukazuje na to, že Komise sama v 57. bodě odůvodnění svého rozhodnutí o zahájení řízení konstatovala, že předmětný režim by i za předpokladu, že by v důsledku vývoje vnitřního trhu začal představovat podporu, měl být klasifikován jako existující podpora podle čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení (ES) č. 659/1999.
(125)
Jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, rozhodnutí ve věci N 644e/02 se podle vyjádření Německa vztahuje i na nepřímé účinky společného programu, tzn. i na poplatky. Poplatky nemusejí být oznamovány, protože metoda stanovení jejich výše je součástí provádění režimu SP.
(126)
Na podporu svého argumentu, že se v případě těchto poplatků jedná o existující podporu, Německo uvádí, že podpora tvořící součást poplatků byla zavedena ještě předtím, než vstoupila dne 1. ledna 1958 v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Podpora zavedená předtím, než vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, zůstává i v případě pozdějších úprav existující podporou, pokud se nezmění „jádro“ původního režimu. (27) Upřesnění všeobecného právního předpisu, který platil už před 1. lednem 1958, nepředstavuje novou podporu podléhající oznamovací povinnosti. (28)
(127)
Německo prohlašuje, že zákony o místních poplatcích platily již před rokem 1958, kdy vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a použitelné byly i po tomto datu. Ustanovení § 6 odst. 2 KAG Brandenburg v platném znění na základě skutečnosti, že Braniborsko zaujímá část bývalého Pruského království, navazuje na pruský zákon o místních poplatcích ze dne 14. července 1893 (PrKAG) a na bavorský zákon o místních poplatcích (BayGAG). Německo svůj argument podpírá těmito dílčími argumenty:
a)
Uvedené zákony platily bez přerušení i v letech 1919-1933 i v letech 1933-1945.
b)
Současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG.
c)
KAG Brandenburg zachovává - bez ohledu na zvláštní postavení nových spolkových zemí v důsledku rozdělení Německa - historickou kontinuitu s PrKAG.
Dílčí argument a:
(128)
Již PrKAG počítá s možností obcí vybírat poplatky za využívání veřejných infrastruktur. Zákon o místních poplatcích, který platí od roku 1938 v Bavorsku (a který se stal základem řady podobných zákonů v dalších spolkových zemí v jižním Německu), nabízí tuto možnost také. (29) Podle PrKAG mají být sazby poplatků stanoveny zpravidla tak, aby byly pokryty náklady na správu a údržbu daného zařízení, včetně výdajů na úroky a umoření použitého kapitálu. Ačkoli podle PrKAG musely poplatky pokrývat pouze výdaje na úroky z použitého kapitálu (na infrastrukturu), z rozsudků vydaných na základě PrKAG v poválečné době vyplývá, že v době platnosti PrKAG nebylo úročení dotací třetích stran předepsaným požadavkem.
(129)
PrKAG, popřípadě srovnatelné platné zákony spolkových zemí, nepřestaly platit ani v době Výmarské republiky, ani po uchvácení moci národními socialisty. Zůstaly tedy v platnosti i po roce 1918.
Dílčí argument b:
(130)
Po II. světové válce platil PrKAG jako zemský zákon v rámci právní úpravy, kterou určil Základní zákon z roku 1949 (dále jen „GG“), podle něhož zákony, které s ním nejsou v rozporu, zůstávají v platnosti (článek 123 GG), a prostřednictvím ustanovení, která spolkovým zemím umožňovala vydávat v určitých oblastech vlastní zákony, zůstal v platnosti. Je tudíž zřejmé, že PrKAG platil ve spolkových zemích už předtím, že vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(131)
Po vzniku Spolkové republiky Německo v roce 1949 byl PrKAG v některých západních spolkových zemích postupně nahrazen jednotlivými zákony o místních poplatcích. V souvislosti s tím, jak byl v 60. a 70. letech 20. století PrKAG nahrazován těmito zemskými zákony, došlo k upřesnění této právní úpravy a jejímu terminologickému sjednocení, nicméně jádro tohoto zákona zůstalo zachováno. V platnosti zůstalo především ustanovení, že na dotace třetích stran se nevztahují žádné předpokládané úroky. (30) Úročen byl podle PrKAG pouze cizí kapitál. Podle zemských zákonů se úroky vztahovaly pouze na vlastní kapitál; ani PrKAG, ani tyto zemské zákony však neukládaly předpokládané úroky z dotací.
(132)
Německo je tudíž toho názoru, že současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG. V daném případě je podle vyjádření Německa důležité zejména zohlednit KAG Severního Porýní-Vestfálska z roku 1969, (31) který byl vzorem pro KAG Brandenburg a který nahradil PrKAG z roku 1906; jakkoli došlo k určitým nezbytným pojmovým úpravám, po stránce obsahové si KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG odpovídají (viz 128. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Také v dalších spolkových zemích (například Porýní-Falc, Šlesvicko-Holštýnsko a Hesensko) je základem zákonů o místních poplatcích PrKAG, na který navazují.
Dílčí argument c:
(133)
Německo tvrdí, že v důsledku rozdělení Německa po II. světové válce získal KAG Brandenburg zvláštní postavení. V letech, které následovaly po vzniku NDR, byla obecní samospráva mající svou vlastní oblast působnosti jak v Braniborsku, tak i v ostatních východoněmeckých spolkových zemích zrušena. Byly přijaty právní předpisy v duchu centralistického státního řízení. Zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990 (32) (které vydala Lidová komora NDR před znovusjednocením Německa dne 3. října 1990) obecní samosprávu opět obnovilo a stanovilo, že za své finanční hospodaření nesou odpovědnost samy obce. Obce kromě toho získaly obce právo vybírat úplaty a poplatky za obecní služby.
(134)
KAG Brandenburg ze dne 27. června 1991 vychází z KAG Severního Porýní-Vestfálska, a téměř se s ním tedy shoduje.
(135)
I přesto, že právní vývoj byl v mezidobí daném existencí NDR odlišný, v úpravě zákonů o místních poplatcích ve východoněmeckých a západoněmeckých spolkových zemích se tato odlišnost neprojevuje. KAG Brandenburg navazuje na právní tradici PrKAG a stojí mimo právní tradici tehdejší NDR. Mezi vodohospodářskou soustavou NDR (a jejím systémem zpracování odpadních vod) a současným systémem zpracování odpadních vod spolkové země Braniborsko neexistuje navíc žádná institucionální kontinuita. Základním kamenem pro vydávání zákonů o místních poplatcích v nových spolkových zemích položil zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990. Zákony nových spolkových zemí o místních poplatcích po obsahové stránce navazují na zákony o místních poplatcích platné ve starých spolkových zemích, které jsou zase pokračováním PrKAG. Tento stav je nevyhnutelným důsledkem skutečnosti, že přistoupení nových spolkových zemí ke Spolkové republice Německo probíhalo v souladu se Základním zákonem. (33) Tato skutečnost je obzvláště patrná na vzniku a vývoji KAG Brandenburg. KAG Brandenburg patří do právní tradice KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG. Rozdělení Německa a přetržení kontinuity právní tradice ve východoněmeckých spolkových zemích, které bylo jeho důsledkem, nesmí vést při výkladu KAG Brandenburg k nevýhodě.
(136)
KAG Brandenburg má historickou kontinuitu s PrKAG.
(137)
Německo argumentuje dále tím, že zásada přiměřenosti a zásada návratnosti nákladů platily už předtím, než v roce 1958 vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Zásada přiměřenosti vyžaduje, aby výše poplatku nebyla zjevně neúměrná hodnotě takto zpoplatněné služby orgánu veřejné správy. Tato zásada je nedílnou součástí zásady právního státu, která je zakotvena v ústavě. Zásada návratnosti nákladů přímo navazuje na PrKAG. Tato zásada nebyla sice uplatňována důsledně ve všech kalkulacích poplatků, příjmy obce z poplatků však přesto nesměly výrazněji překračovat výši jejích výdajů.
Zachování zásady ochrany legitimního očekávání a obecné zásady rovného zacházení
(138)
Německo dále tvrdí, že pokud by došlo k tomu, že Komise bude považovat poplatky vyměřené podniku Propapier za podporu na provoz, byl by požadavek vrácení prostředků podpory v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a obecnou zásadou rovného zacházení.
(139)
Zásada ochrany legitimního očekávání stanoví, že 1) orgán Unie musí u dotčeného subjektu vyvolat podložená očekávání a 2) že opatrný a obezřetný hospodářský subjekt nesmí být v situaci, kdy může předvídat vydání opatření, které se může dotýkat jeho zájmů.
(140)
Jelikož režim SP (schválený rozhodnutím ve věcí N 644e/2002) nebyl považován za státní podporu, může na straně podniku Propapier vzniknout podložené očekávání, že v jeho prospěch není poskytována žádná podpora. O slučitelnosti tohoto režimu s právem Unie nebyly dříve žádné pochybnosti, protože Evropská komise podobné režimy dosud nepřezkoumávala.
(141)
V případě, že by Komise usoudila, že se jedná o podporu na provoz, požadavek vrácení prostředků podpory, které nejsou součástí poplatků, by byl také v rozporu se zásadou rovného zacházení, podle níž musejí být stejné skutkové situace předmětem stejného zacházení. Požadavek vracení prostředků by zvýhodnil konkurenty podniku Propapier.
4.3. PŘIPOMÍNKY NĚMECKÝCH SDRUŽENÍ OBCÍ A SDRUŽENÍ KOMUNÁLNÍCH PODNIKŮ (VERBAND KOMMUNALER UNTERNEHMEN, ZKR. VKU)
(142)
Německá sdružení obcí a VKU vítají připomínky Německa ze dne 28. ledna 2011, na jejichž formulaci se samy podílely. Odvolávají se zejména na argument, že zpracování odpadních vod v Německu je úkolem obcí, které tím vykonávají veřejnou správu, a nikoli hospodářskou činnost. Závazek zajištění organizace a financování této činnosti na sebe obce berou v rámci své odpovědnosti za výkon povinnosti obecní samosprávy v zájmu občanů.
(143)
Německá sdružení obcí a VKU prohlašují, že ustanovení § 6 odst. 2 věta 5 KAG Brandenburg, podle nějž poplatky za používání čističky odpadních vod musejí pokrývat náklady, předpokládané úroky a předpokládané odpisy, avšak dotace se při stanovení výše předpokládaných úroků z použitého kapitálu nezohledňují, je v zájmu spotřebitelů. Jelikož příspěvky třetích stran nepředstavují prostředky, které by obce investovaly jako svůj vlastní kapitál, neměli by mít spotřebitelé povinnost platit z těchto příspěvků obcím úroky.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(144)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny následující předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(145)
Již rozhodnutí o zahájení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech předmětných opatření byly použity státní prostředky a že by mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže a obchodu na vnitřním trhu.
(146)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou poskytnutou ve prospěch podniku Propapier v podobě vyhrazených infrastrukturálních opatření (vybudování čističky odpadních vod a některé další infrastrukturní projekty v novém areálu průmyslové oblasti, v němž se nachází nová provozovna podniku Propapier) a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
5.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ OBECNOU INFRASTRUKTURU NEBO INFRASTRUKTURU VYHRAZENOU VÝLUČNĚ PODNIKU PROPAPIER?
(147)
Komise v minulosti zastávala názor, že veřejná správa může na území své působnosti realizovat činnosti stanovené v rámci územního plánování. V této souvislosti může financovat infrastruktury, z nichž budou mít prospěch všichni obyvatelé. Komise rovněž zastává názor, že není podstatné, z jakého důvodu jsou tyto infrastruktury budovány, děje-li se tak k celkovému obecnému užitku. Pakliže však infrastruktury tohoto druhu slouží pouze jednomu soukromému podniku, musí jejich financování převzít tento podnik. Z toho vyplývá, že Komise musí u státních podpor zkoumat konkrétní účinky opatření, a nikoli sledované cíle. V daném případě se proto Komise domnívá, že je třeba prověřit, které infrastruktury mají obecný užitek (včetně podniku Propapier) a které slouží pouze podniku Propapier. Neboť podnik Propapier musí financovat pouze tyto druhé. (34)
(148)
Komise konstatuje, že parkoviště, vozovku a kanál Odra-Spréva podnik neprovozuje ve smyslu právních předpisů Unie v oblasti hospodářské soutěže, protože jejich využívání je bezplatné. V daném případě tudíž nevzniká otázka, zda tyto infrastruktury představují státní podpory ve prospěch jejich vlastníka a provozovatele.
5.1.1. Parkoviště
(149)
Stěžovatel tvrdí, že parkoviště je na nepříznivém místě a příliš odlehlé na to, aby ho mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnilo zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru. Německo fakticky neprokázalo opak. Ovšem sama skutečnost, že se v bezprostřední blízkosti nějakého podniku nachází parkoviště, nemůže automaticky znamenat to, že toto parkoviště je parkovištěm vyhrazeným pro tento podnik nebo že tomuto podniku přednostně slouží. Stěžovatelem zmiňované dopravní značení (viz 46. bod odůvodnění), které vyhrazovalo parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny, bylo pouze přechodné a zdůvodněné stavebními pracemi v elektrárně, které byly koncem března 2011 ukončeny. Komise konstatuje, že parkoviště je volně přístupné a označené na veřejné vozovce, aniž by na této značce bylo uvedeno, že parkoviště je vyhrazeno nějakému jednotlivému podniku. Otázka, jestli jsou součástí parkoviště odpočinkové prostory, nemá z hlediska klasifikace tohoto parkoviště jako obecné infrastruktury žádný význam.
(150)
Německo předložilo dostatečné důkazy pro to, že parkoviště nebylo budováno výlučně pro podnik Propapier, nýbrž bylo součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti. Podnik Propapier kromě toho používá i svá vlastní parkovací místa pro 27 nákladních vozidel a 213 osobních vozidel. Plánuje rovněž výstavbu dalších parkovacích ploch pro 120 nákladních vozidel (stavební povolení bylo již uděleno). Německo již v době, kdy bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení, potvrdilo, že vlastní parkovací plochy podniku Propapier nabízejí dostatečný počet parkovacích míst pro vozidla jeho pracovníků, dodavatelů a návštěvníků.
(151)
Na základě výše uvedených důvodů Komise potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že parkoviště není výlučně vyhrazeno podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.2. Vozovka
(152)
V případě vozovky se jedná o vozovku veřejnou. Je součástí celkové koncepce rozvoje této průmyslové oblasti, která vznikla již v roce 1993, dlouho předtím, než se podnik Propapier rozhodl v této oblasti usadit. Není pravda, že vozovka končí několik metrů za papírnou podniku Propapier, jak uvádí stěžovatel, nýbrž spojuje stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její severní část, kam se bude tato průmyslová oblast rozšiřovat, se státní vozovkou B 112. Poslední úsek byl dokončen v roce 2013. Nová vozovka může sloužit i dalším podnikům, protože průmyslové oblasti ArcelorMittal i dalším průmyslovým oblastem nabízí nové možnosti rozvoje. Tato vozovka umožňuje průmyslovým a obchodním podnikům zkrátit dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou a frankfurtským podnikům nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu.
