NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 967/2012
ze dne 9. října 2012,
kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011, pokud jde o zvláštní režimy pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména na článek 397 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2006/112/ES stanoví, že od 1. ledna 2015 musí být veškeré telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronické služby zdaněny ve členském státě, v němž je příjemce usazen nebo v němž má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje (dále jen „členský stát spotřeby“), bez ohledu na to, kde je osoba povinná k dani poskytující tyto služby usazená.
(2)
K usnadnění plnění daňových povinností byl v případech, kdy jsou takové služby poskytnuty osobám nepovinným k dani, zaveden zvláštní režim pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství, ale nikoliv v členském státě poskytnutí služby (dále jen „režim Unie“). Na veškeré tyto služby byl rozšířen další stávající zvláštní režim pro osoby povinné k dani neusazené ve Společenství (dále jen „režim mimo Unii“). Neusazené osoby povinné k dani tak budou mít možnost určit členský stát identifikace, který bude jediným místem elektronického kontaktu pro účely identifikace daně z přidané hodnoty (DPH) a podávání přiznání k dani.
(3)
Osoba povinná k dani s provozovnami ve více než jednom členském státě by měla mít v rámci režimu Unie možnost určit jakýkoliv z dotčených členských států jako členský stát identifikace, vyjma případu, kdy má ve Společenství sídlo ekonomické činnosti. V takovém případě je členským státem identifikace stát, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti.
(4)
Aby osoby povinné k dani používající režim Unie nebyly nepřiměřeně zatěžovány, mělo by být ujasněno, jakým způsobem může být provedena změna členského státu identifikace v případě, že osoba povinná k dani přesune svou stálou provozovnu nebo sídlo ekonomické činnosti tak, že je pro další používání uvedeného režimu změna členského státu identifikace nezbytná.
(5)
Na telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronické služby poskytnuté v členském státě, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, se ani jeden ze zvláštních režimů nevztahuje. Mělo by být vyjasněno, že poskytnutí těchto služeb by mělo být přiznáno přímo v dotčeném členském státě.
(6)
Protože jsou oba zvláštní režimy dobrovolné, může se neusazená osoba povinná k dani kdykoliv rozhodnout, že je přestane používat. Je třeba stanovit, od kdy taková rozhodnutí nabývají účinku.
(7)
Aby se zabránilo zbytečné zátěži pro správce daně, měl by však být osobě povinné k dani, která se rozhodne ukončit používání jednoho ze zvláštních režimů, na určité období odepřen opětovný přístup k uvedenému režimu.
(8)
Aby byly identifikační údaje v databázi aktuální, spoléhá se členský stát identifikace na informace od osoby povinné k dani. S cílem zajistit, aby byly databáze aktualizovány neprodleně, je třeba stanovit lhůtu, ve které by osoba povinná k dani používající zvláštní režimy měla sdělit veškeré příslušné informace o ukončení nebo změně činností a o změnách již poskytnutých příslušných informací.
(9)
Neusazené osobě povinné k dani, která chce používat zvláštní režim, musí být přiděleno identifikační číslo pro DPH. Aby se zabránilo nezamýšlenému zpětnému používání režimů ze strany osob povinných k dani, které se již pro účely DPH identifikovaly, je třeba upřesnit, od jakého okamžiku by se zvláštní režimy měly uplatňovat.
(10)
Aby se zabránilo pochybnostem o tom, který členský stát je příslušný, měl by být stanoven členský stát, který může vyjmout osobu povinnou k dani ze zvláštního režimu. Měly by být také upřesněny okolnosti, za kterých má uvedený členský stát přijmout rozhodnutí o vynětí, a okamžik, od kterého nabývá takové rozhodnutí účinku.
(11)
Měl by být vyjasněn koncept ukončení činnosti neusazené osoby povinné k dani, na kterou se vztahuje jeden ze zvláštních režimů, a koncept soustavného porušování pravidel neusazenou osobou povinnou k dani.
(12)
Aby se podpořilo plnění dodržování pravidel a zabránilo se zbytečné zátěži pro správce daně, měl by být osobě povinné k dani vyňaté z jednoho ze zvláštních režimů kvůli soustavnému porušování pravidel na určité období odepřen přístup k oběma zvláštním režimům.
(13)
Mělo by být jasně stanoveno, že pokud osoba povinná k dani přestane jeden ze zvláštních režimů používat, je z jednoho ze zvláštních režimů vyňata, nebo změní členský stát identifikace, měla by plnit veškeré daňové povinnosti týkající se zdaňovacích období předcházejících tomuto ukončení, vynětí nebo této změně u členského státu, který byl členským státem identifikace před ukončením, vynětím nebo změnou.
(14)
Aby členský stát spotřeby mohl snadněji provádět kontrolu, je třeba každé zdaňovací období řešit zvlášť a změny by se měly provádět pouze u dotčeného přiznání k dani.
(15)
Z důvodu kontroly je vhodné požadovat, aby neusazená osoba povinná k dani podala přiznání k dani členským státům identifikace i v případě, že ve zdaňovacím období nedošlo k poskytnutí žádné služby. Mělo by být také vyjasněno, že je nutné uvádět přesnou výši daně bez zaokrouhlení nahoru nebo dolů.
(16)
U změn přiznání k dani je třeba stanovit lhůtu, ve které lze elektronicky podat přiznání členskému státu identifikace. Členské státy spotřeby by měly v každém případě mít možnost přijmout nebo požadovat příslušné informace přímo od osoby povinné k dani a provádět vyměřování DPH v souladu se svými vnitrostátními předpisy.
(17)
V případě členského státu identifikace, jehož měnou není euro, by měla být neusazená osoba povinná k dani vázána rozhodnutím daného členského státu, pokud jde o měnu, v jaké by měla být vyhotovena veškerá přiznání k dani v rámci zvláštních režimů.
(18)
Aniž by byla dotčena vnitrostátní pravidla členských států spotřeby pro kompenzace nadměrných plateb, mělo by být zajištěno výhradně za účelem zajištění účinné správy zvláštních režimů členským státem identifikace a zamezení nadměrné administrativní zátěži jak tohoto členského státu, tak členských států spotřeby, aby osoba povinná k dani nemohla zahrnout částky odvedené DPH do více než jednoho přiznání, a to ani od samého počátku, ani cestou následných úprav.
(19)
V případě neuhrazení, částečného uhrazení nebo uhrazení vyšší částky neusazenou osobou povinnou k dani a s ohledem na úroky, sankce a další vedlejší poplatky je důležité přesně určit povinnosti členského státu identifikace i členských států spotřeby, aby se usnadnil výběr DPH a zajistilo, že za služby poskytnuté v rámci zvláštních režimů byla uhrazena správná částka.
