NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 542/2014
ze dne 15. května 2014,
kterým se mění nařízení (EU) č. 1215/2012, pokud jde o pravidla použitelná pro Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a), c) a e) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
jednajíce v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 19. února 2013 Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarsko, Republika Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska podepsaly Dohodu o Jednotném patentovém soudu (3). Dohoda o Jednotném patentovém soudu stanoví, že nevstoupí v platnost dříve než první den čtvrtého měsíce poté, co vstoupí v platnost změny nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (4), pokud jde o vztah uvedeného nařízení k Dohodě o Jednotném patentovém soudu.
(2)
Dne 15. října 2012 Belgické království, Lucemburské velkovévodství a Nizozemské království, strany Úmluvy ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“), podepsaly protokol, kterým se uvedená smlouva mění. Uvedený protokol umožňuje přenesení příslušnosti v konkrétních záležitostech spadajících do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 1215/2012 na Soudní dvůr Beneluxu.
(3)
Je nezbytné upravit vztah nařízení (EU) č. 1215/2012 s Dohodou o Jednotném patentovém soudu a s Úmluvou o Soudním dvoru Beneluxu prostřednictvím změn uvedeného nařízení.
(4)
Aby byla zajištěna právní jistota a předvídatelnost pro žalované, kteří by mohli být žalováni u těchto dvou soudů v místě nacházejícím se v jiném členském státě, než který byl určen podle pravidel nařízení (EU) č. 1215/2012, měly by se Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu považovat za soudy ve smyslu nařízení (EU) č. 1215/2012.
(5)
Účelem změn nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovených v tomto nařízení ohledně Jednotného patentového soudu je založit mezinárodní příslušnost tohoto soudu a tyto změny se netýkají vnitřního rozvrhu práce mezi komorami tohoto soudu ani ujednání stanovených v Dohodě o Jednotném patentovém soudu týkajících se výkonu pravomoci, včetně výlučné pravomoci, během přechodného období stanoveného v uvedené dohodě.
(6)
Jako soudy společné několika členským státům nemohou Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu, na rozdíl od soudu jednoho členského státu, vykonávat příslušnost vůči žalovaným, kteří nemají bydliště v některém členském státě, na základě vnitrostátního práva. Aby tyto dva soudy mohly příslušnost vůči těmto žalovaným vykonávat, měla by se tedy pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 pro záležitosti, které spadají do příslušnosti Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, vztahovat i na žalované s bydlištěm ve třetích státech. Stávající pravidla příslušnosti stanovená v nařízení (EU) č. 1215/2012 zajišťují úzkou vazbu mezi řízeními, na která se uvedené nařízení vztahuje, a územím členských států. Je proto vhodné rozšířit tato pravidla i na řízení proti všem žalovaným bez ohledu na jejich bydliště. Při uplatňování pravidel příslušnosti stanovených v nařízení (EU) č. 1215/2012 by měly Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu (jednotlivě dále jen „společný soud“) uplatňovat pouze ta pravidla, jež jsou vhodná pro oblast sporů, ke které jim byla příslušnost svěřena.
(7)
Společný soud by měl být schopen projednávat spory proti žalovaným ze třetích států na základě pravidla podpůrné příslušnosti v řízeních týkajících se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu jak uvnitř Unie, tak mimo ni. Taková podpůrná příslušnost by měla být vykonávána v případě, že se majetek žalovaného nachází v kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení společného soudu, a že daný spor má dostatečnou vazbu na tento členský stát, například protože tam má žalobce bydliště nebo tam jsou k dispozici důkazní prostředky související se sporem. Při stanovení své příslušnosti by měl společný soud zohlednit hodnotu daného majetku, která by neměla být nevýznamná a měla by umožňovat alespoň částečný výkon rozhodnutí v členských státech, které jsou stranami nástroje o zřízení společného soudu.
(8)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení, jejichž cílem je zabránit, aby byla vedena souběžná řízení a vydávána neslučitelná soudní rozhodnutí, by se měla použít, jsou-li zahájena řízení u společného soudu a u soudu členského státu, ve kterém Dohoda o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu neplatí.