(153)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že vozovka není vyhrazena podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(154)
Stěžovatel ve své stížnosti uvedl, že infrastrukturální opatření přijatá v rámci rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva byla vyhrazena výlučně podniku Propapier a zahrnovala státní podporu ve prospěch podniku Propapier. V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu (který je součástí transevropské sítě (TEN)) budována zdymadla. Žádná skutečnost však nesvědčí o tom, že by mezi těmito infrastrukturálními opatřeními a příchodem podniku Propapier existovala příčinná souvislost, ani o tom, že by v rámci těchto opatření byla podniku Propapier poskytnuta nějaká selektivní výhoda; Komise je s Německem zajedno rovněž v názoru, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva je součástí nezbytné a pravidelné péče o udržování kanálu.
(155)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavuje selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.4. Čistička odpadních vod
(156)
Komise konstatuje, že kapacita stávající infrastruktury pro zpracování odpadních vod, která se nachází mimo novou část průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, je omezená. Zbývající kapacita stávající čističky odpadních vod v Eisenhüttenstadtu by mohla uspokojit leda potřeby nového menšího investora. V případě, že by do nové průmyslové oblasti přišel jeden větší nebo několik menších investorů, přestala by dostačovat.
(157)
Komise dále konstatuje, že čistička odpadních vod sdružení TAZV nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier. Její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier. Německo předložilo důkazy o tom, že s čističkou odpadních vod se počítalo již v rámci plánu hospodářského rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Německo přineslo rovněž důkazy o tom, že proběhlo několik informačních kampaní, které měly získat pro nový areál průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva investory, které však byly až dosud neúspěšné, protože nové investory (kromě podniku Propapier, EnWB a 5N PV) se regionálním orgánům doposud přilákat nepodařilo.
(158)
Ačkoli je čistička odpadních vod - díky své vstupní anaerobní fázi čištění - technicky uzpůsobena tak, aby umožňovala zpracování silně znečištěné vody z průmyslové výroby, jako je výroba podkladových papírů z vlnité lepenky za použití starého papíru, mohla by být tato vstupní anaerobní fáze čištění zajímavá i pro jiné uživatele produkující vysoce znečištěnou vodu z průmyslové výroby obsahující organické složky, jako jsou výrobci nápojů a potravin. Z hlediska zpracování průmyslově znečištěné vody, která obsahuje vysoký podíl znečišťujících organických složek, kromě toho čističky odpadních vod se vstupní anaerobní fází čištění nabízejí celou řadu ekonomických a ekologických výhod.
(159)
I když zařízení sdružení TAZV při své stávající velikosti slouží hlavně k pokrytí potřeb podniku Propapier, je využíváno rovněž, a to za stejných podmínek, oběma dalšími podniky, které se v této oblasti usadily. Modulární konstrukce zařízení umožňuje jeho další rozšiřování, aby mohlo zpracovávat odpadní vodu od dalších uživatelů. Ale i bez tohoto modulárního rozšíření tvoří současné kapacitní rezervy zhruba [20-40] %, které mohou být využity pro zpracovávání odpadních vod od dalších uživatelů, přičemž aktuální celkovou kapacitu by bylo možno zvýšit na dvojnásobek (viz 80. až 84. bod odůvodnění). Čistička odpadních vod je bez jakékoli diskriminace přístupná všem uživatelům (pro nové investory, kteří se v této průmyslové oblasti usadí, je připojení k čističce a její používání povinné) a může zpracovávat odpadní vodu i od jiných než papírenských podniků.
(160)
Skutečnost, že zařízení sdružení TAZV je v současné době využíváno převážně (v průměru [ 70] % a maximálně [ 70] %) podnikem Propapier, nemusí podle názoru Komise nutně znamenat to, že se jedná o zařízení představující vyhrazenou infrastrukturu, neboť z hospodářského hlediska je jeho modulární konstrukce v době, kdy je k dispozici jen omezené množství veřejných rozpočtových prostředků, smysluplná. Náklady, které by vyžadovalo zdvojnásobení kapacity zařízení sdružení TAZV a které by podle odhadu Německa tvořily méně než 50 % vstupních investičních nákladů, svědčí v rozporu s tvrzením stěžovatele, že modulární konstrukce zařízení umožňuje úspory z rozsahu.
(161)
Skutečnost, že veřejná regionální podpora na vybudování předmětného zařízení byla poskytnuta pod podmínkou, že se hlavní investor (v tomto případě podnik Propapier) usadí v novém areálu průmyslové oblasti, považuje Komise za postup odpovídající řádnému veřejnému hospodaření s prostředky, jejichž množství je omezené, neboť budovat hned od začátku rozsáhlou veřejnou infrastrukturu, která nemá dosud zajištěné využití nebo jejíž kapacita je naddimenzovaná, postrádá rozumný smysl.
(162)
Argument, že papírny zpravidla využívají své vlastní čističky odpadních vod, lze na základě číselných údajů, které předložilo Německo, odmítnout. I když některé podniky v papírenském odvětví, jakož i v jiných odvětví průmyslu, využívají svých vlastních zařízení na čištění (nebo předčištění) odpadní vody, sama tato skutečnost ještě nesvědčí o tom, že v případech, kdy průmysloví uživatelé využívají veřejných čističek odpadních vod, jsou ze strany státu tímto způsobem zvýhodňováni, neboť tito uživatelé platí poplatky, a průběžně tak hradí příslušné náklady.
(163)
Komise proto dospěla k závěru, že čistička odpadních vod je obecnou infrastrukturou, a dotace poskytnuté sdružení TAZV tudíž nepředstavují investiční podporu ve prospěch podniku Propapier. Na rozdíl od parkoviště, vozovky a kanálu Odra-Spréva je provoz čističky odpadních vod hospodářskou činností, protože její provozovatel nabízí službu (zpracování odpadních vod) za úplatu jiným účastníkům trhu. Komise nicméně konstatovala, že případná podpora ve prospěch sdružení TAZV by v každém případě představovala existující podporu (51. až 57. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení). Případné podpory ve prospěch sdružení TAZV proto nemusejí být v tomto rozhodnutí dále přezkoumávány.
(164)
Souhrnný závěr, k němuž Komise dospěla, je tedy takový, že projekty budování infrastruktury v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, nejsou určeny výhradně pro tuto papírnu, a nemohou být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier. To znamená, že podpořené investice nepředstavují jednu investici ve smyslu 60. bodu pokynů k regionální podpoře, která by zahrnovala veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch papírny podniku Propapier, již Komise schválila ve svém konečném rozhodnutí ve věci SA.23827 (2013/C) (viz poznámku pod čarou č. 4). Hodnocení investiční podpory ve prospěch podniku Propapier, které bylo předmětem uvedeného rozhodnutí, se tedy tímto rozhodnutím nemění.
5.2. MAJÍ BÝT NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD POVAŽOVÁNY ZA STÁTNÍ PODPORU?
(165)
Co se týče argumentu Německa, že v případě opatření, jež bylo přijato ve prospěch daného provozovatele v rámci režimu, který Komise nepovažovala za podporu, nelze uvažovat o žádné „podpoře“, jež by mohla být uživateli příslušné infrastruktury předána, chtěla by Komise znovu poukázat na to, že rozhodnutí o režimu podpor N 644e/02 neobsahuje žádný výrok o tom, jestli poplatky za používání infrastruktury nemohou za určitých okolností představovat podporu ve prospěch uživatele této infrastruktury. Komise trvá na tom, co konstatovala ve svém konečném rozhodnutí, že nebyla informována o žádném režimu poplatků, který by se týkal dotací poskytnutých v rámci ohlášeného režimu SP; rozhodnutí o schválení tohoto režimu nelze tudíž chápat jako schválení implicitně přípustných podpor, jejichž právním základem by byl zákon o místních poplatcích.
(166)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou neslučitelné s vnitřním trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy“.
(167)
Skutečnost poskytnutí státní podpory musí být stanovena nezávisle na tom, 1) zda rámcová směrnice EU o vodě a německé právní předpisy, které tuto směrnici provádějí, vyžadují úplné krytí nákladů spojených s poskytováním služeb v oblasti zpracování odpadních vod a 2) zda poplatky jsou v souladu s tím, co tyto právní předpisy stanoví. Jinak řečeno, opatření, která jsou v souladu s rámcovou směrnicí EU o vodě i s platnými německými právními předpisy, mohou i přesto představovat státní podporu, pakliže jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU (viz 144. bod odůvodnění).
Státní prostředky a přičitatelnost
(168)
Poplatky, které mají být hrazeny za používání čističky odpadních vod, určuje a vybírá obec v souladu s § 6 zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko. Je-li stanovená výše poplatků nižší, než by byla výše poplatků soukromého investora, znamená to pro obec ztrátu příjmů.
(169)
Opatření by pak bylo financováno státem nebo ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože příjem obce by byl v důsledku výhody poskytnuté podniku Propapier nižší.
(170)
Je-li výše poplatků stanovena tak, že z toho určitému podniku vzniká výhoda, bylo by to nutné přičítat také státu, protože stanovení výše poplatků je úkolem veřejnoprávní instituce - města Eisenhüttenstadt.
Hospodářská výhoda
(171)
Jak bylo objasněno v rozhodnutí o zahájení řízení, (35) Komise musela přezkoumat, zda stanovené poplatky, které byly uloženy podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod, představují pro podnik Propapier (selektivní) hospodářskou výhodu.
(172)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora zahrnuje pojem „výhody“ nejen pozitivní plnění, jako jsou dotace, ale rovněž opatření, která různým způsobem snižují náklady, jež obvykle nese podnik, a která tak, aniž by byla subvencemi v užším slova smyslu, mají tutéž povahu a stejné účinky. (36)
(173)
Uplatní-li se tento přístup na případ, který je předmětem tohoto rozhodnutí, vzniká otázka, zda jsou poplatky uložené podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod nižší než náklady, které by za normálních tržních podmínek musel nést srovnatelný podnik, tj. zda výše poplatků je v souladu se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství. Tuto otázku lze podle názoru Komise přezkoumat dvojím způsobem:
-
srovnáním ceny, kterou platí podnik Propapier, s referenční výší poplatků, které se za zpracování odpadních vod v příslušném členském státě obvykle účtují,
-
na základě analýzy ziskovosti ex ante, z níž vyplyne, že soukromý poskytovatel by si účtoval poplatky ve stejné výši.
Referenční cena
(174)
Vzhledem k Německem popsanému způsobu, jakým je organizován trh (viz 112. a 113. bod odůvodnění), a vzhledem ke skutečnosti, že (ani soukromí) provozovatelé si za své služby nemohou účtovat ceny podle svého vlastního uvážení, jelikož ceny předepisuje zákon (KAG Brandenburg), je Komise toho názoru, že není možné stanovit referenční ceny, které by si za obvyklých tržních podmínek účtoval soukromý provozovatel.
(175)
Komise dále konstatuje, že Německo předložilo údaje o cenách, které v odvětví, v němž působí podnik Propapier, platí jiné podniky. Ačkoli Německo tvrdí, že předložené referenční ceny představují průměrné ceny odrážející plnou výši nákladů, nelze na jejich základě poznat, zda tyto poplatky obsahují státní podporu. Pochybnost Komise ohledně použitelnosti těchto údajů jako východiska srovnání se nepodařilo rozptýlit. Důvodem toho je především skutečnost, že tyto ceny mohou podle názoru Komise odrážet různé nákladové položky a není jisté, zda neobsahují státní podporu.
Analýza ziskovosti ex ante
(176)
Vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici spolehlivé referenční tržní hodnoty, je Komise toho názoru, že k odpovědi na otázku, zda uskutečněný právní úkon odpovídá obvyklým tržním podmínkám, lze dojít za pomoci jiné obecně uznávané standardní metody posuzování cen. V případě infrastruktur, které nejsou vyhrazeny žádnému jednotlivému uživateli, nýbrž jsou k dispozici všem uživatelům, lze podle názoru Komise soudit, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena tehdy, když uživatelé dané infrastruktury, nahlíženo z hlediska ex ante, dodatečně přispívají k ziskovosti provozovatele. (37)
(177)
Tato skutečnost nastává v případě, že dohoda provozovatele s jednotlivým spotřebitelem umožňuje tomuto provozovateli pokrytí nákladů vyplývajících z této dohody a dosažení přiměřeného zisku na základě spolehlivých střednědobých vyhlídek. (38)
(178)
V této analýze by kromě toho měly být zohledněny veškeré příjmy a očekávané dodatečné výdaje, které provozovateli v souvislosti s činností daného uživatele vzniknou. (39)
(179)
Tyto dodatečné náklady zahrnují veškeré kategorie výdajů či případných investic, jako například dodatečné personální, technické a investiční náklady, které jsou spojeny s přítomností uživatele. (40) Náklady, které by provozovatel musel nést v každém případě, tedy i mimo rámec dohody s uživatelem, se naopak nezohledňují.
(180)
Vzhledem k těmto faktorům je Komise toho názoru, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, tzn. že nižší poplatek nepředstavuje výhodu ve prospěch podniku Propapier, a to z následujících důvodů:
a)
Čistička odpadních vod je k dispozici všem uživatelům a její užívání není vyhrazeno podniku Propapier.
b)
Poplatek hrazený podnikem Propapier zahrnuje náklady na provoz, správu, údržbu, obsluhu a odvody, předpokládané odpisy a předpokládané úroky z 20 % vlastního kapitálu, který byl do čističky odpadních vod investován. Tento poplatek tudíž pokrývá veškeré dodatečné náklady, které provozovateli čističky odpadních vod v souvislosti s činností podniku Propapier vznikají.
(181)
Co se týče přiměřenosti zisku, který by měly poplatky kromě pokrytí dodatečných nákladů přinášet, je třeba konstatovat, že poplatky v daném případě pokrývají nejen dodatečné náklady, ale i předpokládané úroky z 20 % investovaného vlastního kapitálu. Podle výše definovaného způsobu výpočtu dodatečných nákladů to sice nelze výslovně označit za přiměřený zisk, pro provozovatele jsou nicméně tyto poplatky zdrojem dodatečného příjmu, jak by tomu bylo i v případě přiměřeného zisku.
(182)
Vzhledem k tomu, že poplatky nejsou pro podnik Propapier žádnou výhodou, a nepředstavují tudíž státní podporu, nemusela se Komise již zabývat otázkou, zda se jedná o podporu existující (viz 123. až 137. bod odůvodnění) nebo podporu na provoz (viz 26. bod odůvodnění), anebo zda je taková případná podpora na provoz slučitelná s vnitřním trhem. Vzhledem k tomuto zjištění může Komise ponechat otevřenu také otázku, zda by byl požadavek vracení poplatků (v případě, že by byly klasifikovány jako podpora na provoz) v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a se zásadou rovného zacházení.
6. ZÁVĚR
(183)
Komise tudíž dospěla k závěru, že vybudování čističky odpadních vod sdružením TAZV, stejně jako výstavba parkoviště, nové vozovky a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavují vyhrazená infrastrukturní opatření.
(184)
Komise dále dospěla rovněž k závěru, že poplatky účtované za zpracování odpadních vod nepředstavují státní podporu. Zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, a podniku Propapier PM2 GmbH tudíž nevzniká žádná hospodářská výhoda.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Německem realizovaná infrastrukturní opatření nepředstavují infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier PM2 GmbH. Poplatky, které podniku Propapier za používání čističky odpadních vod účtuje sdružení TAZV, neobsahují státní podporu. Infrastrukturní opatření a sazební režimy poplatků proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 1. října 2014.