(20)
Záznamy, jež vede neusazená osoba povinná k dani, musí být dostatečně podrobné, aby správcům daně členských států spotřeby umožnily ověřit, zda je přiznání k dani správné. Proto by měly být stanoveny minimální požadavky na údaje, které musí tyto záznamy obsahovat.
(21)
Aby se usnadnilo provádění zvláštních režimů a aby služby poskytované od 1. ledna 2015 mohly pod tyto režimy spadat, měly by mít neusazené osoby povinné k dani možnost podávat své identifikační údaje členskému státu, který si určily jako svůj členský stát identifikace, od 1. října 2014.
(22)
Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 (2) by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V prováděcím nařízení (EU) č. 282/2011 se kapitola XI oddíl 2 nahrazuje tímto:
„ODDÍL 2
Zvláštní režimy pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani (články 358 až 369k směrnice 2006/112/ES)
Pododdíl 1
Definice
Článek 57a
Pro účely tohoto oddílu se rozumí:
1)
„režimem mimo Unii“ zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby, které poskytují osoby povinné k dani neusazené ve Společenství, jak je stanoveno v hlavě XII kapitole 6 oddílu 2 směrnice 2006/112/ES;
2)
„režimem Unie“ zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby, které poskytují osoby povinné k dani usazené ve Společenství, avšak neusazené v členském státě spotřeby, jak je stanoveno v hlavě XII kapitole 6 oddílu 3 směrnice 2006/112/ES;
3)
„zvláštním režimem“ podle kontextu „režim mimo Unii“nebo „režim Unie“;
4)
„osobou povinnou k dani“ osoba povinná k dani neusazená ve Společenství ve smyslu čl. 358a bodu 1 směrnice 2006/112/ES nebo osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby ve smyslu čl. 369a prvního pododstavce bodu 1 uvedené směrnice.
Pododdíl 2
Uplatňování režimu Unie
Článek 57b
Pokud má osoba povinná k dani používající režim Unie sídlo ekonomické činnosti ve Společenství, je členským státem identifikace členský stát, v němž má sídlo ekonomické činnosti.
Pokud má osoba povinná k dani používající režim Unie sídlo ekonomické činnosti mimo Společenství, avšak má ve Společenství více než jednu stálou provozovnu, může si za členský stát identifikace zvolit podle čl. 369a druhého pododstavce směrnice 2006/112/ES kterýkoli členský stát, v němž má stálou provozovnu.
Pododdíl 3
Oblast působnosti režimu Unie
Článek 57c
Režim Unie se nevztahuje na telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby poskytnuté ve členském státě, v němž má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu. Poskytnutí těchto služeb se přiznává příslušnému správci daně daného členského státu v přiznání k dani podle článku 250 směrnice 2006/112/ES.
Pododdíl 4
Identifikace
Článek 57d
Pokud osoba povinná k dani oznámí členskému státu identifikace, že hodlá používat jeden ze zvláštních režimů, použije se tento zvláštní režim od prvního dne následujícího kalendářního čtvrtletí.
Pokud se však první poskytnutí služby, na které se má tento zvláštní režim vztahovat, uskuteční přede dnem uvedeným v prvním pododstavci, použije se zvláštní režim ode dne tohoto prvního poskytnutí služby, oznámí-li osoba povinná k dani zahájení činnosti, na kterou se má režim vztahovat, členskému státu identifikace nejpozději desátý den v měsíci následujícím po tomto prvním poskytnutí služby.
Článek 57e
Členský stát identifikace určí osobu povinnou k dani používající režim Unie pomocí jejího identifikačního čísla pro DPH, jak je uvedeno v článcích 214 a 215 směrnice 2006/112/ES.
Článek 57f
1. Pokud osoba povinná k dani používající režim Unie přestane splňovat podmínky stanovené v definici v čl. 369a prvním pododstavci bodu 2 směrnice 2006/112/ES, přestane členský stát, v němž je tato osoba identifikována, být členským státem identifikace. Pokud tato osoba povinná k dani nadále splňuje podmínky pro používání daného zvláštního režimu, označí za účelem jeho dalšího používání za nový členský stát identifikace členský stát, ve kterém má sídlo ekonomické činnosti nebo, pokud nemá sídlo ekonomické činnosti ve Společenství, členský stát, ve kterém má stálou provozovnu.
2. Změní-li se členský stát identifikace podle odstavce 1, použije se tato změna ode dne, kdy osoba povinná k dani přestane mít sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu v členském státě, který dříve uvedla jako členský stát identifikace.
Článek 57 g
Osoba povinná k dani používající zvláštní režim může tento zvláštní režim přestat používat bez ohledu na to, zda nadále poskytuje služby, na něž se tento zvláštní režim může vztahovat. Osoba povinná k dani informuje členský stát identifikace nejpozději 15 dnů před koncem kalendářního čtvrtletí předcházejícího tomu, ve kterém hodlá ukončit používání daného režimu. Toto ukončení nabývá účinku prvním dnem následujícího kalendářního čtvrtletí.
Daňové povinnosti související s poskytnutím telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb, které vznikly po dni, kdy ukončení používání režimu nabylo účinku, se plní přímo u správce daně dotčeného členského státu spotřeby.
Pokud osoba povinná k dani přestane používat zvláštní režim podle prvního pododstavce, je po dobu dvou kalendářních čtvrtletí od data ukončení vyňata z používání tohoto režimu ve všech členských státech.
Pododdíl 5
Oznamovací povinnost
Článek 57h
1. Osoba povinná k dani elektronicky oznámí nejpozději desátý den následujícího měsíce členskému státu identifikace:
-
ukončení své činnosti, na niž se vztahuje zvláštní režim,
-
jakékoli změny své činnosti, na niž se vztahuje zvláštní režim, takové povahy, že dotyčná osoba již nesplňuje podmínky nezbytné pro používání tohoto zvláštního režimu, a
-
jakékoli změny informací dříve poskytnutých členskému státu identifikace.
2. Změní-li se členský stát identifikace podle článku 57f, uvědomí o tom osoba povinná k dani oba členské státy změnou dotčené nejpozději desátý den v měsíci následujícím po změně usazení. Tato osoba sdělí novému členskému státu identifikace identifikační údaje, které jsou vyžadovány, používá-li osoba povinná k dani zvláštní režim poprvé.
Pododdíl 6
Vynětí
Článek 58
Pokud dojde u osoby povinné k dani používající režim mimo Unii k naplnění alespoň jednoho z kritérií pro vynětí podle článků 363 nebo 369e směrnice 2006/112/ES, členský stát identifikace tuto osobu povinnou k dani z příslušného režimu vyjme.