(9)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení by se měla rovněž použít, pokud jsou během přechodného období stanoveného v Dohodě o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení o určitých druzích sporů jak u Jednotného patentového soudu, tak u vnitrostátního soudu členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
(10)
Rozhodnutí vydaná Jednotným patentovým soudem nebo Soudním dvorem Beneluxu by měla být v členském státě, který není stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, uznávána a vykonávána v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(11)
Rozhodnutí vydaná soudy členských států, které nejsou stranami Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, by měla být uznávána a vykonávána v jiném členském státě v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(12)
Nařízení (EU) č. 1215/2012 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Jelikož cíle tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(14)
V souladu s článkem 3 a čl. 4a odst. 1 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné, aniž je dotčena možnost, aby Dánsko uplatňovalo změny nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovené v tomto nařízení na základě článku 3 Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze dne 19. října 2005 (5),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V kapitole VII nařízení (EU) č. 1215/2012 se vkládají nové články, které znějí:
„Článek 71a
1. Pro účely tohoto nařízení se soud společný několika členským státům ve smyslu odstavce 2 (dále jen „společný soud“) považuje za soud členského státu, pokud tento společný soud podle nástroje, kterým je zřízen, vykonává příslušnost ve věcech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
2. Pro účely tohoto nařízení se za společné soudy považují tyto soudy:
a)
Jednotný patentový soud zřízený Dohodou o Jednotném patentovém soudu podepsanou dne 19. února 2013 (dále jen „Dohoda o Jednotném patentovém soudu“) a
b)
Soudní dvůr Beneluxu zřízený Úmluvou ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“).
Článek 71b
Příslušnost společného soudu se stanoví takto:
1)
společný soud je příslušný, pokud by podle tohoto nařízení byly ve věci, která se řídí nástrojem o zřízení tohoto společného soudu, příslušné soudy členského státu, jenž je stranou uvedeného nástroje;
2)
pokud žalovaný nemá bydliště v žádném členském státě a toto nařízení ve vztahu k němu jinak nezakládá příslušnost, použije se přiměřeně kapitola II bez ohledu na bydliště žalovaného.
U společného soudu může být podán návrh na předběžná opatření včetně zajišťovacích opatření i tehdy, pokud jsou ve věci samé příslušné soudy třetího státu;
3)
pokud je společný soud příslušný ve vztahu k žalovanému na základě bodu 2 ve sporu týkajícím se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu uvnitř Unie, může tento soud vykonávat příslušnost i ve vztahu ke škodě vzniklé tímto porušením mimo Unii.
Tato příslušnost může být stanovena pouze tehdy, pokud se majetek náležející žalovanému nachází ve kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, a spor má na tento členský stát dostatečnou vazbu.
Článek 71c
1. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou řízení zahájena u společného soudu a u soudu členského státu, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu.
2. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou během přechodného období uvedeného v článku 83 Dohody o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení před Jednotným patentovým soudem a soudem členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
Článek 71d
Toto nařízení se vztahuje na uznání a výkon:
a)
rozhodnutí vydaných společným soudem, která mají být uznána a vykonána v členském státě, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu; a
b)
rozhodnutí soudů členského státu, který není stranou nástroje o zřízení společného soudu, jež mají být uznána a vykonána v členském státě, který je stranou uvedeného nástroje.
Pokud je však uznání a výkon rozhodnutí vydaného společným soudem navrhováno v členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, uplatní se veškerá pravidla uvedeného nástroje o uznávání a výkonu namísto pravidel stanovených v tomto nařízení.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 10. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 542/2014
av den 15 maj 2014
om ändring av förordning (EU) nr 1215/2012 beträffande de regler som ska tillämpas vad gäller den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 81.2 a, c och e,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
Den 19 februari 2013 undertecknade Konungariket Belgien, Republiken Bulgarien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Irland, Republiken Grekland, Republiken Frankrike, Republiken Italien, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Portugal, Rumänien, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland avtalet om en enhetlig patentdomstol (3). Enligt avtalet om en enhetlig patentdomstol ska det inte träda i kraft före den första dagen i den fjärde månaden efter dagen för ikraftträdande av ändringarna av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 (4) vad gäller förhållandet mellan den förordningen och avtalet om en enhetlig patentdomstol.
(2)
Den 15 oktober 2012 undertecknade Konungariket Belgien, Storhertigdömet Luxemburg och Konungariket Nederländerna, som är parter i fördraget av den 31 mars 1965 om upprättande och stadgar för en Beneluxdomstol (nedan kallat fördraget om Beneluxdomstolen), ett protokoll om ändring av det fördraget. Det protokollet gjorde det möjligt att överföra behörighet till Beneluxdomstolen i särskilda frågor som omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EU) nr 1215/2012.