KOMMISSIONENS BESLUT (EU) 2015/508
av den 1 oktober 2014
om det förmodade infrastrukturstöd som Tyskland har genomfört till förmån för Propapier PM2 GmbH statligt stöd SA.36147 (C 30/10) (f.d. NN 45/10; f.d. CP 327/08)
[delgivet med nr C(2014) 6847]
(Endast den tyska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (1),
efter att i enlighet med nämnda artiklar (2) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 29 oktober 2008 inkom Smurfit Kappa Group (nedan kallad Smurfit Kappa eller klaganden) med ett klagomål till kommissionen om att Propapier PM2 GmbH hade erhållit infrastrukturstöd. Klagomålet registrerades under ärendenummer CP 327/08 och fördes in (under ärendenummer NN 45/10) i registret över olagligt stöd.
(2)
Genom en skrivelse av den 27 oktober 2010 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende det förmodade stödet.
(3)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på det förmodade stödet.
(4)
Genom en skrivelse av den 28 januari 2011 inkom Tyskland med sina synpunkter (den icke-konfidentiella versionen av dessa synpunkter inkom den 31 januari 2011). Dessutom mottog kommissionen synpunkter från följande berörda parter: den 11 februari 2011 ett gemensamt yttrande från Deutscher Städtetag (förbundet för tyska städer), Deutscher Landeskreistag (kommunal centralorganisation) och Deutscher Städte- und Gemeindebund (centralorganisation för kommunalt självstyre) samt från Verband kommunaler Unternehmen (förbundet för kommunala företag, nedan kallat VKU) och den 14 februari 2011 synpunkter från klaganden (den icke-konfidentiella versionen av dessa synpunkter inkom den 1 mars 2011). Kommissionen översände dessa synpunkter till de tyska myndigheterna för att ge dem tillfälle att yttra sig. Motsvarande synpunkter från Tyskland inkom till kommissionen den 13 april 2011 (den icke-konfidentiella versionen av dessa synpunkter inkom den 26 april 2011).
(5)
Den 17 januari 2013 hölls ett möte mellan kommissionen och företrädare för de tyska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 25 februari 2013 lämnade Tyskland kompletterande upplysningar. Genom en skrivelse av den 26 april 2013 begärde kommissionen ytterligare upplysningar och Tyskland svarade på denna skrivelse genom en skrivelse av den 14 maj 2013.
(6)
Genom e-post av den 23 maj 2013 begärde kommissionen ytterligare upplysningar, som Tyskland inkom med genom e-post av den 24 maj 2013, 27 maj 2013 och 28 maj 2013.
(7)
Efter ett möte som hölls den 6 juni 2013 mellan kommissionen, företrädare för de tyska myndigheterna och företrädare för det stödmottagande företaget samt sakkunniga meddelade Tyskland att man eventuellt skulle inkomma med kompletterande inlagor. Som svar på ytterligare en begäran om upplysningar av den 15 oktober 2013 inkom Tyskland med omfattande ytterligare synpunkter genom e-post av den 4 november 2013, 13 december 2013, 18 december 2013, 6 januari 2014 och 24 april 2014.
2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
(8)
Propapier PM2 GmbH (nedan kallat Propapier) tillhör Progroup AG (nedan kallad Progroup). Progroup producerar och säljer, via sina dotterbolag, obehandlad wellpapp och wellpapp. Klaganden, Smurfit Kappa, är en av de största pappersproducenterna i EU.
(9)
Den 2 april 2008 godkände (4) kommissionen ett regionalstöd för Propapiers uppförande av ett pappersbruk för obehandlad wellpapp och ett tillhörande kraftverk i ett nyutvecklat expansionsområde till det befintliga industriområdet vid Oder-Spree-kanalen i Eisenhüttenstadt i delstaten Brandenburg, ett område som vid denna tidpunkt var berättigat till regionalstöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(10)
Klaganden ansåg att vissa statligt finansierade infrastrukturprojekt i industriområdets expansionsområde där Propapiers nya fabrik ligger är avsedda enbart för pappersbruket och därför bör betraktas som en särskilt tillägnad infrastruktur och statligt stöd till förmån för Propapier.
(11)
Klaganden angav följande infrastrukturprojekt (se avsnitt 2.1): Uppförandet av ett avloppsreningsverk, byggandet av en parkeringsplats och anläggandet av en ny anslutningsväg samt utvidgningen och fördjupningen av Oder-Spreekanalen.
(12)
Dessutom hävdade klaganden att det hade fastställts för låga avgifter för användningen av avloppsreningsverket till förmån för Propapier (se avsnitt 2.2).
2.1 STÖD FÖR UPPFÖRANDET AV ETT AVLOPPSRENINGSVERK OCH ANNAN INFRASTRUKTUR
(13)
I juli 2008 beviljade delstaten Brandenburg, med medel från programmet för utökande av den kommunala ekonomiska infrastrukturen inom ramen för den gemensamma uppgiften (GA) ”Förbättring av den regionala ekonomiska strukturen”(Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur), (nedan kallad GA-ordningen (5)), ett direkt bidrag på 33 808 200 euro (6) för uppförandet av ett nytt avloppsreningsverk i ett expansionsområde till industriområdet vid Oder-Spreekanalen i Eisenhüttenstadt. I detta sammanhang bör det påpekas att frågan om användningen av GA-ordningen för att finansiera uppförandet och utbyggnaden av avloppsreningsverk behandlats i stödärende N 644e/02 (7), i vilket kommissionen 2003 fastställt för programperioden 2004-2006 att stöd som beviljas inom ramen för denna stödordning inte utgör statligt stöd till förmån för ägaren och operatören av avloppsreningsverket i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(14)
I detta beslut från 2003 anser kommissionen att bidrag från stödordningen i den lydelse som gällde för 2004-2006 bör betraktas som en intern överföring av statliga medel och inte som statligt stöd till förmån för ägaren och operatören eftersom mottagarna inte är ekonomiska aktörer och eftersom tjänsten är en klassisk uppgift av allmänt intresse som kommunala institutioner ansvarar för. Enligt bestämmelserna i ordningen måste mottagaren alltid vara en regional myndighet (Gebietkörperschaft) eller en sammanslutning av flera regionala myndigheter (Zweckverband) som står under kommunal tillsyn. Stöd kan endast beviljas om det inte finns några rättsliga, personliga eller ekonomiska band mellan mottagaren av stödet, dvs. avloppsreningsverket, och användaren av reningsverket.
(15)
Stödet uppgick till 80 % av de totala stödberättigande kostnaderna på 42 260 340 euro. Mottagare av bidraget är Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (nedan kallat TAZV), en offentligrättslig interkommunal sammanslutning som ansvarar för att tillhandahålla dricksvatten och avloppsrening. TAZV är både ägare av avloppsreningsverket och dess operatör och bidrog med resterande 20 % av de totala offentliga investeringskostnaderna.
(16)
Stödet beviljades under förutsättning att de juridiska och ekonomiska villkoren för etableringen av en huvudinvesterare (i detta fall Propapier) bevisligen hade uppfyllts senast den 15 augusti 2008. Reningsverket började uppföras i oktober 2008 och togs i drift i mars 2010.
(17)
Klaganden anser att TAZV-reningsverket är en särskilt tillägnad infrastruktur eftersom Propapier använder i stort sett hela anläggningens reningskapacitet. Enligt klaganden hade reningsverket redan från början utformats som ett avloppsreningsverk för Propapier och utgjorde en nödvändig förutsättning för att ett pappersbruk skulle kunna etablera sig i regionen (eftersom stora mängder vatten behövs för att producera papper).
(18)
Klaganden hävdade att även de andra infrastrukturprojekten - byggandet av en parkeringsplats intill Propapiers fabriksområde och anläggandet av en ny väg för att ansluta industriområdet till riksväg 112 samt utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen - var infrastrukturåtgärder som särskilt tillägnats Propapier. I beslutet att inleda förfarandet drog kommissionen den preliminära slutsatsen att reningsverket inte utgör en selektiv fördel för Propapier och därför inte heller kan betraktas som en särskilt tillägnad infrastruktur. Trots detta uppmanade kommissionen tredje parter att inkomma med synpunkter på denna åtgärd.
2.2 SÄNKTA AVGIFTER FÖR ANVÄNDNINGEN AV AVLOPPSRENINGSVERKET
(19)
En annan invändning avseende avloppsreningsverket är att den avgift på 0,95 euro per kubikmeter som ålagts Propapier för användningen av avloppsreningsverket är lägre än den ersättning som en privat investerare skulle begära för motsvarande tjänst.
(20)
Höjden på avgifterna följer av den lag som är relevant på detta område, Brandenburgs lag om kommunala avgifter (8) (nedan kallad KAG Brandenburg). Enligt § 6 i KAG Brandenburg ska avgiften beräknas så att alla rimliga kostnader för avloppsreningsverket (kostnader för uppförande, bevarande, underhåll, drift, personal och avgiftsadministration), beräknad ränta och beräknade avskrivningar täcks men inte överskrids. Stöd som kommunen erhåller från andra offentliga källor (i det här fallet ett bidrag på 33,8 miljoner euro från GA-ordningen) ska dock inte ingå i den beräknade räntan på investerat eget kapital (9). Klaganden anser att de medel som TAZV erhåller från GA-ordningen förs vidare från mottagaren TAZV till användaren av avloppsreningsverket i form av sänkta reningsavgifter.
3. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLEDS (10)
(21)
Åtgärderna i fråga utgör statligt stöd om följande villkor är uppfyllda: i) åtgärden måste vara stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, ii) den måste leda till en ekonomisk fördel för företaget, iii) fördelen måste vara selektiv, och iv) åtgärden måste snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Statligt stöd föreligger om villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget uppfylls kumulativt.
(22)
I beslutet att inleda förfarandet tvivlar kommissionen inte på att alla åtgärder omfattar användning av statliga medel och att de eventuellt skulle kunna snedvrida konkurrensen på den inre marknaden.
(23)
När det gäller invändningarna fastställde kommissionen att man måste göra en åtskillnad mellan 1. ett förmodat statligt stöd till TAZV för uppförandet av avloppsreningsverket, och 2. ett förmodat stöd till Propapier i form av sänkta reningsavgifter.
(24)
I beslutet att inleda förfarandet undersöker kommissionen även om det för Propapier genom
i)
uppförandet av avloppsreningsverket,
samt genom de andra infrastrukturprojekten i industriområdets expansionsområde, där även Propapiers nya fabriksområde är beläget, och närmare bestämt genom
ii)
den nya parkeringsplatsen,
iii)
den nya vägen, och
iv)
utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen,
uppstår en selektiv fördel eller om det därvid rör sig om en infrastruktur som särskilt tillägnats Propapier (11). Eftersom en åtgärd enligt artikel 107.1 endast kan betraktas som statligt stöd om den är selektiv (dvs. om åtgärden leder till att företag som befinner sig i en jämförbar rättslig och faktisk situation avseende syftet med åtgärden behandlas olika), måste kommissionen undersöka om Propapier hade erhållit en selektiv fördel genom åtgärden.
(25)
Kommissionen har redan godkänt regionalt investeringsstöd till Propapier. Eftersom åtgärderna för de övriga infrastrukturprojekten genomförs i ett stödområde som är berättigat till regionalstöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget och dessa åtgärder påstås vara nära knutna till eller avsedda för ett investeringsprojekt som finansieras med ett regionalstöd, intog kommissionen den preliminära ståndpunkten att de planerade åtgärderna, om de visade sig vara selektiva till förmån för Propapier, skulle utgöra en del av ett enda investeringsprojekt för Propapier så att de skulle behöva uppfylla kraven i riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2007-2013 (12) (nedan kallade regionalstödsriktlinjerna). Kommissionen tvivlade på att investeringsstöd i form av en särskilt tillägnad infrastruktur är förenligt med den inre marknaden, framför allt med tanke på efterlevnaden av den högsta stödnivån och stimulanseffekten.
(26)
Enligt regionalstödsriktlinjerna får företag som har beviljats investeringsstöd även erhålla driftstöd. Men driftstödets förenlighet med den inre marknaden måste prövas oberoende av investeringsstödets förenlighet, nämligen enligt kriterierna i avsnitt 5 i regionalstödsriktlinjerna. Kommissionen konstaterade i sitt beslut att inleda förfarandet att om ett driftstöd för Propapier föreligger i form av sänkta reningsavgifter och detta stöd är oförenligt med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, måste detta driftstöd anses vara oförenligt med regionalstödsriktlinjerna och kommissionens relevanta godkännandepraxis avseende driftstöd. Stödmottagaren är visserligen lokaliserad i en region som är berättigad till driftstöd (stödområde enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget), men andra viktiga villkor för driftstödets förenlighet med den inre marknaden är inte uppfyllda. Det finns t.ex. inga bevis för att driftstödet är motiverat, vare sig sett till driftstödets art eller dess bidrag till den regionala utvecklingen, och inte heller för att stödbeloppet är proportionerligt i förhållande till de nackdelar som det ska utjämna. Dessutom är driftstödet varken tidsbegränsat eller reducerat med tiden. Därför tvivlade kommissionen på att driftstöd i form av sänkta avgifter principiellt sett är förenligt med den inre marknaden.
3.1 BIDRAG TILL OFFENTLIGT FINANSIERADE INFRASTRUKTURPROJEKT INKLUSIVE AVLOPPSRENINGSVERKET
3.1.1 Parkeringsplatsen, utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen, den nya vägen
(27)
Under den preliminära granskningen konstaterades det att parkeringsplatsens kapacitet inte stämmer överens med den som klaganden angett och att parkeringsplatsen dessutom inte ligger i Propapiers omedelbara närhet. Vidare konstaterades det att parkeringsplatsens uppställningsplatser är allmänt tillgängliga och att de inte bara är till för industriområdet vid Oder-Spreekanalen, utan även andra industriområden i staden samt att antalet uppställningsplatser innebär att kommunen bör kunna stänga de uppställningsplatser för lastbilar som finns inne i staden. Dessutom bygger Propapier egna uppställningsplatser, som även är tillgängliga för lastbilar. Därför ansåg kommissionen att byggandet av parkeringsplatsen sannolikt inte utgör någon selektiv fördel för Propapier.
(28)
När det gäller den nya förbindelsevägen mellan industriområdet och riksväg 112 fann kommissionen att byggandet av vägen leder till en minskning av trafiken och luftföroreningarna i centrala Eisenhüttenstadt eftersom lastbilarna kan kringgå staden på väg till industriområdet och restiden till nästa regionala centrum minskar. Därför ansåg kommissionen att byggandet av den nya vägen sannolikt inte utgör någon selektiv fördel för Propapier.
(29)
När det gäller utvidgningen och fördjupningen av Oder-Spreekanalen fann kommissionen att dessa arbeten inte utfördes för att ge Propapier en selektiv fördel, utan att de är en del av det nödvändiga regelbundna underhållet av vattenvägarna. Därför ansåg kommissionen att utvidgningen och fördjupningen av Oder-Spreekanalen sannolikt inte innebär någon selektiv fördel för Propapier.
(30)
Men i detta skede kunde kommissionen inte helt utesluta att dessa infrastrukturåtgärder gynnade Propapier i större utsträckning än andra företag.