Osobu povinnou k dani je oprávněn z používání zvláštních režimů vyjmout pouze členský stát identifikace.
Členský stát identifikace založí své rozhodnutí o vynětí na jakýchkoli dostupných informacích, včetně informací poskytnutých jiným členským státem.
Vynětí nabývá účinku prvním dnem kalendářního čtvrtletí následujícího po dni, kdy bylo rozhodnutí o vynětí zasláno elektronickými prostředky osobě povinné k dani.
Je-li však vynětí způsobeno změnou sídla ekonomické činnosti nebo stálé provozovny, nabývá vynětí účinku ode dne této změny.
Článek 58a
Pokud osoba povinná k dani používající zvláštní režim po dobu osmi po sobě následujících kalendářních čtvrtletí neposkytla ani v jednom členském státě spotřeby službu, na kterou se daný režim vztahuje, má se za to, že její zdanitelné činnosti skončily ve smyslu čl. 363 písm. b) nebo čl. 369e písm. b) směrnice 2006/112/ES. Toto ukončení osobě povinné k dani nebrání zvláštní režim používat, pokud znovu zahájí svou činnost, na niž se vztahuje jeden z obou režimů.
Článek 58b
1. Pokud je osoba povinná k dani vyňata ze zvláštního režimu kvůli soustavnému porušování pravidel souvisejících s daným režimem, je vyňata z obou režimů ve všech členských státech po dobu osmi kalendářních čtvrtletí následujících po kalendářním čtvrtletí, v němž byla tato osoba povinná k dani z režimu vyňata.
2. Má se za to, že osoba povinná k dani soustavně porušuje pravidla související se zvláštním režimem ve smyslu čl. 363 písm. d) nebo čl. 369e písm. d) směrnice 2006/112/ES přinejmenším v těchto případech:
a)
pokud jí byly členským státem identifikace vystaveny upomínky podle článku 60a za tři bezprostředně předcházející kalendářní čtvrtletí a přiznání k dani za každé z těchto kalendářních čtvrtletí nebylo podáno do deseti dnů po odeslání upomínky;
b)
pokud jí byly členským státem identifikace vystaveny upomínky podle článku 63a za tři bezprostředně předcházející kalendářní čtvrtletí a osoba povinná k dani neuhradila v plné výši přiznanou daň za každé z těchto kalendářních čtvrtletí do deseti dnů po odeslání upomínky, s výjimkou případů, kdy je zbývající neuhrazená částka nižší než 100 EUR za každé kalendářní čtvrtletí;
c)
pokud na žádost členského státu identifikace nebo členského státu spotřeby a do jednoho měsíce po následné upomínce ze strany členského státu identifikace osoba povinná k dani elektronicky nezpřístupnila záznamy uvedené v článcích 369 a 369k směrnice 2006/112/ES.
Článek 58c
Osoba povinná k dani, která je vyňata z jednoho ze zvláštních režimů, plní všechny své daňové povinnosti související s poskytnutím telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb, které vznikly po dni, kdy vynětí nabylo účinku, přímo u správce daně dotčeného členského státu spotřeby.
Pododdíl 7
Přiznání k dani
Článek 59
1. Každé zdaňovací období ve smyslu článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES je samostatným zdaňovacím obdobím.
2. Použije-li se zvláštní režim ode dne prvního poskytnutí služby podle čl. 57d druhého pododstavce, podá osoba povinná k dani samostatné přiznání k dani za kalendářní čtvrtletí, během kterého došlo k prvnímu poskytnutí služeb.
3. Pokud byla osoba povinná k dani zaregistrována během zdaňovacího období do obou zvláštních režimů, podá přiznání k dani a odvede příslušnou daň členskému státu identifikace v každém z režimů za poskytnuté služby a za období, na která se daný režim vztahuje.
4. Změní-li se členský stát identifikace podle článku 57f po prvním dni dotčeného kalendářního čtvrtletí, podá osoba povinná k dani přiznání k dani a odvede příslušnou daň jak dřívějšímu, tak novému členskému státu identifikace za služby poskytnuté v průběhu příslušných období, ve kterých tyto členské státy byly členským státem identifikace.
Článek 59a
Pokud osoba povinná k dani používající zvláštní režim neposkytla během zdaňovacího období v žádném z členských států spotřeby žádné služby v rámci tohoto zvláštního režimu, podá přiznání k dani, ve kterém uvede, že v daném období nebyly poskytnuty žádné služby (nulové přiznání k dani).
Článek 60
Částky uvedené na přiznáních k dani v rámci zvláštních režimů se nezaokrouhlují nahoru ani dolů na nejbližší celou peněžní jednotku. Přiznána a uhrazena musí být přesná výše daně.
Článek 60a
Členský stát identifikace elektronickými prostředky upomene osoby povinné k dani, které nepodaly daňové přiznání podle článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES, ohledně jejich povinnosti podat přiznání k dani. Členský stát identifikace vystaví upomínku desátý den ode dne, kdy mělo být přiznání podáno a informuje o vystavení upomínky elektronickými prostředky ostatní členské státy.
Všechny následné upomínky a opatření přijatá za účelem vyměření daně a výběru daně jsou odpovědností dotčeného členského státu spotřeby.
Bez ohledu na upomínky vystavené nebo opatření přijatá členským státem spotřeby podá osoba povinná k dani přiznání k dani členskému státu identifikace.
Článek 61
1. Změny číselných údajů obsažených v přiznání k dani se po jeho podání provedou pouze formou změn tohoto přiznání k dani a nikoli úpravami některého následného přiznání k dani.
2. Změny uvedené v odstavci 1 jsou předávány elektronicky členskému státu identifikace po období tří let ode dne, kdy mělo být podáno původní přiznání.
Pravidla členského státu spotřeby ohledně vyměření a změn však nejsou dotčena.
Článek 61a
Pokud osoba povinná k dani:
a)
přestane jeden ze zvláštních režimů používat;
b)
je z jednoho ze zvláštních režimů vyňata nebo
c)
změní členský stát identifikace podle článku 57f,
podá poslední přiznání k dani a odvede odpovídající platbu, jakož i jakékoliv opravy nebo opožděná předchozí přiznání a odpovídající platby členskému státu, který byl členským státem identifikace v okamžiku ukončení, vynětí nebo změny.
Pododdíl 8
Měna
Článek 61b
Pokud členský stát identifikace, jehož měnou není euro, rozhodne, že údaje v přiznání k dani musí být vyjádřeny v jeho národní měně, vztahuje se takové rozhodnutí na přiznání k dani všech osob povinných k dani používajících zvláštní režimy.
Pododdíl 9
Platby
Článek 62
Aniž je dotčen čl. 63a třetí pododstavec a článek 63b, odvede osoba povinná k dani veškeré platby členskému státu identifikace.
Platby daně provedené osobou povinnou k dani podle článku 367 nebo článku 369i směrnice 2006/112/ES odpovídají přiznání k dani podanému podle článku 364 nebo článku 369f uvedené směrnice. Případné pozdější úpravy odvedených částek provede osoba povinná k dani pouze s odkazem na uvedené přiznání k dani a nesmí být přiřazeny k jinému přiznání k dani ani upraveny v některém následném přiznání k dani. Všechny platby odkazují na referenční číslo příslušného přiznání k dani.
Článek 63
Členský stát identifikace, který obdrží platbu vyšší, než je částka vyplývající z přiznání k dani podaného podle článku 364 nebo 369f směrnice 2006/112/ES, vrátí přeplatek přímo dané osobě povinné k dani.
Obdržel-li členský stát identifikace částku na základě přiznání k dani, o němž se následně zjistí, že je nesprávné, a rozdělil-li již tento členský stát tuto částku mezi členské státy spotřeby, tyto členské státy spotřeby vrátí svou příslušnou část přeplatku přímo osobě povinné k dani.
Pokud se však přeplatky vztahují k obdobím až do posledního zdaňovacího období v roce 2018 včetně, vrátí členský stát identifikace náležitou poměrnou část z příslušného podílu, který si ponechal podle čl. 46 odst. 3 nařízení (EU) č. 904/2010, a členský stát spotřeby vrátí přeplatek po odečtení částky, kterou má vrátit členský stát identifikace.
Členské státy spotřeby informují elektronickými prostředky členský stát identifikace o výši těchto vratek.
Článek 63a
Pokud osoba povinná k dani podala přiznání k dani podle článku 364 nebo článku 369f směrnice 2006/112/ES, ale nebyla provedena platba nebo provedená platba je nižší než platba vyplývající z přiznání k dani, zašle členský stát identifikace osobě povinné k dani desátý den po dni, k němuž měla platba být nejpozději provedena podle článku 367 nebo 369i směrnice 2006/112/ES, elektronickými prostředky upomínku ohledně dlužné daně a informuje elektronickými prostředky členské státy spotřeby.
Členský stát identifikace informuje elektronickými prostředky členské státy spotřeby o zaslání upomínky.
Všechny následné upomínky a opatření přijatá za účelem výběru daně jsou odpovědností dotčeného členského státu spotřeby. Pokud tyto následné upomínky vystavil členský stát spotřeby, je příslušná daň odvedena tomuto členskému státu.
O vystavení upomínky informuje členský stát spotřeby elektronickými prostředky členský stát identifikace.
Článek 63b
Pokud přiznání k dani nebylo podáno, nebo pokud je podáno pozdě nebo je neúplné či nesprávné, nebo pokud dojde k prodlení v odvodu daně, vypočítá a vyměří veškeré úroky, sankce či jiné poplatky členský stát spotřeby. Osoba povinná k dani tyto úroky, sankce či jiné poplatky uhradí přímo členskému státu spotřeby.
Pododdíl 10
Záznamy
Článek 63c
1. Aby byly záznamy, které vede osoba povinná k dani, považovány za dostatečně podrobné ve smyslu článků 369 a 369k směrnice 2006/112/ES, musí obsahovat tyto informace:
a)
členský stát spotřeby, do něhož byla služba poskytnuta;
b)
druh poskytnuté služby;
c)
datum poskytnutí služby;
d)
základ daně s uvedením použité měny;
e)
veškerá následná zvýšení nebo snížení základu daně;
f)
uplatněnou sazbu daně;
g)
výši splatné daně s uvedením použité měny;
h)
datum a výši obdržených plateb;
i)
veškeré platby na účet obdržené před poskytnutím služby;
j)
je-li vystavena faktura, informace na ní uvedené;
k)
jméno příjemce, je-li osobě povinné k dani známo;
l)
informace použité ke stanovení místa, kde je příjemce usazen nebo kde má bydliště nebo kde se obvykle zdržuje.
2. Informace uvedené v odstavci 1 zaznamenává osoba povinná k dani tak, aby mohly být dány k dispozici elektronickými prostředky bez prodlení a za jednotlivé poskytnuté služby.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2015.
Členské státy však povolí neusazeným osobám povinným k dani podat informace požadované podle článku 360 nebo 369c směrnice 2006/112/ES k registraci v rámci zvláštních režimů pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani, od 1. října 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 9. října 2012.
RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 967/2012
av den 9 oktober 2012
om ändring av rådets genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 vad gäller de särskilda ordningarna för icke-etablerade beskattningsbara personer som tillhandahåller telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster till icke beskattningsbara personer
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (1), särskilt artikel 397,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
av följande skäl:
(1)
Enligt direktiv 2006/112/EG ska från och med den 1 januari 2015 alla telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster beskattas i den medlemsstat där kunden är etablerad eller där denne är bosatt eller stadigvarande vistas (nedan kallad konsumtionsmedlemsstaten), oavsett var den beskattningsbara person som tillhandahåller dessa tjänster är etablerad.
(2)
För att göra det lättare att fullgöra skattemässiga skyldigheter när sådana tjänster tillhandahålls icke beskattningsbara personer har det inrättats en särskild ordning för beskattningsbara personer som är etablerade inom gemenskapen men inte i den medlemsstat där tjänsterna tillhandahålls (nedan kallad unionsordningen). Den andra nu gällande särskilda ordningen för beskattningsbara personer som inte är etablerade inom gemenskapen (nedan kallad tredjeländerordningen) har utvidgats till att omfatta alla dessa tjänster. Härigenom kommer det att bli möjligt för icke-etablerade beskattningsbara personer att utse en identifieringsmedlemsstat som enda elektronisk kontaktpunkt för mervärdesskatteregistrering och mervärdesskattedeklarationer.
(3)
En beskattningsbar person med etableringsställen i mer än en medlemsstat bör enligt unionsordningen kunna utse vilken som helst av de berörda medlemsstaterna till identifieringsmedlemsstat, såvida han inte har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet inom gemenskapen. I så fall är identifieringsmedlemsstaten den medlemsstat där den beskattningsbara personen har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet.