(31)
Därför uppmanade kommissionen tredje part att inkomma med synpunkter innan den bildade sig en definitiv uppfattning om förekomsten av statligt stöd avseende dessa åtgärder. Samtidigt uppmanade man Tyskland att under det formella granskningsförfarandet inkomma med ytterligare information om byggandet av parkeringsplatsen och anläggandet av den nya vägen samt utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen.
3.1.2 Bidrag för uppförandet av avloppsreningsverket
(32)
I sitt beslut att inleda förfarandet konstaterade kommissionen att om stödordningen N 644e/02 på grund av utvecklingen på den inre marknaden vid det här laget bör betraktas som stöd, bör detta stöd betraktas som befintligt stöd till TAZV.
(33)
Kommissionen tvivlade emellertid på att avloppsreningsverket utgör en särskilt tillägnad infrastruktur. I detta sammanhang konstaterades det att det förutom Propapier bara finns två andra användare av reningsverket: den kanadensiska leverantören av solceller 5N PV och energibolaget EnBW. Dessutom var det inte känt hur stor andel av avloppsreningsverkets kapacitet som dessa två kunder faktiskt tar i anspråk. Utifrån den information som fanns tillgänglig vid detta stadium av undersökningen kunde kommissionen inte avgöra om det hade varit nödvändigt att bygga ett nytt avloppsreningsverk enbart med hänsyn till dessa båda företag. Dessutom var en av dessa två användare, nämligen EnBW:s kraftverk, direkt inblandat i Propapier-projektet, eftersom kraftverksföretaget förser pappersbruket med den ström som behövs för tillverkningsprocessen (13).
(34)
Om Propapier faktiskt använder 90 % av reningskapaciteten, som klaganden påstår, anser kommissionens att frågan är om inte detta faktum i sig räcker för att bevisa att reningsverket uteslutande eller åtminstone i första hand är avsett för Propapier (och därmed är särskilt tillägnat Propapier). Därför var man tvungen att mer ingående undersöka Tysklands argument att reningsverket kommer att ha fler användare i framtiden.
(35)
Det noterades också att hänsyn bör tas till det maximala antalet investerare som kan etablera sig i industriområdet vid Oder-Spreekanalen och den kapacitet hos reningsverket som dessa investerare skulle använda i genomsnitt. I detta avseende ombads Tyskland att inkomma med detaljerad information om den allmänna utvecklingsplanen för industriområdet och den lediga kapacitet hos avloppsreningsverket som skulle kunna tilldelas potentiella användare. Tyskland skulle dessutom inkomma med ytterligare information om den tekniska genomförbarheten av det modulära tillvägagångssättet vid byggandet av avloppsreningsverket (14).
(36)
Som redan nämnts intog kommissionen den preliminära ståndpunkten att åtgärderna för infrastrukturprojektet, förutsatt att de skulle visa sig vara selektiva, skulle utgöra en del av Propapiers investeringsprojekt, så att de måste uppfylla kraven i regionalriktlinjerna och i synnerhet bestämmelserna om den högsta stödnivån och stimulanseffekten.
3.2 SÄNKTA AVGIFTER FÖR ANVÄNDNINGEN AV AVLOPPSRENINGSVERKET
(37)
Precis som när det gäller uppförandet av avloppsreningsverket ansåg Tyskland att om den avgift som ska betalas av Propapier innehåller inslag av statligt stöd, utgör detta stöd ett befintligt stöd. Enligt Tyskland omfattar kommissionens beslut i ärendet N 644e/02, genom vilket GA-ordningen godkändes, även de indirekta effekterna av stödordningen.
(38)
Kommissionen fann dock i sitt beslut att inleda förfarandet att eventuellt stöd i form av sänkta reningsavgifter inte omfattas av beslut N 644e/02 och att, om avgiften skulle klassificeras som stöd, det i så fall skulle röra sig om ett nytt stöd.
(39)
När det gäller bedömningen av om Propapier erhåller en ekonomisk fördel genom stödet, uppgav kommissionen i sitt beslut att inleda förfarandet att man tvivlade på huruvida de avgifter som TAZV tog ut motsvarade samtliga kostnader och huruvida en privat investerare skulle ha fastställt avgifterna till samma nivå.
(40)
Kommissionen ansåg att de avgifter som ålagts Propapier inte täcker samtliga kostnader för avloppsreningen, eftersom Tyskland självt har angett att dessa avgifter endast täcker 20 % av den beräknade räntan på det investerade egna kapitalet, då det bidrag på 80 % som kommunen har erhållit från andra offentliga källor för uppförandet av reningsverket inte tagits med i beräkningen av räntan. I detta avseende konstaterade kommissionen i sitt beslut att inleda förfarandet att det både i direktiv 2000/60/EG (nedan kallat EU:s ramdirektiv för vatten) (15) och i KAG Brandenburg fastställs att avgifterna för användningen av ett avloppsreningsverk måste täcka samtliga kostnader (16). I beslutet att inleda förfarandet hänvisas det även till ärendena InfraLeuna (17) och Kimberly-Clark/Scott (18), där kommissionen anser att avgifter som uppgår till samma nivå som samtliga kostnader motsvarar de kostnader som ett företag normalt sett måste bära.
(41)
Klaganden hävdade att man för att bedöma fördelen bör jämföra nivån på de avgifter som Propapier faktiskt betalar med nivån på de avgifter som en privat investerare som handlar i TAZV:s ställe skulle ta ut.
(42)
Tyskland föreslog att de avgifter som betalas av Propapier skulle jämföras med de genomsnittliga avgifter som tas ut inom branschen och nämnde en studie enligt vilken den genomsnittliga avgiften ligger på mellan 0,24 euro och 1 euro per kubikmeter (19).
(43)
Kommissionen konstaterade i sitt beslut att inleda förfarandet att principen om en privat investerare tycks kunna tillämpas på förevarande fall. Man ställde sig dock tvivlande till om det går att utesluta förekomsten av statligt stöd genom att ett sådant referensvärde tillämpas, särskilt eftersom uppgifterna uppenbarligen förvrängts. Även om de nämnda avgifterna i andra kommuner återspeglar hela kostnaden, är avgifterna uppenbarligen ett resultat av olika lokala förhållanden som motiverar olika avgiftsnivåer för en privat investerare. Därför tvivlade kommissionen i beslutet att inleda förfarandet på att dessa uppgifter kan ligga till grund för en bedömning att det inte föreligger någon fördel för Propapier.
(44)
Som anges i skäl 26 tvivlar kommissionen på att åtgärden, om den faktiskt utgör ett nytt stöd i enlighet med artikel 107.1 i EUF-fördraget, är förenlig med den inre marknaden enligt artikel 107.3 i EUF-fördraget. Om det visar sig att avgiften utgör ett regionalt driftstöd, föreligger det tvivel beträffande dess förenlighet med den inre marknaden eftersom stödet varken är tidsbegränsat eller reduceras med tiden och inte heller är inriktat på en utjämning av vissa (ej bevisade) nackdelar i regionen.
4. TYSKLANDS KOMMENTARER OCH SYNPUNKTER FRÅN TREDJE PART OM BESLUTET ATT INLEDA FÖRFARANDET
4.1 RÖR DET SIG AVSEENDE DE OFFENTLIGT FINANSIERADE INFRASTRUKTURPROJEKTEN OM EN INFRASTRUKTUR SOM SÄRSKILT TILLÄGNATS PROPAPIER?
4.1.1 Parkeringsplatsen
Synpunkter från klaganden
(45)
I sitt beslut att inleda förfarandet godtog kommissionen inte klagandens uppgifter om antalet parkeringsplatser. Enligt klaganden är uppgifterna (uppställningsplatser för 186 personbilar och 71 lastbilar) hämtade från den preliminära plan över utvecklingen av industriområdet som hade beställts av Eisenhüttenstadt.
(46)
Klaganden hävdar att byggandet av en privat parkeringsplats inte ingick i Propapiers ursprungliga byggplaner, och även om Propapier skulle bygga sin egen parkeringsplats är det, menar man, i första hand Propapier som drar nytta av den så kallade offentliga parkeringsplatsen: En vägskylt indikerar uppställningsplatser för lastbilar för kraftverket och pappersbruket. Vidare befinner sig parkeringsplatsen i Propapiers omedelbara närhet (den sträcker sig fram pappersbrukets gränser och gränsar till kraftverket, som ursprungligen var en del av Propapier-projektet). Dessutom finns det inte några rastanläggningar på parkeringsplatsen, vilket man normalt förväntar sig på en sådan allmän parkeringsplats.
(47)
Klaganden hävdar vidare att parkeringsplatsen ligger alltför ogynnsamt och avlägset till för att kunna användas av andra centralt belägna industrier och för att kunna bidra till att staden kan lägga ner uppställningsplatser för lastbilar i centrum.
Kommentarer från Tyskland
(48)
Enligt Tyskland utgör parkeringsplatsen inte någon selektiv fördel för Propapier. Den är tillgänglig för alla och är därför inte bara avsedd för industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Dessutom förfogar Propapier över egna uppställningsplatser (213 för personbilar och 27 för lastbilar) och har redan fått bygglov för ytterligare 120 uppställningsplatser för personbilar.
(49)
Tyskland invänder mot klagandens åsikt att parkeringsplatsen främst gynnar Propapier och att den skulle ligga alltför ogynnsamt och avlägset till för att kunna tjäna andra centrala industrianläggningar i Eisenhüttenstadt.
(50)
När det gäller den vägskylt som enligt klaganden indikerar uppställningsplatser för lastbilar hade denna enligt Tyskland bara ställts upp provisoriskt på grund av byggarbeten vid kraftverket. Dessa arbeten hade avslutats i mars 2011. Infarten till parkeringsplatsen var skyltad vid den nya vägen och skyltarna gällde inte ett visst företag eller en viss anläggning.
4.1.2 Vägen
Synpunkter från klaganden
(51)
Klaganden invänder mot Tysklands kommentarer att syftet med den nya vägen är att förbinda industriområdet med riksväg B 112. Enligt klaganden slutar vägen några meter bakom pappersbruket, utan att något tyder på att den kommer att byggas vidare härifrån. Om den ändå skulle byggas vidare, kommer den inte att komma något annat företag till nytta eftersom det inte finns något företag i förlängningen av vägen.
(52)
Därför anser klaganden att parkeringsplatsen och vägen ger Propapier en selektiv fördel och är särskilt avsedda att användas av Propapier.
Kommentarer från Tyskland
(53)
Enligt Tyskland kommer den nya vägen att förbinda det nuvarande industriområdet vid Oder-Spreekanalen och dess expansionsområde norrut med riksväg B 112. Vägen innebär att trafiken och luftföroreningarna i centrala Eisenhüttenstadt minskar, att lastbilarna får möjlighet att kringgå centrum och att restiden för den industriella trafiken och handelstrafiken till Frankfurt (Oder) förkortas med minst en tredjedel. Den är en del av den allmänna utvecklingen av det industriområde som planerades redan 1993 och innebär att företag i Frankfurt får bättre tillgång till hamnen i Eisenhüttenstadt. Tyskland hävdar att vägen ingick redan i delstatsregeringens planer för Oder-programmet.
(54)
Vägen innebär dessutom ytterligare utvecklingsmöjligheter för ArcelorMittal-industriområdet och andra industriområden. Byggandet av vägen skedde i två etapper. Efter viss försening på grund av tekniska svårigheter avslutades byggandet av den sista delen under 2013.
4.1.3 Utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen
(55)
År 2008 byggde Eisenhüttenstadt ut industriområdet vid Oder-Spreekanalen för att locka till sig företag. Enligt Tyskland ingår arbetena med att utvidga och fördjupa Oder-Spreekanalen i det nödvändiga regelbundna underhållet av vattenvägen, som är en del av det transeuropeiska nätet (TEN). Sedan 2003 byggdes slussar ut längs hela kanalen (för närvarande slussen Kersdorf; byggandet av slussen Fürstenwalde hade ställts in). Tyskland hävdar att dessa arbeten inte har något att göra med Propapiers etablering och inte innebär någon selektiv fördel för Propapier.
4.1.4 Rör det sig beträffande avloppsreningsverket om en infrastruktur som särskilt tillägnats Propapier?
Synpunkter från klaganden
(56)
Klaganden gör gällande att stödet inte kunde omfattas av den stödordning som enligt beslutet i ärende N 644e/02 inte utgör något stöd, eftersom denna ordning hade upphört att gälla 2006 och stödordningen därmed inte var i kraft vid tidpunkten för beviljandet av investeringsstödet för byggandet av TAZV-avloppsreningsverket.
(57)
Klaganden hävdar vidare att stödordningen dessutom inte är tillämplig eftersom avloppsreningsverket inte tillhandahåller någon offentlig tjänst, utan hade byggts enbart för att huvudsakligen användas av Propapier.
(58)
Enligt klaganden är det vanligt inom pappersindustrin - även i Tyskland - att returpappersbruk har egna avloppsreningsverk, och därför är Tysklands argument att företagen är skyldiga att ansluta sig till det allmänna avloppssystemet inte hållbart.
(59)
Klaganden hävdar att reningsverket inte utgör en del av en allmän ekonomisk utvecklingsplan för industriområdet som omfattar alla potentiella investerare, utan att det hade utvecklats och presenterats redan under 2007, samtidigt med Propapier-pappersbruket och kraftverket. I Eisenhüttenstadts förslag till beslut om utvecklingen av industriområdet av den 7 november 2007 hänvisas det endast till två eller tre investerare. Klaganden hävdar att Eisenhüttenstadt började göra reklam för industriområdet först 2010 och antyder att staden började leta efter ytterligare investerare först efter att Smurfit Kappa hade inkommit med sitt klagomål.
(60)
Enligt klaganden pekar de byggnadstekniska särdragen hos TAZV-reningsverket på att det hade anpassats speciellt efter Propapiers behov. Avloppsreningsverkets tekniska egenskaper är mycket sektorsspecifika. Reningsverk för returpappersbruk har vanligtvis såväl ett anaerobt som ett aerobt behandlingssteg, medan konventionella kommunala avloppssystem oftast bara har ett aerobt behandlingssteg. Det faktum att TAZV-avloppsreningsverket har båda behandlingsstegen är ytterligare ett tecken på att det inte tjänar allmänintresset, utan är en särskilt tillägnad infrastruktur till förmån för Propapier.
(61)
Enligt klaganden är det mycket osannolikt att man vid utformningen av reningsverket tog hänsyn till ett större kapacitetsbehov än det hos Propapier-pappersbruket (och dess kompletterande kraftverk, som nu ägs av EnBW). Klaganden hävdar att EnBW inte är en oberoende användare, eftersom investeringen i kraftverket hade en nära koppling till pappersbruksprojektet och inte skulle ha genomförts om pappersbruket inte existerade.
(62)
Klaganden påpekar att den andra investeraren i industriområdet, 5N PV, endast använder en mycket liten del av TAZV-reningsverkets tillgängliga kapacitet och att kapaciteten hos det befintliga avloppsreningsverket hade varit tillräcklig för att tillfredsställa 5N PV:s behov av vattenrening. Eftersom 5N PV hade startat sin verksamhet redan i maj 2008, det vill säga två år innan det nya TAZV-reningsverket togs i drift, hade företaget ursprungligen använt det befintliga avloppsreningsverket.