(4)
För att undvika orimligt stora bördor för beskattningsbara personer som utnyttjar unionsordningen, bör det klargöras hur identifieringsmedlemsstaten kan ändras när en beskattningsbar person flyttar sitt fasta etableringsställe eller sätet för sin ekonomiska verksamhet på ett sådant sätt att ett byte av identifieringsmedlemsstat är nödvändigt för att den beskattningsbara personen ska kunna fortsätta att utnyttja ordningen.
(5)
Telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster som tillhandahålls i medlemsstater där en beskattningsbar person har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet eller har ett fast etableringsställe omfattas inte av någon av de särskilda ordningarna. Det bör tydliggöras att sådana tillhandahållanden ska deklareras direkt till den berörda medlemsstaten.
(6)
Eftersom båda de särskilda ordningarna är frivilliga, får en icke-etablerad beskattningsbar person när som helst besluta att upphöra att utnyttja ordningen. Det är nödvändigt att fastställa tidpunkten för när ett sådant beslut ska få verkan.
(7)
För att undvika onödiga bördor för skattemyndigheterna, bör dock en beskattningsbar person som beslutar att upphöra att utnyttja en av de särskilda ordningarna under en viss tid vägras förnyad anslutning till denna ordning.
(8)
För att hålla registreringsuppgifterna i sin databas uppdaterade förlitar sig identifieringsmedlemsstaten på de uppgifter som lämnas av den beskattningsbara personen. För att säkerställa att databaserna uppdateras utan dröjsmål, är det nödvändigt att fastställa en tidsfrist inom vilken de beskattningsbara personer som utnyttjar de särskilda ordningarna ska lämna all relevant information om verksamhetens upphörande eller förändring och om ändringar av all relevant information som redan har lämnats.
(9)
Ett registreringsnummer för mervärdesskatt måste tilldelas icke-etablerade beskattningsbara personer som vill utnyttja en särskild ordning. För att undvika att ordningarna på ett inte avsett vis utnyttjas retroaktivt av beskattningsbara personer som redan är registrerade för mervärdesskatt, är det nödvändigt att göra klart från vilken tidpunkt de särskilda ordningarna ska gälla.
(10)
För att undvika tveksamheter om vilken medlemsstat som är behörig bör det särskilt anges vilken medlemsstat som får utesluta en beskattningsbar person från utnyttjandet av en särskild ordning. De situationer där medlemsstaten ska fatta ett sådant beslut om uteslutning bör också anges, liksom från vilken tidpunkt det beslutet får verkan.
(11)
Det bör klargöras när en icke-etablerad beskattningsbar person kan anses ha upphört att bedriva sin verksamhet enligt någon av de särskilda ordningarna. Det bör även klargöras när en icke-etablerad beskattningsbar person ska anses ständigt ha brutit mot reglerna i den särskilda ordningen.
(12)
För att underlätta efterlevnaden och för att undvika onödiga bördor för skattemyndigheterna bör beskattningsbara personer som utesluts från någon av de särskilda ordningarna på grund av att de ständigt har brutit mot reglerna vägras anslutning till båda de särskilda ordningarna under en viss tid.
(13)
Det bör klargöras att när en beskattningsbar person upphör att utnyttja någon av de särskilda ordningarna, utesluts från någon av de särskilda ordningarna eller ändrar identifieringsmedlemsstat, ska alla skattemässiga skyldigheter som avser deklarationsperioder före upphörandet, uteslutningen eller ändringen fullgöras gentemot den medlemsstat som var identifieringsmedlemsstat före upphörandet, uteslutningen eller ändringen.
(14)
Varje deklarationsperiod bör behandlas separat, så att det blir lättare för konsumtionsmedlemsstaterna att utföra kontroller, och ändringar bör endast göras av den aktuella mervärdesskattedeklarationen.
(15)
Det är av kontrollskäl lämpligt att kräva att en mervärdesskattedeklaration lämnas in av den icke-etablerade beskattningsbara personen till identifieringsmedlemsstaten, även om inga tjänster har tillhandahållits under deklarationsperioden. Det bör även göras klart att det exakta mervärdesskattebeloppet måste anges utan avrundning uppåt eller nedåt.
(16)
Det är nödvändigt att, i fråga om ändringar i mervärdesskattedeklarationer, fastställa en tidsfrist inom vilken deklarationer kan lämnas in på elektronisk väg till identifieringsmedlemsstaten. Konsumtionsmedlemsstaterna bör under alla förhållanden kunna godta eller begära relevanta uppgifter direkt från den beskattningsbara personen och fatta beslut om mervärdesskatt i enlighet med sina nationella bestämmelser.
(17)
Om identifieringsmedlemsstaten inte har infört euron som sin valuta, bör den icke-etablerade beskattningsbara personen vara bunden av beslutet från denna medlemsstat om i vilken valuta alla mervärdesskattedeklarationer enligt de särskilda ordningarna ska göras.
(18)
Utan att det påverkar konsumtionsmedlemsstaternas nationella bestämmelser om avräkning för överskjutande betalningar och i det enda syftet att säkerställa att identifieringsmedlemsstaten förvaltar de särskilda ordningarna på ett effektivt sätt och undvika en alltför stor administrativ börda för både denna medlemsstat och konsumtionsmedlemsstaterna, bör det säkerställas att den beskattningsbara personen inte kan ta upp betalade mervärdesskattebelopp i fler än en deklaration, vare sig detta sker från början eller genom senare justeringar.
(19)
Vid utebliven betalning, otillräcklig betalning eller överskjutande betalning från en icke-etablerad beskattningsbar person samt vad gäller ränta, straffavgifter och övriga tillhörande avgifter, är det nödvändigt att specificera identifieringsmedlemsstatens och konsumtionsmedlemsstaternas respektive ansvar, så att uppbörden av mervärdesskatt underlättas och det säkerställs att rätt belopp betalas för de tjänster som tillhandahålls inom ramen för de särskilda ordningarna.
(20)
De räkenskaper som förs av icke-etablerade beskattningsbara personer måste vara tillräckligt detaljerade för att konsumtionsmedlemsstaternas skattemyndigheter ska kunna kontrollera att mervärdesskattedeklarationen är korrekt. Det bör därför anges vilka uppgifter som dessa räkenskaper minst måste innehålla.
(21)
För att göra det lättare att genomföra de särskilda ordningarna och för att de tjänster som tillhandahålls från och med den 1 januari 2015 ska kunna omfattas av dessa ordningar, bör det vara möjligt för icke-etablerade beskattningsbara personer att lämna in sina registreringsuppgifter till den medlemsstat som de utsett till identifieringsmedlemsstat från och med den 1 oktober 2014.
(22)
Genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 (2) bör därför ändras i enlighet med detta.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 ska avsnitt 2 i kapitel XI ersättas med följande:
”AVSNITT 2
Särskilda ordningar för icke-etablerade beskattningsbara personer som tillhandahåller telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster till icke beskattningsbara personer (artiklarna 358-369k i direktiv 2006/112/EG)
Underavsnitt 1
Definitioner
Artikel 57a
I detta avsnitt avses med
1. tredjeländerordning: särskild ordning för telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster som tillhandahålls av beskattningsbara personer som inte är etablerade inom gemenskapen enligt avdelning XII kapitel 6 avsnitt 2 i direktiv 2006/112/EG,
2. unionsordning: särskild ordning för telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster som tillhandahålls av beskattningsbara personer som är etablerade inom gemenskapen men som inte är etablerade i konsumtionsmedlemsstaten enligt avdelning XII kapitel 6 avsnitt 3 i direktiv 2006/112/EG,
3. särskild ordning: tredjeländerordningen och/eller unionsordningen, alltefter omständigheterna,
4. beskattningsbar person: en beskattningsbar person som inte är etablerad inom gemenskapen enligt definitionen i artikel 358a punkt 1 i direktiv 2006/112/EG, eller en beskattningsbar person som inte är etablerad i konsumtionsmedlemsstaten enligt definitionen i artikel 369a första stycket punkt 1 i det direktivet.
Underavsnitt 2
Tillämpning av unionsordningen
Artikel 57b
Om en beskattningsbar person som utnyttjar unionsordningen har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet inom gemenskapen, ska den medlemsstat där han har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet utses till identifieringsmedlemsstat.
Om en beskattningsbar person som utnyttjar unionsordningen har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet utanför gemenskapen men har mer än ett fast etableringsställe inom gemenskapen, får han välja vilken som helst av de medlemsstater där han har ett fast etableringsställe som identifieringsmedlemsstat i enlighet med artikel 369a andra stycket i direktiv 2006/112/EG.
Underavsnitt 3
Unionsordningens tillämpningsområde
Artikel 57c
Unionsordningen ska inte gälla telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster som tillhandahålls i en medlemsstat där den beskattningsbara personen har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet eller har ett fast etableringsställe. Tillhandahållandet av dessa tjänster ska deklareras till de behöriga skattemyndigheterna i denna medlemsstat i den mervärdesskattedeklaration som avses i artikel 250 i direktiv 2006/112/EG.
Underavsnitt 4
Identifiering
Artikel 57d
Om en beskattningsbar person underrättar identifieringsmedlemsstaten om sin avsikt att utnyttja en av de särskilda ordningarna, ska den särskilda ordningen gälla från och med den första dagen i följande kalenderkvartal.
Om tillhandahållandet av de tjänster som ska omfattas av denna särskilda ordning sker för första gången före den dag som avses i första stycket, ska dock den särskilda ordningen gälla från och med den dag då det första tillhandahållandet äger rum, förutsatt att uppgifterna om inledandet av den verksamhet som ska omfattas av ordningen lämnas av den beskattningsbara personen till identifieringsmedlemsstaten senast den tionde dagen i den månad som följer på det första tillhandahållandet.
Artikel 57e
Identifieringsmedlemsstaten ska identifiera den beskattningsbara person som utnyttjar unionsordningen med hjälp av dennes registreringsnummer för mervärdesskatt i enlighet med artiklarna 214 och 215 i direktiv 2006/112/EG.
Artikel 57f
1. Om en beskattningsbar person som utnyttjar unionsordningen inte längre uppfyller kraven i definitionen i artikel 369a första stycket punkt 2 i direktiv 2006/112/EG, ska den medlemsstat där han har identifierats upphöra att vara identifieringsmedlemsstat. Om denna beskattningsbara person fortfarande uppfyller villkoren för att utnyttja denna särskilda ordning, ska han, för att få fortsätta att utnyttja ordningen, som ny identifieringsmedlemsstat ange en annan medlemsstat där han har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet eller, om han inte har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet inom gemenskapen, en medlemsstat där han har ett fast etableringsställe.
2. Om identifieringsmedlemsstaten ändras i enlighet med punkt 1, ska denna ändring gälla från den dag då den beskattningsbara personen upphör att ha sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe i den medlemsstat som tidigare angetts som identifieringsmedlemsstat.
Artikel 57g
En beskattningsbar person som utnyttjar någon av de särskilda ordningarna får upphöra att utnyttja denna särskilda ordning, även om han fortsätter att tillhandahålla tjänster som kan omfattas av den särskilda ordningen. Den beskattningsbara personen ska underrätta identifieringsmedlemsstaten senast 15 dagar före utgången av det kalenderkvartal som föregår kalenderkvartalet under vilket han avser att upphöra att utnyttja ordningen. Upphörandet ska ha verkan från och med den första dagen i nästa kalenderkvartal.
De mervärdesskatteskyldigheter som avser tillhandahållanden av telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster vilka uppstår efter den dag då upphörandet fick verkan, ska fullgöras direkt hos skattemyndigheterna i den berörda konsumtionsmedlemsstaten.
När en beskattningsbar person upphör att utnyttja en särskild ordning i enlighet med första stycket, ska han uteslutas från utnyttjandet av denna ordning i alla medlemsstater under två kalenderkvartal från och med den dag då utnyttjandet upphörde.
Underavsnitt 5
Rapporteringsskyldigheter
Artikel 57h
1. Den beskattningsbara personen ska senast den tionde dagen i den följande månaden på elektronisk väg underrätta identifieringsmedlemsstaten
-
om verksamheten inom ramen för en särskild ordning upphör,
-
om verksamheten inom ramen för en särskild ordning förändras på ett sådant sätt att den beskattningsbara personen inte längre uppfyller villkoren för att utnyttja denna särskilda ordning, och
-
om eventuella ändringar av den information som tidigare har lämnats till identifieringsmedlemsstaten.
2. Om identifieringsmedlemsstaten ändras i enlighet med artikel 57f, ska den beskattningsbara personen informera båda de berörda medlemsstaterna om ändringen senast den tionde dagen i den månad som följer på förändringen av etableringen. Den beskattningsbara personen ska till den nya identifieringsmedlemsstaten lämna de registreringsuppgifter som krävs när en beskattningsbar person för första gången utnyttjar en särskild ordning.
Underavsnitt 6
Uteslutning
Artikel 58
Om minst ett av de kriterier för uteslutning som anges i artikel 363 eller 369e i direktiv 2006/112/EG är tillämpligt för en beskattningsbar person som utnyttjar en av de särskilda ordningarna, ska identifieringsmedlemsstaten utesluta den beskattningsbara personen från denna ordning.