(63)
Klaganden hävdar att det inte finns några prognoser över behovet av avloppsrening hos ytterligare potentiella investerare och inte heller någon information över om och när denna ytterligare kapacitet kommer att finnas tillgänglig. Klaganden konstaterar att det i alla fall för närvarande knappast finns någon ledig kapacitet. Vidare hänvisar klaganden till en tidningsartikel (Märkische Oderzeitung från den 3 februari 2011), där det rapporteras om ett tekniskt fel i en luftningsbassäng och konstateras att alla tillgängliga bassänger skulle behövas för de redan befintliga industriella användarna.
(64)
Enligt klaganden bekräftade Tyskland implicit att inget annat företag kommer att använda reningsverket i och med att man konstaterade att avgifterna för det nya TAZV-reningsverket är lägre än för det befintliga reningsverket eftersom det i det nya reningsverket inte skulle behövas något dyrt kanalsystem mellan de enskilda användarna (och därmed bekräftade att inga ytterligare användare skulle tillkomma).
(65)
Enligt klaganden framgår det av TAZV:s uppgifter att Propapier använder minst 90 % av reningsverkets dagliga kapacitet.
(66)
Klaganden hävdar att den modulära utformning av avloppsreningsverket som Tyskland gör gällande är av rent teoretisk karaktär och att den inte leder till stordriftsfördelar, eftersom kostnaderna för den andra modulen skulle uppgå till 80-90 % av kostnaderna för den första. Den relativt höga kostnaden för ytterligare moduler talar för att den ursprungliga investeringen på 42 miljoner euro framför allt gynnar Propapier i form av en selektiv åtgärd.
(67)
Enligt klaganden kan Propapier återanvända den biogas som uppstår vid den anaeroba behandlingen av det egna avloppsvattnet eftersom det nya TAZV-reningsverket ligger i direkt anslutning till Propapier-anläggningen intill kraftverket och pappersbruket.
(68)
På grundval av ovanstående konstaterar klaganden att TAZV-reningsverket utgör en infrastruktur som särskilt tillägnats Propapier och att den offentliga finansieringen av uppförandet av avloppsreningsverket utgör ett investeringsstöd till Propapier. Enligt klaganden bör kommissionen därför undersöka om denna åtgärd tillsammans med det regionala investeringsstöd som beviljats för Propapier-pappersbruket (stödärende SA.23827) uppfyller alla krav i regionalstödsriktlinjerna.
Kommentarer från Tyskland
(69)
Åtgärder som beviljats inom ramen för stödordning N 644e/02 utgör inte stöd.
Den offentliga infrastrukturen är tillgänglig för alla på lika villkor
(70)
Tyskland hävdar att avloppsreningsverket inte är särskilt tillägnat Propapier: Det rör sig om en offentlig infrastruktur på området säkerhet och som syftar till att skydda miljön och befolkningen mot sjukdomar. Alla företag som för närvarande är etablerade i industriområdet vid Oder-Spreekanalen eller kommer att etablera sig där i framtiden har rätt att ansluta sig till det offentliga avloppsreningsverket och kan använda det på lika villkor. Avgifterna beräknas enligt samma principer och i enlighet med vad som fastställs i lag. I Tyskland är det kommunerna som ansvarar för avloppsreningen och anslutnings- och användningstvång föreligger. Användarna har ingen möjlighet att välja en annan tjänsteleverantör än kommunen.
(71)
Tyskland tillbakavisar klagandens redogörelse att pappersbruk i allmänhet har egna avloppsreningsverk och inte är skyldiga att ansluta sig till de kommunala avloppssystemen samt noterar att Propapier är skyldigt enligt lag (20) att ansluta sig till TAZV-reningsverket och använda detta. Undantag från denna anslutningsplikt förekommer mycket sällan (endast om en anslutning inte är möjlig eller realistisk). Det finns bara få allmänt tillgängliga uppgifter om behandling av avloppsvatten från papperstillverkare, men de uppgifter som finns visar på att många pappersbruk är anslutna till kommunala avloppsreningsverk.
Infrastrukturen uppfördes inte specifikt för Propapier
(72)
Tyskland håller inte med klaganden om att TAZV-reningsverket har utformats för att uppfylla de tekniska krav som ställs vid papperstillverkning. Avloppsrening i två steg är inte bara typiskt för pappersindustrin, utan är vanligt inom många branscher, och flera kommunala avloppsreningsverk använder sig av avloppsrening i två steg. De tekniska egenskaperna hos TAZV-reningsverket (tvåstegs biologisk process) hade baserats på de senaste tekniska standarderna och hänsyn hade tagits till att en väsentlig del av avloppsvattnet kommer att vara starkt förorenat. Tyskland medger att kommunala avloppsreningsverk som uteslutande behandlar avloppsvatten från sanitära anläggningar eller lätt förorenat vatten oftast inte har något separat förbehandlingssteg, men betonade att rening i två steg är vanligt förekommande i anläggningar där industriellt avloppsvatten renas. Tyskland presenterade en lista med 18 pappersbruk i Tyskland som producerar återvunnet papper och som är anslutna till kommunala reningsverk och konstaterade att båda typerna av kommunala avloppsreningsverk (enstegs och tvåstegs) används inom pappersindustrin.
(73)
Enligt Tyskland ingår avloppsreningsverket i ett paket med allmänna infrastrukturåtgärder som har vidtagits för att utveckla industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Ingen av dessa åtgärder är tillägnad ett enskilt företag. Dessutom är det inte Propapier eller potentiella användare som fattar beslut som rör byggandet av reningsverket eller anslutningen till och användningen av detta.
(74)
Tyskland tillbakavisar påståendet att TAZV-avloppsreningsverket skulle ha byggts endast för Propapier. Myndigheterna förklarar att byggandet planerades redan under 2004-2006, i samband med andra potentiella investeringar, långt innan Propapier etablerade sig i industriområdet.
(75)
Tyskland hävdar att kapaciteten hos avloppsreningsinfrastrukturen utanför industriområdet är begränsad och att den tillgängliga restkapaciteten endast räcker till för att täcka behoven hos en ytterligare (mindre) investerare. Tyskland bekräftar att 5N PV faktiskt ursprungligen var ansluten till det befintliga systemet.
(76)
Det faktum att Propapiers etablering i industriområdet gav en impuls till att påbörja uppförandet av det länge planerade avloppsreningsverket kan enligt Tyskland inte tolkas som en selektiv fördel för Propapier. Tyskland hänvisar till generaladvokat van Grevens förslag till avgörande, där det bekräftades i mål C-255/91 (Matra mot kommissionen) (21) att det är oundvikligt att infrastrukturen under starttiden huvudsakligen används av det företag som etablerar sig först i det nyetablerade industriområdet. Detta kommer dock att ändras när utvecklingen av regionen går i den riktning som väntas.
(77)
Tyskland meddelade att samtliga tre bolag som för närvarande är etablerade i industriområdet vid Oder-Spreekanalen, dvs. Propapier, 5N PV och EnBW-kraftverket, är anslutna till avloppsreningsverket och använder det. Tyskland förklarade också att ytterligare etableringar hade varit aktuella vid olika tidpunkter (en eller två bearbetningsanläggningar för ersättningsbränsle, en fabrik för tillverkning av glas till solceller; investeringserbjudanden hade gjorts till flera investerare inom olika sektorer och flera potentiella investerare hade besökt området), men att den fortsatta utvecklingen av industriområdet kommer att ta tid, särskilt med tanke på den kris som har drabbat i synnerhet mindre gynnade områden.
Nuvarande kapacitet
(78)
Tyskland tillbakavisar klagandens påståenden att Tyskland inte hade angett reningskapaciteten för användare av TAZV-reningsverket, att Propapier använder minst 90 % av den tillgängliga kapaciteten och att det inte finns någon ledig kapacitet kvar.
(79)
Enligt Tyskland har TAZV-avloppsreningsverket som det ser ut i dag ledig kapacitet för potentiella nya investerare. De tre nuvarande användarna använder tillsammans [ 500] (22) m3/h, medan TAZV-reningsverkets maximala kapacitet uppgår till 638 m3/h. Det totala kapacitetsutnyttjandet ligger därmed på ungefär [60-80] %, och det finns ledig kapacitet på ca [150-250] m3/h. Den genomsnittliga kapacitet som används av Propapier uppgår till [300-500] m3/h, och som mest använder Propapier [400-500] m3/h. Propapier använder därmed i genomsnitt [ 70] % och högst [ 70] % av TAZV-reningsverkets totala kapacitet.
TAZV-reningsverkets modulära utformning
(80)
Tyskland hävdar att TAZV-reningsverket redan från början hade utformats för att byggas ut modulvis i takt med den stegvisa utvidgningen av industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Den modulära utformningen av reningsverket framgår av TAZV-sammanfattningen från 2007, där det hänvisas till potentiellt mycket förorenat vatten från pappersindustrin, bioetanolproduktionen och andra industrisektorer.
(81)
Tyskland förklarar att centrala komponenter i reningsverket redan nu är dimensionerade för att klara den maximala kapaciteten efter en utvidgning. Så har till exempel det 5 km långa rör som leder det renade vattnet till Oder en mer än tre gånger så stor nominell bredd än vad som krävs i det nuvarande utvecklingsskedet (det skulle kunna klara en volym på 1 945 m3/h, medan den maximala avrinningen för närvarande endast uppgår till 638 m3/h), och TAZV har möjlighet att utvidga området för avloppsreningsverket med en 3,3 hektar stor intilliggande tomt. Potentiella användare kommer att ha tillgång till avloppsreningsverket på lika villkor även efter en sådan modulär utvidgning.
(82)
Tyskland anser således att även om Propapier för närvarande tar en stor andel av avloppsreningsverkets totala kapacitet i anspråk så innebär detta inte någon selektiv fördel, utan återspeglar endast den tillfälliga situationen eftersom infrastrukturen har utformats för att - genom modulär utbyggnad - ge plats för fler användare som använder reningsverket på lika villkor. Detta kommer att ta tid, eftersom avloppsreningsverket ingår i en allmän ekonomisk utvecklingsplan för industriområdet som omfattar utvecklingen av flera expansionsområden vid olika tidpunkter. Den nuvarande situationen med endast tre investerare är en övergångsfas i den expansion av industriområdena i detta område som har pågått sedan 1994. Ungefär hälften av industriområdet vid Oder-Spreekanalen (35 ha) är fortfarande tillgängligt för nya investerare. Tyskland uppskattade 2011 att detta område kommer att vara fullt inom 5 år och tillägger att ytterligare expansion då kommer att vara möjlig i de andra områdena ”Nordost” (40 ha) och ”Nord” (160 ha).
(83)
Tyskland tillbakavisar klagandens påstående att TAZV-reningsverkets modulära utformning inte kommer att leda till stordriftsfördelar. De tyska myndigheterna förklarar att den modulära utvidgningen av TAZV-reningsverket i tre steg är fullt genomförbar, och närmare bestämt till en mycket lägre kostnad per m3 ytterligare kapacitet än vid den ursprungliga investeringen:
-
Steg 1 (öka kapaciteten med 33 % och mängden avloppsvatten med 213 m3) skulle kunna realiseras inom några månader och skulle kosta 1,2-1,5 miljoner euro om området utvidgades med ca 19 hektar.
-
Steg 2 (öka kapaciteten med 69 % och mängden avloppsvatten med 426 m3) skulle kunna realiseras inom några månader och skulle kosta 5,3-5,6 miljoner euro om området utvidgades med ca 38 hektar.
-
Steg 3 (utvidgning till angränsande mark, ökning av kapaciteten med 100 % och mängden avloppsvatten med 638 m3) skulle kosta 17-18 miljoner euro om området utvidgades med ca 57 hektar. För att öka kapaciteten med 100 % skulle man behöva göra anspråk på den angränsande fastigheten, och kostnaderna skulle uppgå till 18 miljoner euro.
(84)
Tyskland hävdar att den modulära utformningen av reningsverket motsvarar kravet på en effektiv och ekonomisk resursanvändning och bör ses mot bakgrund av tidigare överdimensionering av avloppsreningsverk i de nya tyska delstaterna. Att sanktionera en sådan modulär utformning som en selektiv fördel skulle i praktiken föranleda en oekonomisk överdimensionering av infrastrukturen redan från början. Dessutom skulle avgifterna inte täcka kostnaderna för en sådan överdimensionering.
(85)
Om den nuvarande begränsningen av reningsverket skulle bedömas vara en selektiv fördel skulle detta uppmuntra till en oekonomisk överdimensionering av infrastrukturen.
(86)
Tyskland hävdar att den tidningsartikel som klaganden hänvisar till är (se skäl 63) irrelevant. Enligt myndigheterna skulle skapandet av ytterligare en bassäng som skulle användas endast vid tekniska incidenter vara i strid med de regler om effektiv och ekonomisk planering som ska tillämpas enligt förbundsstatens och delstaternas gemensamma uppgift.
(87)
Klaganden uppgav att användarna av det nya TAZV-reningsverket betalar lägre avgifter än användarna av det befintliga kommunala reningsverket eftersom det inte behövs något omfattande rörsystem i det nya reningsverket för att förbinda användarna med varandra. Tyskland tillbakavisar klagandens slutsats att det nya reningsverket därför inte kan ta emot några nya användare. Enligt Tyskland kan fler kommersiella användare enkelt anslutas till reningsverket. Hur många beror dock främst på storleken på det rör som leder det renade vattnet till Oder.
(88)
Tyskland tillbakavisar klagandens påstående att Propapier kan använda den biogas som uppstår i TAZV-reningsverket. Avloppsreningsverkets användare har ingen möjlighet att använda biogasen, utan TAZV använder biogasen i sitt egna 3 MW-kraftverk.
(89)
Tyskland tillbakavisar även påståendet att man inte började värva andra potentiella investerare till industriområdet förrän efter Smurfit Kappas klagomål: Redan 1998 hade Eisenhüttenstadt gett investeringscentrumet för östra Brandenburg (Investor Center Ostbandenburg) i uppgift att marknadsföra olika industri- och handelsområden, bland annat i industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Planeringsdokumenten för industriområdet vid Oder-Spreekanalen går tillbaka till 1995.
(90)
Tyskland drar slutsatsen att TAZV-reningsverket inte utgör någon särskilt tillägnad infrastruktur till förmån för Propapier.
(91)
Tyskland konstaterar också att de infrastrukturåtgärder som vidtagits i expansionsområdet till industriområdet vid Oder-Spreekanalen (uppförandet och tillhandahållandet av avloppsreningsverket och övriga strukturella åtgärder - parkeringsplatsen, vägen, utvidgningen/fördjupningen av kanalen) är allmänna utvecklingsåtgärder som inte utgör någon selektiv fördel för Propapier och som inte är avsedda enbart för Propapier. Enligt Tyskland kan det faktum att infrastrukturen för närvarande endast används av ett fåtal företag som tidigt etablerade sig i industriområdet ses som en normal övergångsfas i utvecklingen av industriområdet.
4.2 ERHÅLLER PROPAPIER EN FÖRDEL GENOM DE SÄNKTA AVGIFTERNA FÖR ANVÄNDNINGEN AV AVLOPPSRENINGSVERKET?
Synpunkter från klaganden
(92)
Klaganden håller med kommissionen i dess ställningstagande i beslutet att inleda förfarandet (se skäl 63 i beslutet att inleda förfarandet och skäl 38 i detta beslut) att beslutet i ärende N 644e/02 inte omfattar avgifterna för användningen av avloppsreningsverket. Därför, hävdar klaganden, bör avgifterna motsvara den totala kostnaden för användningen av avloppsreningsverket. Det faktum att avgifterna beräknas utifrån lagen om kommunala avgifter rättfärdigar inte lägre avgifter och den fördel som Propapier erhåller.
(93)
Klaganden hävdar att avloppsreningsverket inte tillhandahåller någon offentlig tjänst, utan hade byggts enbart för att i första hand användas av Propapier.
(94)
Enligt klaganden visar alla de tre metoder som kommissionen föreslog i sitt beslut att inleda förfarandet (totalkostnadsmetoden, priset hos en privat leverantör, referenspriset) att Propapier erhåller en fördel genom de avgifter som tas ut.
Totalkostnadsmetoden
(95)
Klaganden hävdar vidare att inte bara artikel 9 i EU:s ramdirektiv för vatten, utan också det faktum att de flesta returpappersbruk har sitt eget avloppsreningsverk talar för att samtliga kostnader bör tas med i beräkningen. Den avgift som betalas av Propapier täcker endast 20 % av den beräknade räntan på det investerade egna kapitalet och omfattar inte det egna kapital som härrör från det offentliga bidrag på 80 % som beviljats för uppförandet av avloppsreningsverket.
Priset hos en privat leverantör (privatinvesterartestet)
(96)
Klaganden anser att en privat aktör eller en ägare av ett pappersbruk normalt sett åtminstone vill täcka alla kostnader, vilket innebär att denna metod överensstämmer med totalkostnadsmetoden ovan.
Referenspris
(97)
Klaganden instämmer med kommissionens ställningstagande i beslutet att inleda förfarandet att man antagligen inte kan utesluta att det föreligger statligt stöd genom att tillämpa referenspriser. En allmän jämförelse av pappersbruk som använder kommunala avloppssystem är inte representativ eftersom de flesta pappersbruk har egna avloppsreningsverk.
(98)
Klaganden hävdar att Tyskland endast har inkommit med mycket selektiv information om de reningsavgifter som betalas av andra pappersbruk (en studie, en jämförelse med avgifterna i industriområdet Spreetal/Schwarze Pumpe och ett äldre beslut från 1990) och att dessa exempel inte kan ligga till grund för beräkningen av ett referenspris bland annat eftersom avgifterna beror på bidrag och investeringskostnader och eftersom lagstiftningen kan variera från en region till en annan. Klaganden gör en jämförelse med sin egen anläggning som använder det kommunala avloppssystemet i (konfidentiell information) och beräknar att om en bygginvestering på 42 miljoner euro (som i Eisenhüttenstadt) tas med i beräkningarna skulle Propapier få betala 4 euro/m3, vilket är betydligt mer än vad Propapier för närvarande betalar i avgift.
(99)
Klaganden hävdar att de artiklar som Tyskland hänvisar till hade offentliggjorts 2004 och var baserade på en studie som publicerades 2002 som i sin tur byggde på uppgifter från 2000/2001. Den klagande syftar här på bilaga 6 till Tysklands inlaga av den 30 januari 2009 som innehåller en artikel från ”Das Papier 2004-T174” (23), en nyhetskälla på internet. Enligt klaganden omfattar studien bara sju anonyma pappersbruk, och det framgår inte tydligt om de har ett eget avloppsreningsverk eller är anslutna till det kommunala systemet och om de kostnader som beaktas endast omfattar driftkostnaderna (och inte eget kapital och andra icke-driftkostnader). Om studien bara jämför pappersbruk som har ett eget avloppsreningsverk, bör kapitalkostnaderna tas med i beräkningen.
Kommentarer från Tyskland
(100)
Tyskland håller fast vid sin uppfattning att en eventuell fördel som uppkommer till följd av avgifterna för användningen av TAZV-reningsverket inte utgör statligt stöd, eftersom kommissionens beslut i ärende N 644e/02 enligt Tyskland även omfattar de indirekta effekterna av GA-ordningen, dvs. avgifterna. Tyskland förklarar vidare att den åtgärd som i ärende N 644e/02 inte ansågs utgöra statligt stöd inte kan anses utgöra stöd på användarnivån. Enligt Tyskland ändrade kommissionen sin ståndpunkt i frågan huruvida stöd till en infrastrukturförvaltare kan överföras till användaren av en infrastruktur först efter tribunalens dom i målet Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Tyskland medger att beslutet i ärende N 644e/02 hade upphört att gälla vid tidpunkten för beviljandet av investeringsstödet till TAZV. De tyska myndigheterna påpekar dock att den relevanta bestämmelse som låg till grund för beslutet i ärende N 644e/02 överensstämmer med den bestämmelse som låg till grund för beviljandet av stödet till TAZV. Den rättsliga grunden hade alltså bara uppdaterats och förblev till sitt innehåll oförändrad. Tyskland hävdar därför att en uppdatering av den rättsliga grunden inte automatiskt leder till en klassificering som statligt stöd.
(102)
Tyskland betonar att kostnadsberäkningen är transparent och föreskriven i lag.
Ingen ekonomisk fördel för Propapier
(103)
Tyskland tar ställning till de tre alternativa möjligheterna att beräkna avgiften för ett företag som använder avloppsreningstjänster (se skäl 68 i beslutet att inleda förfarandet): totalkostnadsmetoden, pris hos en privat leverantör och referenspriset.
Tillämpning av totalkostnadsmetoden resulterar inte i någon fördel
(104)
Tyskland håller inte med om att den avgift som betalas av Propapier inte täcker hela kostnaden. Den metod för kostnadsberäkning som används föreskrivs i lag (och bör alltid täcka kostnaderna, bortsett från att bidrag från tredje part inte ska tas med i beräkningen av den beräknade räntan (25)). I lagen föreskrivs att kostnaderna ska täckas men inte får överskridas. TAZV:s samtliga kostnader täcks, inklusive räntan på TAZV:s andel av det investerade kapitalet. Att beräkna en fiktiv ränta på bidrag från delstaten kan inte vara riktigt eftersom TAZV inte ådragit sig kostnader motsvarande detta bidrag.
(105)
Propapier erhåller inte någon selektiv fördel eftersom alla användare av det nya reningsverket betalar samma avgifter.
(106)
Om avgiften skulle ha varit högre utan de bidrag som beviljats från GA-ordningen för uppförandet av avloppsreningsverket beror på många faktorer, till exempel på tillgången till annan finansiering.
(107)
Varken principen att förorenaren betalar eller EU:s ramdirektiv för vatten innebär att myndigheterna åläggs att ta med bidrag i beräkningen av räntan på det investerade kapitalet. EU:s ramdirektiv för vatten föreskriver att kostnaderna för vattentjänster ska täckas men ger medlemsstaterna flexibilitet i genomförandet av denna bestämmelse. I det aktuella fallet täcks alla kostnader för TAZV (för vattentjänsten). Principen att förorenaren betalar gäller inte absolut, men hänsyn måste tas till denna princip. I det aktuella fallet tar man hänsyn till denna princip genom att alla kostnader för TAZV tas med i beräkningen.
(108)
I EU:s ramdirektiv för vatten är det tal om ett ”adekvat” bidrag. Tyskland anser att de avgifter som Propapier betalar är relativt höga jämfört med motsvarande avgifter i andra områden i Tyskland eller EU. De tyska myndigheterna påpekar också att medlemsstaterna enligt EU:s ramdirektiv för vatten kan beakta kostnadstäckningens sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter liksom geografiska och klimatiska förhållanden i de regioner som påverkas.
(109)
Tyskland påpekar att en jämförelse med ärendena Kimberly-Clark eller InfraLeuna (se skäl 70 i beslutet att inleda förfarandet) inte är lämplig. Ärendet Kimberly-Clark handlar om en förmånlig avgift för ett företag där det misstänks att inte alla kostnader täcks. I det aktuella fallet täcks alla kostnader och avgiftsvillkoren är desamma för alla användare. I ärendet Kimberly-Clark utvecklades ett industriområde utifrån ett enskilt företags specifika behov, medan industriområdet i det aktuella fallet utvecklas med hänsyn till flera företag som etablerar sig på platsen.
(110)
Beslutet i ärendet InfraLeuna rörde privata företags prissättning avseende användningen av privata infrastrukturer, medan föreliggande ärende rör användningen av en kommunal infrastruktur och avgifter som fastställs enligt lag och inte av marknaden. I det aktuella fallet står användaren för alla kostnader som ett avloppsföretag normalt sett måste bära. På en icke-liberaliserad avloppsmarknad fastställs det i lag vilka kostnadsfaktorer som ska beaktas och dessa är desamma för alla företag (KAG Brandenburg).
(111)
De beslut i ärendena Wagner och Weida Leder som det hänvisas till i beslutet att inleda förfarandet (skäl 71 och fotnot 19) avser bidrag för uppförandet av privata avloppsreningsverk. Men i det aktuella fallet erhåller Propapier inga bidrag till frivilliga privata investeringar, utan betalar användningsavgifter som fastställts enligt lag.
Privatinvesterartestet är inte tillämpligt
(112)
Tyskland hävdar att vatten inte är någon vanlig handelsvara. Avloppsreningssektorn i Tyskland är indelad i regionala monopol tillhörande de offentliga kommunala organ som ansvarar för avloppsreningen. I Tyskland är avloppsrening därför inte en ekonomisk verksamhet, utan en obligatorisk uppgift för kommunerna. TAZV agerar i egenskap av offentlig myndighet och inte som ett företag vars beteende kan prövas med hjälp av privatinvesterartestet. I Tyskland föreligger det anslutnings- och användningstvång. Användarna har ingen möjlighet att välja en annan tjänsteleverantör än kommunen. Avgifterna fastställs i lag, beslutas av myndigheterna och får inte överstiga kostnaderna.
(113)
I Tyskland är de privata företagens tillgång till avloppsreningssektorn begränsad. Företagen kan endast medverka till det tekniska uppfyllandet av de rättsliga bestämmelserna om avloppsrening utifrån driftlednings- eller driftavtal. Ansvaret för denna uppgift kvarstår dock hos kommunen som inte är juridiskt skyldig att göra kontraktet till föremål för upphandling. Dessutom kan privata företag utföra tekniska uppgifter (eller ta ut avgifter i undantagsfall), men även i detta fall får avgifterna inte överstiga kostnaderna. TAZV har inte överfört några tekniska uppgifter till tredje part.
(114)
Eftersom avgifterna fastställs enligt lag och inte får överstiga kostnaderna för infrastrukturen, finns det ingen marknad där privata företag som strävar efter att gå med vinst fastställer reningsavgifter. Det föreligger inte någon konkurrens mellan privata företag eller mellan privata och offentliga företag om slutanvändare.
(115)
Tyskland anser att det i ett sådant fall inte är möjligt att jämföra operatörens beteende med beteendet hos en privat investerare. Privatinvesterartestet är därför inte tillämpligt.
Referenspriser
(116)
Med tanke på att det är obligatoriskt att ansluta sig till reningsverket förekommer det inte någon konkurrens och därmed inte heller något marknadspris som skulle kunna användas som ett riktmärke för att bedöma fördelen enligt reglerna för statligt stöd.
(117)
Tyskland avvisar klagandens påstående att bara få pappersbruk använder sig av kommunala avloppssystem och att det därför inte skulle vara representativt att använda uppgifter enbart från dessa pappersbruk som ett riktmärke för branschen.
(118)
I sina kommentarer klargjorde Tyskland att Propapier inte betalar en avgift på 0,95 euro/m3 (som anges i skälen 72 och 80 i beslutet att inleda förfarandet), utan sedan 2010 betalar en avgift på 1,18 euro/m3. Jämfört med avgifterna för andra reningsverk i EU är denna avgift relativt hög eller åtminstone inte ovanlig. Enligt en undersökning som Föreningen för tyska pappersbruk (Verband Deutscher Papierfabriken) genomfört bland 77 företag inom den tyska pappersindustrin - som representerar 68 % av sektorn - hade avgifterna under 2007 legat på i genomsnitt 1,12 euro/m3 (de varierade mellan 0,31 euro/m3 och 2,20 euro/m3). Den avgift som Propapier betalar ligger inom detta intervall och över genomsnittet för detta stickprov.
(119)
I sina senare kommentarer informerade Tyskland kommissionen om att avgiften höjdes till 1,41 euro/m3 under 2012 för att täcka förluster under avloppsreningsverkets inledande fas. På grund av besparingar i fråga om energikostnaderna fastställdes avgiften i början av 2013 till 1,39 euro/m3 i enlighet med den rättsliga skyldigheten att avgifterna måste täcka kostnaderna men inte får överstiga dessa. Dessutom måste Propapier förbehandla avloppsvattnet innan det leds in i TAZV-reningsverket. Kostnaden för denna förbehandling uppgår till omkring […] euro/m3, vilket innebär att Propapiers totala kostnad för avloppsreningen uppgår till […] euro/m3. Detta kan jämföras med den genomsnittliga kostnaden i sektorn (2010) på 1,27 euro/m3.
(120)
Tyskland påpekar att en jämförelse med avgifter som betalas av andra pappersproducenter i EU är rätt utgångspunkt för en bedömning av huruvida en ekonomisk fördel föreligger och att kommissionens tvivel beträffande en sådan jämförelse är ogrundade.
(121)
Enligt Tyskland rör det sig beträffande de exempel som man meddelat kommissionen om genomsnittspriser baserade på full kostnadstäckning. Tyskland hävdar att det inte fanns några belägg för att dessa avgifter skulle omfatta statligt stöd.
(122)
Tyskland hävdar att exemplet Lenzing Lyocell (26) är relevant, även om detta fall ligger tio år tillbaka i tiden (Propapier betalar mer än dubbelt så mycket i avgift, men reningsavgifterna har inte stigit med över 100 % under de senaste 10 åren).
Befintligt stöd
(123)
Tyskland anger två argument för varför avgifterna, om de utgör stöd, bör betraktas som befintligt stöd i den mening som avses i artikel 1 b v i förordning (EG) nr 659/1999.
(124)
Tyskland förklarar att kommissionen hade kommit fram till 2003 i sitt beslut i ärende N 644e/02 att GA-ordningen inte utgör statligt stöd till operatörer av avloppsreningsverk, under förutsättning att den ansvariga institutionen - som är fallet med TAZV - är en kommunal sammanslutning (Zweckverband). Kommissionen grundade denna slutsats på det faktum att en kommunal sammanslutning är föremål för kommunal tillsyn och tillhandahåller en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Men som kommissionen själv konstaterade i skäl 57 i beslutet att inleda förfarandet skulle ordningen, även om den vid det här laget på grund av utvecklingen av den inre marknaden skulle utgöra stöd, betraktas som ett befintligt stöd i enlighet med artikel 1 b v i förordning (EG) nr 659/1999.
(125)
Såsom anges i skäl 100 i detta beslut omfattar beslutet i ärende N 644e/02 enligt Tyskland även de indirekta effekterna av förbundsstatens och delstaternas gemensamma uppgift, dvs. avgifterna. För avgifterna krävs ingen separat anmälan eftersom metoden för beräkning av avgifterna ingår i genomförandet av ordningen.