Endast identifieringsmedlemsstaten kan utesluta en beskattningsbar person från rätten att utnyttja någon av de särskilda ordningarna.
Identifieringsmedlemsstaten ska grunda sitt beslut om uteslutning på alla tillgängliga uppgifter, inbegripet information som tillhandahålls av en annan medlemsstat.
Uteslutningen ska få verkan från och med den första dagen i kalenderkvartalet efter den dag då beslutet om uteslutning skickades till den beskattningsbara personen på elektronisk väg.
När uteslutningen beror på att sätet eller det fasta etableringsstället har ändrats, ska uteslutningen dock få verkan från och med dagen för denna förändring.
Artikel 58a
Om en beskattningsbar person som utnyttjar en av de särskilda ordningarna inte har tillhandahållit någon av de tjänster som omfattas av denna ordning i någon konsumtionsmedlemsstat under åtta på varandra följande kalenderkvartal, ska den beskattningsbara verksamheten antas ha avslutats i den mening som avses i artikel 363b eller artikel 369e b i direktiv 2006/112/EG. Detta avslutande ska inte hindra den beskattningsbara personen från att utnyttja någon av de särskilda ordningarna när han på nytt inleder verksamhet som omfattas av någon av dessa ordningar.
Artikel 58b
1. Om en beskattningsbar person utesluts från någon av de särskilda ordningarna på grund av ständiga brott mot reglerna i denna ordning, ska den beskattningsbara personen fortsatt vara utesluten från att utnyttja någon av ordningarna i alla medlemsstater under åtta kalenderkvartal efter det kalenderkvartal under vilket den beskattningsbara personen uteslöts.
2. En beskattningsbar person ska anses ständigt ha brutit mot reglerna i en av de särskilda ordningarna i den mening som avses i artikel 363d eller artikel 369e d i direktiv 2006/112/EG i åtminstone följande fall:
a)
Påminnelser i enlighet med artikel 60a har utfärdats till den beskattningsbara personen av identifieringsmedlemsstaten för tre närmast föregående kalenderkvartal, och mervärdesskattedeklarationen har inte lämnats in för vart och ett av dessa kalenderkvartal inom tio dagar efter det att påminnelsen har skickats ut.
b)
Påminnelser i enlighet med artikel 63a har utfärdats till den beskattningsbara personen av identifieringsmedlemsstaten för tre närmast föregående kalenderkvartal, och den beskattningsbara personen har inte betalat hela den deklarerade mervärdesskatten för vart och ett av dessa kalenderkvartal inom tio dagar efter det att påminnelsen har skickats ut, förutom då det återstående obetalda beloppet understiger 100 euro för vart och ett av dessa kalenderkvartal.
c)
Den beskattningsbara personen har efter en begäran från identifieringsmedlemsstaten eller konsumtionsmedlemsstaten, och en månad efter en efterföljande påminnelse från identifieringsmedlemsstaten, underlåtit att göra de räkenskaper som avses i artiklarna 369 och 369k i direktiv 2006/112/EG tillgängliga på elektronisk väg.
Artikel 58c
En beskattningsbar person som har uteslutits från någon av de särskilda ordningarna ska fullgöra samtliga de mervärdesskatteskyldigheter avseende tillhandahållande av telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster vilka uppstår efter den dag då uteslutningen fick verkan direkt hos skattemyndigheterna i den berörda konsumtionsmedlemsstaten.
Underavsnitt 7
Mervärdesskattedeklaration
Artikel 59
1. Varje deklarationsperiod i den mening som avses i artikel 364 eller artikel 369f i direktiv 2006/112/EG ska vara en separat deklarationsperiod.
2. Om, i enlighet med artikel 57d andra stycket, en särskild ordning ska gälla från dagen för det första tillhandahållandet, ska den beskattningsbara personen lämna in en separat mervärdesskattedeklaration för det kalenderkvartal då det första tillhandahållandet ägde rum.
3. Om en beskattningsbar person har varit registrerad inom båda de särskilda ordningarna under en deklarationsperiod, ska han lämna in mervärdesskattedeklarationer och göra motsvarande mervärdesskattebetalningar till identifieringsmedlemsstaten inom respektive ordning avseende de tillhandahållanden och de perioder som omfattas av denna ordning.
4. Om identifieringsmedlemsstaten ändras i enlighet med artikel 57f efter den första dagen i kalenderkvartalet i fråga, ska den beskattningsbara personen lämna in mervärdesskattedeklarationer och göra motsvarande mervärdesskattebetalningar till både den förra och den nya identifieringsmedlemsstaten avseende de tillhandahållanden som gjordes under de respektive perioder när medlemsstaterna var identifieringsmedlemsstat.
Artikel 59a
Om en beskattningsbar person som utnyttjar en särskild ordning inte har tillhandahållit några tjänster i någon konsumtionsmedlemsstat inom ramen för den särskilda ordningen under en deklarationsperiod, ska han lämna in en mervärdesskattedeklaration i vilken det anges att inga tillhandahållanden har gjorts under denna period (en nollmervärdesskattedeklaration).
Artikel 60
Belopp i mervärdesskattedeklarationer som upprättas inom ramen för de särskilda ordningarna ska inte avrundas uppåt eller nedåt till närmaste heltal i den berörda valutan. Det exakta mervärdesskattebeloppet ska redovisas och betalas.
Artikel 60a
Identifieringsmedlemsstaten ska på elektronisk väg påminna de beskattningsbara personer som inte har lämnat in en mervärdesskattedeklaration i enlighet med artikel 364 eller artikel 369f i direktiv 2006/112/EG, om deras skyldighet att lämna in en sådan deklaration. Identifieringsmedlemsstaten ska utfärda påminnelsen på tionde dagen efter den dag då deklarationen borde ha lämnats in, och ska på elektronisk väg informera de övriga medlemsstaterna att en påminnelse har utfärdats.
Den berörda konsumtionsmedlemsstaten ska ha ansvaret för eventuella senare påminnelser och åtgärder för att fastställa och driva in mervärdesskatten.
Oavsett eventuella påminnelser som har utfärdats och eventuella åtgärder som vidtagits av konsumtionsmedlemsstaten, ska den beskattningsbara personen lämna mervärdesskattedeklarationen till identifieringsmedlemsstaten.
Artikel 61
1. Ändringar av de sifferuppgifter som anges i en mervärdesskattedeklaration får, efter det att den har lämnats in, endast göras genom ändringar av denna deklaration och inte genom justeringar i en senare deklaration.
2. De ändringar som avses i punkt 1 ska lämnas till identifieringsmedlemsstaten på elektronisk väg inom tre år från den dag då den ursprungliga deklarationen skulle ha lämnats in.