(126)
När det gäller argumentet att det i fråga om avgifterna rör sig om befintligt stöd hävdar Tyskland att detta stöd som ingår i avgifterna tillämpades redan före ikraftträdandet av fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen den 1 januari 1958. Ett befintligt stöd som existerade redan före ikraftträdandet av EEG-fördraget kommer att fortsätta att vara ett befintligt stöd även om ändringar genomförs så länge som själva ”kärnan” i den ursprungliga ordningen bevaras (27). Ett förtydligande av en allmän föreskrift som gällde redan före den 1 januari 1958 utgör inte ett nytt stöd som bör anmälas till kommissionen (28).
(127)
Tyskland förklarar att lagarna om kommunala avgifter existerade redan före ikraftträdandet av EEG-fördraget 1958 och hade varit tillämpliga även efter denna tidpunkt. På grund av att Brandenburg ligger inom ett område som tidigare tillhörde det forna Konungariket Preussen går § 6 stycke 2 i den nuvarande versionen av KAG Brandenburg tillbaka på Konungariket Preussens lag om kommunala avgifter av den 14 juli 1893 (PrKAG) och Bayerns lag om kommunala avgifter (Gemeindeabgabengesetz Bayern, BayGAG). Tyskland byggde detta argument på följande underargument:
a)
Dessa lagar hade fortsatt att gälla även under perioden 1919-1933 samt under perioden 1933-1945.
b)
De gamla västtyska delstaternas nuvarande lagar om kommunala avgifter går tillbaka på PrKAG.
c)
KAG Brandenburg står i historisk kontinuitet med PrKAG, trots de nya delstaternas särställning på grund av Tysklands delning.
Underargument a:
(128)
Redan PrKAG innehöll möjligheter för kommuner att ta ut avgifter för användningen av offentliga infrastrukturer. Även i den avgiftslag som gäller i Bayern sedan 1938 (och som ligger till grund för en rad liknande lagar i andra sydtyska delstater) finns denna möjlighet (29). Enligt PrKAG bör avgifterna vanligtvis vara sådana att de täcker kostnaderna för drift och underhåll av anläggningen, inklusive kostnaderna för ränta på och återbetalning av investerat kapital. Även om det i PrKAG endast anges att avgifterna måste täcka kostnaderna för räntan på det (för infrastrukturen) investerade kapitalet, framgick det implicit av domar gällande PrKAG från efterkrigstiden att bestämelserna i PrKAG innebär att ingen ränta ska betalas på bidrag från tredje part.
(129)
PrKAG eller motsvarande befintliga delstatslagar upphörde inte att gälla vare sig under Weimarrepubliken eller efter nazisternas maktövertagande. Således fortsatte de att gälla även efter 1918.
Underargument b:
(130)
Efter andra världskriget fortsatte PrKAG att gälla som delstatsrätt i enlighet med 1949 års grundlag (nedan kallad GG), enligt vilken de lagar som inte står i konflikt med grundlagen fortsätter att gälla (artikel 123 i GG), och enligt bestämmelser som tillät delstaterna att stifta lagar på vissa områden. Detta innebär att PrKAG gällde i de tyska delstaterna redan före ikraftträdandet av fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen.
(131)
Efter Förbundsrepubliken Tysklands grundande 1949 ersattes PrKAG i vissa västtyska delstater allt eftersom av respektive lagar om kommunala avgifter. I samband med att PrKAG på 1960- och 1970-talen ersattes av dessa delstatslagar förtydligades regleringen och terminologin anpassades, men själva innehållet i lagen förblev dock oförändrat. I synnerhet gällde även i fortsättningen att ingen ränta skulle beräknas på bidrag från tredje part (30). Enligt PrKAG skulle ränta endast beräknas på främmande kapital. Med delstatslagarna utvidgades bestämmelsen om beräknad ränta till att avse även det egna kapitalet, men varken enligt PrKAG eller enligt delstatslagarna skulle ränta beräknas på bidrag.
(132)
Tyskland anser därför att de gamla västtyska delstaternas nuvarande lagar om kommunala avgifter går tillbaka på PrKAG. Enligt Tyskland var det i det här fallet särskilt viktigt att titta närmare på Nordrhein-Westfalens lag om kommunala avgifter från 1969 (nedan kallad KAG NW) (31), som hade tjänat som förebild för KAG Brandenburg och ersatt PrKAG från 1906. Till sitt innehåll stämde KAG NW överens med PrKAG trots de begreppsmässiga anpassningar som hade behövt göras (se skäl 128 i detta beslut). Även andra delstaters lagar om kommunala avgifter (t.ex. Rheinland-Pfalz, Hessen och Schleswig-Holstein) var baserade på PrKAG och upphävde denna.
Underargument c:
(133)
Tyskland anser att KAG Brandenburg intar en särställning på grund av Tysklands delning efter andra världskriget. Under åren efter grundandet av DDR avskaffades det kommunala självstyre som tillämpades inom vissa verksamhetsområden i Brandenburg och andra östtyska delstater. Lagar stiftades i enlighet med det centraliserade styret. Med den kommunala konstitutionen av den 17 maj 1990 (32) (som antogs av parlamentet i DDR före återföreningen den 3 oktober 1990) återställdes det lokala självstyret och det fastställdes att kommunerna själva ansvarar för sina finanser. För detta ändamål har de rätt att ta ut ersättning och avgifter för tillhandahållandet av kommunala tjänster.
(134)
KAG Brandenburg av den 27 juni 1991 bygger på KAG Nordrhein-Westfalen och är nästan identisk med denna.
(135)
Tyskland hävdar att trots att rättsutvecklingen i DDR tog en annan riktning under en period finns det inget som tyder på att de östtyska och västtyska delstaternas lagar om kommunala avgifter bör behandlas olika. KAG Brandenburg fortsätter den rättstradition som PrKAG var en del av och bryter med den rättstradition som utvecklades i före detta DDR. Det fanns inte heller någon institutionell kontinuitet mellan (avlopps-)vattenreningssystemet i DDR och det nuvarande avloppsvattenreningssystemet i delstaten Brandenburg. Den kommunala konstitutionen av den 17 maj 1990 utgör grunden för de nya delstaternas lagar om kommunala avgifter. Dessa lagar knyter innehållsmässigt an till de gamla delstaternas lagar om kommunala avgifter, som i sin tur går tillbaka på PrKAG. Detta är en oundviklig konsekvens av det faktum att de nya delstaterna anslöt sig till Förbundsrepubliken Tyskland i enlighet med den tyska grundlagen (33). Detta märks särskilt tydligt om man betraktar tillkomsten av KAG Brandenburg. KAG Brandenburg har sin grund i samma rättstradition som KAG Nordrhein-Westfalen och PrKAG. Tysklands delning och den därmed sammanhängande diskontinuerliga rättsutvecklingen i de östtyska delstaterna bör inte leda till en nackdel när det gäller tolkningen av KAG Brandenburg.
(136)
KAG Brandenburg står i historisk kontinuitet med PrKAG.
(137)
Tyskland argumenterar vidare att likabehandlingsprincipen och principen om kostnadstäckning hade tillämpats redan före ikraftträdandet av EEG-fördraget 1958. Enligt likabehandlingsprincipen får ingen avgift vara gravt oproportionerlig i förhållande till värdet av den offentliga tjänst som avgiften avser. Detta är en del av den rättsstatsprincip som är inskriven i grundlagen. Principen om kostnadstäckning följer direkt av PrKAG. Även om denna princip inte tillämpas strikt i alla avgiftsberäkningar, bör en kommuns avgiftsintäkter inte avsevärt överstiga kommunens utgifter.
Beaktande av principen om skydd för berättigade förväntningar och den allmänna principen om likabehandling
(138)
Tyskland hävdar också att ett krav på återbetalning av stödet ifall kommissionen anser att de avgifter som beräknats för Propapier innehåller driftstöd skulle strida mot principen om skydd för berättigade förväntningar och den allmänna principen om likabehandling.
(139)
Principen om skydd för berättigade förväntningar innebär att 1. en unionsinstitution måste ha väckt berättigade förväntningar hos den berörda personen, och 2. en försiktig ekonomisk aktör inte får ha kunnat förutsäga antagandet av en åtgärd som kan påverka aktörens intressen.
(140)
Eftersom GA-ordningen (godkänd genom beslutet i ärende N 644e/02) inte ansågs utgöra statligt stöd, kunde Propapier ha hyst den berättigade förväntningen att företaget inte gynnades av statligt stöd. Det hade tidigare inte funnits något tvivel om att denna ordning var förenlig med unionsrätten, eftersom inga liknande ordningar hade varit föremål för granskning av Europeiska kommissionen.
(141)
Att återkräva det stödinslag som inte ingår i avgifterna om kommissionen skulle betrakta stödet som driftstöd strider mot principen om likabehandling, enligt vilken jämförbara situationer måste behandlas lika. Genom ett sådant återkrav skulle Propapiers konkurrenter erhålla en fördel.
4.3 KOMMENTARER FRÅN DE TYSKA KOMMUNALFÖRBUNDEN OCH VKU
(142)
De tyska kommunalförbunden och VKU välkomnar Tysklands yttrande av den 28 januari 2011 som de hade varit med om att utarbeta. De hänvisar särskilt till argumentet att avloppsreningen i Tyskland är en icke-ekonomisk obligatorisk uppgift som åligger kommunerna. Kommunerna tar över organisationen och finansieringen av denna verksamhet inom ramen för det självstyre som tillkommer dem när det gäller uppgifter i det allmännas intresse.
(143)
De tyska kommunalförbunden och VKU förklarar att § 6 stycke 2 mening 5 i KAG Brandenburg - enligt vilken avgifterna för användningen av avloppsreningsverket ska täcka kostnaderna, den beräknade räntan och de beräknade avskrivningarna, medan bidrag inte ska tas med i beräkningen av beräknad ränta på det egna kapitalet - ligger i konsumenternas intresse. Eftersom bidrag från tredje part inte utgör investerat eget kapital från kommunerna bör konsumenterna inte behöva betala någon ränta på dessa bidrag till kommunerna.
5. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN
(144)
Åtgärderna i fråga utgör statligt stöd om följande villkor är uppfyllda: i) åtgärden måste vara stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, ii) den måste leda till en ekonomisk fördel för företaget, iii) fördelen måste vara selektiv och iv) åtgärden måste snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Statligt stöd föreligger om villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget uppfylls kumulativt.
(145)
Redan i beslutet att inleda förfarandet stod det klart att alla åtgärder i fråga omfattar användning av statliga medel och att de skulle kunna snedvrida konkurrensen och påverka handeln på den inre marknaden.
(146)
Kommissionen noterar med hänsyn till invändningarna att en åtskillnad måste göras mellan 1. ett förmodat statligt stöd till förmån för Propapier i form av särskilt tillägnade infrastrukturåtgärder (uppförandet av avloppsreningsverket och vissa andra infrastrukturprojekt i det expansionsområde till industriområdet där Propapiers nya fabrik ligger) och 2. ett förmodat stöd till Propapier i form av sänkta reningsavgifter.
5.1 ÄR DE OFFENTLIGT FINANSIERADE INFRASTRUKTURPROJEKTEN EN ALLMÄN INFRASTRUKTUR ELLER EN INFRASTRUKTUR SOM SÄRSKILT TILLÄGNATS PROPAPIER?
(147)
Kommissionen har tidigare ansett att den offentliga förvaltningen får utföra markplaneringsarbete inom sitt område. I det avseendet får den finansiera infrastruktur som gynnar hela befolkningen. Dessutom anser kommissionen att det inte spelar någon roll för vilket syfte dessa infrastrukturer skapas, så länge det sker till förmån för allmänheten. Om sådana infrastrukturer däremot endast gynnar ett privat företag, är det företaget som ska stå för finansieringen. Detta följer av det faktum att kommissionen, när det gäller statligt stöd, är tvungen att undersöka effekterna av åtgärden i fråga och inte de mål som eftersträvas. Därför anser kommissionen att det i detta fall måste undersökas vilka infrastrukturer som är till nytta för allmänheten (inklusive Propapier) och vilka som endast gynnar Propapier. Endast de senare måste finansieras av Propapier (34).
(148)
Kommissionen konstaterar att parkeringsplatsen, vägen och Oder-Spreekanalen inte drivs av företag i den mening som avses i EU:s konkurrenslagstiftning eftersom deras användning är gratis. Därför uppkommer inte frågan om det föreligger statligt stöd till förmån för ägarna och operatörerna av denna infrastruktur.
5.1.1 Parkeringsplatsen
(149)
Klaganden hävdar att parkeringsplatsen ligger alltför ogynnsamt och avlägset till för att kunna användas av andra centralt belägna industrier och för att kunna bidra till att staden kan lägga ner uppställningsplatser för lastbilar i centrum. Tyskland har visserligen inte bevisat motsatsen, men det faktum att en parkeringsplats ligger i ett företags omedelbara närhet innebär inte automatiskt att parkeringsplatsen är tillägnad detta företag eller främst gynnar detta företag. Den vägskylt som klaganden hänvisar till (se skäl 46), som indikerade uppställningsplatser för lastbilar vid kraftverket, användes bara tillfälligt till följd av ett byggnadsarbete som utfördes vid kraftverket. Detta arbete avslutades i slutet av mars 2011. Kommissionen noterar att parkeringsplatsen är fritt tillgänglig och att den är skyltad från allmän väg, utan att skylten hänvisar till ett visst företag. Huruvida parkeringsplatsen har rastanläggningar är inte relevant för frågan om den utgör en allmän infrastruktur.
(150)
Tyskland har lagt fram tillräcklig bevisning för att parkeringsplatsen inte byggdes enbart för Propapier, utan var en del av den allmänna ekonomiska utvecklingsplanen för industriområdet. Dessutom har Propapier egna uppställningsplatser, 27 platser för lastbilar och 213 för personbilar. För närvarande planerar man dessutom att skapa ytterligare 120 uppställningsplatser för personbilar (bygglov har redan getts). Tyskland bekräftade redan i samband med beslutet att inleda förfarandet att Propapiers egna uppställningsplatser för fordon räcker till för bolagets anställda, leverantörer och besökare.
(151)
Mot bakgrund av ovanstående bekräftar kommissionen sin preliminära ståndpunkt i beslutet att inleda förfarandet, nämligen att parkeringsplatsen inte är särskilt tillägnad Propapier och att den inte inbegriper statligt stöd.
5.1.2 Vägen
(152)
Beträffande vägen rör det sig om en allmän väg. Vägen ingår i den allmänna utvecklingen av industriområdet som planerades redan 1993, långt innan Propapier beslutade sig för att etablera sig på området. Till skillnad från vad klaganden påstår slutar vägen inte några meter bakom Propapiers pappersbruk, utan förbinder det nuvarande industriområdet vid Oder-Spreekanalen samt dess norra expansionsområden med riksväg B 112. Den sista vägsträckan stod klar 2013. Den nya vägen kan även gynna andra företag eftersom den innebär ytterligare utvecklingsmöjligheter för ArcelorMittal-industriområdet och andra industriområden. Den kan förkorta restiden för den industriella trafiken och handelstrafiken till Frankfurt (Oder) och ger företag i Frankfurt bättre tillgång till hamnen i Eisenhüttenstadt.
(153)
Kommissionen bekräftar därför sin preliminära ståndpunkt i beslutet att inleda förfarandet, nämligen att vägen inte är särskilt tillägnad Propapier och att den inte inbegriper statligt stöd.