Konsumtionsmedlemsstatens regler om fastställande av skatt och rättelser ska dock inte påverkas.
Artikel 61a
Om en beskattningsbar person
a)
upphör att utnyttja en av de särskilda ordningarna,
b)
utesluts från en av de särskilda ordningarna, eller
c)
ändrar identifieringsmedlemsstat i enlighet med artikel 57f,
ska han lämna sin sista mervärdesskattedeklaration och göra motsvarande mervärdesskattebetalning samt eventuella rättelser eller försenade inlämningar av tidigare mervärdesskattedeklarationer och motsvarande mervärdesskattebetalningar till den medlemsstat som var identifieringsmedlemsstat vid tidpunkten för upphörandet, uteslutningen eller ändringen.
Underavsnitt 8
Valuta
Artikel 61b
Om en identifieringsmedlemsstat som inte har euron som valuta fastställer att mervärdesskattedeklarationer ska upprättas i dess nationella valuta, ska detta gälla mervärdesskattedeklarationerna för alla beskattningsbara personer som utnyttjar de särskilda ordningarna.
Underavsnitt 9
Betalningar
Artikel 62
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 63a tredje stycket och artikel 63b ska den beskattningsbara personen göra eventuella betalningar till identifieringsmedlemsstaten.
Mervärdesskattebetalningar som görs av den beskattningsbara personen enligt artikel 367 eller 369i i direktiv 2006/112/EG ska hänföra sig till den mervärdesskattedeklaration som lämnats in enligt artikel 364 eller 369f i direktivet. Eventuella senare justeringar av betalade belopp får endast göras av den beskattningsbara personen med hänvisning till denna deklaration och får varken tas upp i en annan deklaration eller justeras i en senare deklaration. Varje betalning ska göras med hänvisning till referensnumret på den specifika deklarationen.
Artikel 63
En identifieringsmedlemsstat som tar emot ett belopp som är högre än det belopp som följer av den mervärdesskattedeklaration som lämnas in enligt artikel 364 eller 369f i direktiv 2006/112/EG, ska återbetala det överskjutande beloppet direkt till den berörda beskattningsbara personen.
Om en identifieringsmedlemsstat har mottagit ett belopp avseende en mervärdesskattedeklaration som senare visar sig vara felaktig och den medlemsstaten redan har fördelat detta belopp till konsumtionsmedlemsstaterna, ska dessa konsumtionsmedlemsstater återbetala sin respektive del av eventuella överskjutande belopp direkt till den beskattningsbara personen.
När överskjutande belopp avser perioder fram till och med den sista deklarationsperioden 2018, ska identifieringsmedlemsstaten emellertid återbetala den relevanta andelen av den motsvarande delen av belopp som behållits i enlighet med artikel 46.3 i förordning (EU) nr 904/2010 och konsumtionsmedlemsstaten ska återbetala det överskjutande beloppet minskat med det belopp som ska återbetalas av identifieringsmedlemsstaten.
Konsumtionsmedlemsstaterna ska på elektronisk väg underrätta identifieringsmedlemsstaten om dessa återbetalningsbelopp.
Artikel 63a
Om en beskattningsbar person har lämnat in en mervärdesskattedeklaration enligt artikel 364 eller 369f i direktiv 2006/112/EG men det inte har gjorts någon inbetalning eller inbetalningen understiger det belopp som följer av deklarationen, ska identifieringsmedlemsstaten på elektronisk väg den tionde dagen efter den dag då betalningen senast skulle ha gjorts i enlighet med artikel 367 eller 369i i direktiv 2006/112/EG påminna den beskattningsbara personen om eventuell mervärdesskatt som förfallit till betalning.
Identifieringsmedlemsstaten ska på elektronisk väg informera konsumtionsmedlemsstaterna om att påminnelsen har skickats ut.
Den berörda konsumtionsmedlemsstaten ska ha ansvaret för eventuella senare påminnelser och åtgärder för att driva in mervärdesskatten. När konsumtionsmedlemsstaten har utfärdat sådana senare påminnelser ska motsvarande mervärdesskatt betalas till denna medlemsstat.
Konsumtionsmedlemsstaten ska på elektronisk väg informera identifieringsmedlemsstaten om att en påminnelse har utfärdats.
Artikel 63b
Om en mervärdesskattedeklaration inte har lämnats in, har lämnats in för sent, är ofullständig eller felaktig, eller om mervärdesskatten betalas för sent, ska eventuell ränta, straffavgift eller annan avgift beräknas och fastställas av konsumtionsmedlemsstaten. Den beskattningsbara personen ska betala sådan ränta, straffavgift eller annan avgift direkt till konsumtionsmedlemsstaten.
Underavsnitt 10
Räkenskaper
Artikel 63c
1. För att de räkenskaper som förs av den beskattningsbara personen ska anses vara tillräckligt detaljerade i den mening som avses i artiklarna 369 och 369k i direktiv 2006/112/EG ska de innehålla följande uppgifter:
a)
Konsumtionsmedlemsstat till vilken tillhandahållandet av tjänsterna görs.
b)
Typ av tjänster som tillhandahålls.
c)
Datum för tillhandahållandet av tjänster.
d)
Beskattningsunderlag med angivande av den valuta som används.
e)
Senare ökningar eller minskningar av beskattningsunderlaget.
f)
Tillämpad mervärdesskattesats.
g)
Mervärdesskattebelopp som ska betalas med angivande av den valuta som används.
h)
Datum och belopp för mottagna betalningar.
i)
Eventuella förskottsbetalningar innan tillhandahållandet av tjänsterna görs.
j)
Om faktura utfärdas, de uppgifter som fakturan innehåller.
k)
Kundens namn, om den beskattningsbara personen känner till detta.
l)
De uppgifter som används för att fastställa var kunden är etablerad eller bosatt eller stadigvarande vistas.
2. De uppgifter som avses i punkt 1 ska registreras av den beskattningsbara personen på ett sådant sätt att de kan göras tillgängliga på elektronisk väg utan dröjsmål och för varje enskild tjänst som tillhandahålls.”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2015.
Medlemsstaterna ska dock tillåta icke-etablerade beskattningsbara personer att lämna de uppgifter som krävs enligt artikel 360 eller 369c i direktiv 2006/112/EG för registrering enligt de särskilda ordningarna för icke-etablerade beskattningsbara personer som tillhandahåller telekommunikationstjänster, radio- och televisionssändningar och elektroniska tjänster till icke beskattningsbara personer från och med den 1 oktober 2014.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Luxemburg den 9 oktober 2012.