5.1.3 Utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen
(154)
Klaganden hävdade i sitt klagomål att de infrastrukturåtgärder som vidtogs i samband med utvidgningen och fördjupningen av Oder-Spreekanalen uteslutande var tillägnade Propapier och att de inbegrep statligt stöd till förmån för Propapier. År 2008 byggde Eisenhüttenstadt ut industriområdet vid Oder-Spreekanalen för att locka till sig företag. Sedan 2003 byggs slussar ut längs hela kanalen (som en del av det transeuropeiska nätet (TEN)). Det finns dock inga bevis för att det föreligger ett orsakssamband mellan dessa infrastrukturåtgärder och Propapiers etablering på området eller att Propapier erhåller en selektiv fördel genom dessa åtgärder. Vidare håller kommissionen med Tyskland om att utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen ingår i det nödvändiga regelbundna underhållet av kanalen.
(155)
Kommissionen bekräftar därför sin preliminära ståndpunkt i beslutet att inleda förfarandet, nämligen att utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen inte innebär någon selektiv fördel till förmån för Propapier och att den inte inbegriper statligt stöd.
5.1.4 Avloppsreningsverket
(156)
Kommissionen konstaterar att den befintliga reningsverksinfrastrukturen utanför expansionsområdet till industriområdet vid Oder-Spreekanalen endast har begränsad kapacitet. Den återstående kapaciteten hos det befintliga avloppsreningsverket i Eisenhüttenstadt skulle bara kunna möta behoven hos ytterligare en liten investerare och skulle inte räcka till om en större eller flera mindre investerare etablerade sig på det nya industriområdet.
(157)
Kommissionen konstaterar vidare att TAZV-reningsverket inte hade byggts särskilt för Propapier. Byggandet hade planerats redan under perioden 2004-2006, i samband med andra potentiella investeringar, långt innan Propapier etablerade sig på området. Tyskland lade fram bevis för att reningsverket ingick i planeringen av den ekonomiska utvecklingen av industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Tyskland lade också fram bevis för att flera reklamkampanjer hade genomförts för att locka investerare till expansionsområdet till industriområdet vid Oder-Spreekanalen. Dessa måste dock betraktas som misslyckade eftersom de regionala myndigheterna hittills inte hade lyckats få ytterligare investerare (utöver Propapier, EnWB och 5N PV) att etablera sig på området.
(158)
Även om avloppsreningsverket tekniskt sett - genom sitt anaeroba första behandlingssteg - är utformat för att rena starkt förorenade industriutsläpp såsom utsläpp från tillverkningen av obehandlad wellpapp från returpapper, kan ett anaerobt första behandlingssteg vara intressant även för andra användare som producerar starkt förorenade industriutsläpp med organiskt innehåll, till exempel för företag inom livsmedels- och dryckesindustrin. Dessutom finns det många såväl ekonomiska som miljömässiga fördelar med reningsverk med ett anaerobt första behandlingssteg för starkt förorenat industriellt avloppsvatten med organiskt innehåll.
(159)
Även om TAZV-reningsverket i sin nuvarande storlek främst möter Propapiers behov, används det även - på samma villkor - av de två andra företagen som är etablerade på området. Reningsverkets modulära utformning innebär att det går att bygga ut anläggningen så att den har kapacitet att även rena avloppsvatten från andra användare. Men även om reningsverket inte byggs ut finns det för närvarande outnyttjad kapacitet motsvarande cirka [20-40] %, som kan användas för att rena avloppsvatten från andra företag. Den nuvarande totala kapaciteten skulle dock kunna fördubblas (se skälen 80-84). Reningsverket är tillgängligt för alla användare utan urskiljning (för nya investerare som etablerar sig i industriområdet gäller anslutnings- och användningstvång), och det kan även rena avloppsvatten från bolag som inte är verksamma inom pappersindustrin.
(160)
Kommissionen anser att det faktum att TAZV-reningsverket för närvarande huvudsakligen (i genomsnitt till [ 70] % och som mest till [ 70]%) används av Propapier inte nödvändigtvis innebär att det rör sig om en särskilt tillägnad infrastruktur eftersom dess modulära utformning är lämplig sett ur ett ekonomiskt perspektiv i tider då de offentliga medlen är begränsade. Till skillnad från vad klaganden påstår framgår det av de kostnader som krävs för att fördubbla TAZV-reningsverkets kapacitet, vilka Tyskland beräknar uppgå till mindre än 50 % av kostnaderna för den ursprungliga investeringen, att den modulära utformningen av systemet möjliggör stordriftsfördelar.
(161)
Det faktum att regionalstödet för uppförandet av reningsverket beviljades under förutsättning att en stor investerare (i detta fall Propapier) etablerade sig i industriområdets expansionsområde bedöms av kommissionen som en god offentlig förvaltning av knappa resurser, eftersom det varken är meningsfullt att påbörja uppförandet av en stor offentlig infrastruktur innan det står klart att den kommer att användas eller att överdimensionera en sådan infrastruktur.
(162)
Argumentet att pappersbruk oftast har sina egna reningsverk kan avvisas genom de siffror som Tyskland har presenterat. Även om vissa företag inom pappersindustrin, och även inom andra branscher, har sina egna avlopps(för)reningsverk, innebär inte detta i sig att staten, i de fall där industriella användare använder det allmänna avloppsreningsverket, ger användarna en fördel eftersom användarna täcker kostnaderna på sikt genom de avgifter de betalar.
(163)
Kommissionen drar därför slutsatsen att avloppsreningsverket är en allmän infrastruktur och att bidraget till TAZV-reningsverket därmed inte utgör något investeringsstöd till Propapier. Till skillnad från parkeringsplatsen, vägen och Oder-Spreekanalen utgör driften av reningsverket en ekonomisk verksamhet, eftersom dess operatör tillhandahåller en tjänst (avloppsrening) mot ersättning på marknaden. Kommissionen har dock funnit att ett eventuellt stöd som beviljas TAZV i vilket fall måste utgöra befintligt stöd (skälen 51-57 i beslutet att inleda förfarandet). Därför finns det ingen anledning att i detta beslut granska eventuellt stöd till TAZV ytterligare.
(164)
Sammanfattningsvis drar kommissionen slutsatsen att vissa statligt finansierade infrastrukturprojekt i industriområdets expansionsområde där Propapiers fabrik ligger inte är avsedda enbart för pappersbruket och därför inte bör betraktas som en särskilt tillägnad infrastruktur och statligt stöd till förmån för Propapier. Detta innebär att dessa subventionerade investeringar, i den mening som avses i punkt 60 i regionalstödsriktlinjerna, inte bildar ett enda investeringsprojekt tillsammans med det regionala investeringsstöd till Propapiers pappersbruk som godkändes av kommissionen i dess slutliga beslut i ärende SA.23827 (2013/C) (se fotnot 4). Bedömningen av investeringsstödet till Propapier, som var föremål för beslutet, påverkas därför inte av detta beslut.
5.2 BÖR DE SÄNKTA AVGIFTERNA FÖR ANVÄNDNINGEN AV AVLOPPSRENINGSVERKET BETRAKTAS SOM STATLIGT STÖD?
(165)
När det gäller Tysklands argument att om en åtgärd beviljas operatören som en del av en stödordning som kommissionen inte bedömer vara stöd kan inget ”stöd” föras vidare till användarna av infrastrukturen, vill kommissionen återigen påpeka att beslutet beträffande stödordningen N 644e/02 inte innehöll något uttalande om huruvida avgifterna för användning av infrastrukturen under vissa omständigheter utgör stöd till förmån för användarna av infrastrukturen. Kommissionen står fast vid sin ståndpunkt i beslutet att inleda förfarandet att något avgiftssystem som skulle gälla för bidrag som beviljats inom ramen för den anmälda ordningen inte kommit till kommissionens kännedom. Därför kan beslutet om att godkänna ordningen inte betraktas som godkännande av implicit tillåtet stöd vars rättsliga grund skulle vara lagen om kommunala avgifter.
(166)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(167)
Förekomsten av statligt stöd måste bedömas oberoende av 1. om EU:s ramdirektiv för vatten och den tyska lagstiftning som införlivar direktivet kräver full täckning av kostnaderna för att tillhandahålla avloppsreningstjänster och 2. om avgifterna är i linje med bestämmelserna i denna lagstiftning. Med andra ord kan åtgärder som är förenliga med både EU:s ramdirektiv för vatten och den tyska lagstiftningen ändå utgöra statligt stöd, om alla villkor i artikel 107.1 i EUF-fördraget (se skäl 144) är uppfyllda.
Har statliga medel använts och kan åtgärderna tillskrivas staten?
(168)
Avgifterna för användningen av avloppsreningsverket beräknas och tas ut av kommunen i enlighet med § 6 i delstaten Brandenburgs lag om kommunala avgifter. Om avgifterna fastställs till ett lägre belopp än de avgifter som skulle ha tagits ut av en privat investerare, innebär detta en förlust för kommunen.
(169)
Detta skulle innebära att åtgärden beviljas av staten eller ges med hjälp av statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eftersom kommunens intäkter skulle sjunka till följd av den fördel som Propapier erhåller.
(170)
Också om avgifterna fastställs på ett sådant sätt att ett visst företag därigenom erhåller en fördel bör detta tillskrivas staten, eftersom avgifterna fastställs av en offentlig institution, nämligen staden Eisenhüttenstadt.
Ekonomisk fördel
(171)
Som framgår av beslutet att inleda förfarandet (35) var kommissionen tvungen att pröva om de reningsavgifter som ålagts Propapier fastställts på ett sådant sätt att de innebär en (selektiv) ekonomisk fördel för Propapier.
(172)
Enligt domstolens fasta rättspraxis omfattar ”begreppet fördel inte enbart … sådana konkreta förmåner som subventioner utan även ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagets budget och som därigenom, utan att det är fråga om subventioner i strikt bemärkelse, är av samma karaktär och har identiskt lika effekter” (36).
(173)
Om man tillämpar detta på förevarande fall uppstår frågan om de avgifter som Propapier betalar för avloppsreningen är lägre än de kostnader som ett liknande företag måste betala under normala marknadsförhållanden, dvs. huruvida höjden på avgifterna är i linje med marknadsekonomitestet. Kommissionen anser att det finns två möjligheter att kontrollera detta:
-
En jämförelse av det pris som Propapier betalar med ett referenspris, som motsvarar det pris som vanligtvis tas ut för avloppsrening i den berörda medlemsstaten.
-
En lönsamhetsanalys i förväg som visar att en privat aktör skulle ta ut lika höga avgifter.
Referenspriser
(174)
Med tanke på den organisation av marknaden som skildrats av Tyskland (se skälen 112-113) och med tanke på det faktum att (även privata) operatörer inte fritt kan fastställa priserna på sina tjänster eftersom priserna fastställs enligt lag (i KAG Brandenburg), anser kommissionen att det inte är möjligt att fastställa referenspriser som en privat aktör skulle ha begärt under normala marknadsförhållanden.
(175)
Kommissionen noterar också att Tyskland har lämnat uppgifter om de priser som betalas av andra företag som verkar inom samma bransch som Propapier. Även om Tyskland hävdar att dessa referenspriser är genomsnittliga priser som motsvarar alla kostnader, framgår det inte om dessa avgifter inbegriper statligt stöd. Det gick inte att skingra kommissionens tvivel om dessa uppgifters användbarhet som grund för jämförelsen. Detta beror främst på att dessa priser enligt kommissionens kan återspegla flera olika kostnadssituationer och att det inte med säkerhet går att säga huruvida de inbegriper statligt stöd.
Lönsamhetsanalys i förväg
(176)
Med tanke på bristen på tillförlitliga riktmärken på marknaden anser kommissionen att en annan allmänt accepterad standardutvärderingsmetod kan användas för att fastställa om en transaktion skett på marknadsmässiga villkor. Kommissionen anser att infrastrukturer som är tillgängliga för alla och som inte tillägnats någon specifik användare överensstämmer med principen om en privat investerare/ekonomisk aktör i en marknadsekonomi om de i förväg bedöms öka operatörens lönsamhet (37).
(177)
Detta är fallet om operatören genom överenskommelsen med den enskilde användaren kan täcka alla de kostnader som följer av överenskommelsen samt få en rimlig vinstmarginal, på grundval av sunda prognoser på medellång sikt (38).
(178)
Dessutom bör samtliga inkomster och alla merkostnader som väntas uppstå för operatören till följd av användarens verksamhet beaktas i samband med denna analys (39).
(179)
Dessa merkostnader omfattar alla kategorier av utgifter eller investeringar, t.ex. tillkommande personal-, utrustnings- och investeringskostnader som följer av användarens närvaro (40). Kostnader som operatören måste bära oberoende av överenskommelsen med användaren bör däremot inte beaktas.
(180)
Med tanke på dessa faktorer anser kommissionen att principen om en privat investerare/ekonomisk aktör i en marknadsekonomi är uppfylld, dvs. att den sänkta avgiften inte ger Propapier någon fördel av följande skäl:
a)
Vattenreningsverket är tillgängligt för alla användare och är inte särskilt tillägnat Propapier.
b)
I den avgift som betalas av Propapier ingår kostnaderna för drift, underhåll, reparation, personal och avgiftsförvaltning, beräknade avskrivningar och beräknad ränta på 20 % av det egna kapital som investerats i avloppsreningsverket. Avgiften täcker därför alla merkostnader som uppstår för operatören av avloppsreningsverket i samband med Propapiers verksamhet.
(181)
Med tanke på den rimliga vinstmarginal som utöver merkostnaderna ska täckas av avgifterna, bör det noteras att avgifterna i det aktuella fallet inte bara täcker merkostnaderna, utan även den beräknade räntan på 20 % av det investerade egna kapitalet. Även om detta inte uttryckligen definieras som en rimlig vinst enligt det tillvägagångssätt för att beräkna merkostnaderna som anges ovan, innebär detta ändå en extra inkomst för operatören, vilket också skulle vara fallet med en rimlig vinst.
(182)
Eftersom avgifterna inte förser Propapier med en fördel och därmed inte utgör statligt stöd, behöver kommissionen inte undersöka om det rör sig om befintligt stöd (se skälen 123-137) eller driftstöd (se skäl 26) och inte heller om ett sådant driftstöd skulle vara förenligt med den inre marknaden. Mot bakgrund av detta behöver kommissionen inte heller undersöka frågan huruvida ett återkrav av avgifterna (om de skulle bedömas utgöra driftstöd) skulle strida mot principen om skydd för berättigade förväntningar och principen om likabehandling.
6. SLUTSATS
(183)
Kommissionen drar därför slutsatsen att varken uppförandet av TAZV-reningsverket, byggandet av parkeringsplatsen, anläggandet av den nya vägen eller utvidgningen/fördjupningen av Oder-Spreekanalen utgör särskilt tillägnade infrastrukturåtgärder.
(184)
Vidare anser kommissionen att de avgifter som tas ut för avloppsreningen inte utgör statligt stöd. Principen om en privat investerare/ekonomisk aktör i en marknadsekonomi följs, och därmed erhåller Propapier PM2 GmbH inte någon ekonomisk fördel.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Avseende de infrastrukturåtgärder som Tyskland har vidtagit rör det sig inte om infrastrukturåtgärder som särskilt tillägnats Propapier PM2 GmbH. De avgifter som TAZV tar ut av Propapier för användningen av avloppsreningsverket inbegriper inte statligt stöd. Därför utgör infrastrukturåtgärderna och reglerna för fastställandet av avgifterna inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.
Utfärdat i Bryssel den 1 oktober 2014.