(3)
Förhållandet mellan förordning (EU) nr 1215/2012 och avtalet om en enhetlig patentdomstol respektive fördraget om Beneluxdomstolen måste regleras genom ändringar av den förordningen.
(4)
Den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen bör anses som domstolar i den mening som avses i förordning (EU) nr 1215/2012, för att tillgodose kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet för svarande mot vilka talan skulle kunna väckas vid dessa två domstolar på en ort som är belägen i en annan medlemsstat än den som anges genom bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012.
(5)
De ändringar av förordning (EU) nr 1215/2012 som föreskrivs i den härförordningen vad gäller den enhetliga patentdomstolen är avsedda att bestämma den domstolens internationella behörighet och påverkar inte den interna fördelningen av förfaranden mellan den domstolens avdelningar och inte heller de bestämmelser som föreskrivs i avtalet om en enhetlig patentdomstol i fråga om utövande av behörighet, däribland exklusiv behörighet, under den övergångsperiod som föreskrivs i det avtalet.
(6)
Den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen, som är gemensamma domstolar för flera medlemsstater, kan inte, till skillnad från en domstol i en medlemsstat, utöva behörighet med stöd av nationell rätt gentemot svarande som inte har hemvist i en medlemsstat. För att dessa två domstolar ska kunna utöva behörighet i förhållande till sådana svarande bör därför bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012, vad gäller frågor som omfattas av den enhetliga patentdomstolens respektive Beneluxdomstolens behörighet, vara tillämpliga även på svarande med hemvist i tredjeländer. De befintliga behörighetsreglerna i förordning (EU) nr 1215/2012 säkerställer en nära koppling mellan de förfaranden på vilka den förordningen är tillämplig och medlemsstaternas territorium. Det är därför lämpligt att utvidga dessa regler till att gälla talan mot alla svarande, oavsett deras hemvist. Vid tillämpningen av behörighetsreglerna i förordning (EU) nr 1215/2012 bör den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen (nedan var och en kallade en gemensam domstol) endast tillämpa de bestämmelser som är lämpliga för den sakfråga för vilka de har getts behörighet.
(7)
En gemensam domstol bör kunna handlägga tvister där svarande från tredjeländer på grundval av en subsidiär regel om behörighet i förfaranden angående ett intrång i ett europeiskt patent som ger upphov till skada såväl inom som utanför unionen. Sådan subsidiär behörighet bör utövas om egendom som tillhör svaranden befinner sig i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och om tvisten i fråga har tillräcklig anknytning till en sådan medlemsstat, till exempel på grund av att käranden har sin hemvist där eller att bevisning i tvisten är tillgänglig där. Vid bestämmande av sin behörighet bör den gemensamma domstolen ta hänsyn till värdet på egendomen i fråga, vilket inte bör vara obetydligt och vilket bör göra det möjligt att åtminstone delvis verkställa domen i medlemsstater som är parter i instrumentet om inrättande av den gemensamma domstolen.
(8)
Bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012 om litispendens och mål som har samband med varandra, som syftar till att förhindra parallella förfaranden och inbördes oförenliga domar, bör tillämpas om talan väcks vid en gemensam domstol och vid domstol i en medlemsstat där avtalet om en enhetlig patentdomstol eller, allt efter omständigheterna, fördraget om Beneluxdomstolen inte är tillämpligt.
(9)
Bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012 om litispendens och mål som har samband med varandra bör även vara tillämpliga om, under den övergångsperiod som föreskrivs i avtalet om en enhetlig patentdomstol, talan väcks i vissa typer av tvister vid, å ena sidan, den enhetliga patentdomstolen, och, å den andra sidan, en nationell domstol i en medlemsstat som är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol.
(10)
Domar som meddelats av den enhetliga patentdomstolen eller av Beneluxdomstolen bör erkännas och verkställas i enlighet med förordning (EU) nr 1215/2012 i en medlemsstat som inte är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol eller fördraget om Beneluxdomstolen, allt efter omständigheterna.
(11)
Domar som meddelats av domstol i en medlemsstat som inte är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol eller fördraget om Beneluxdomstolen, allt efter omständigheterna, bör erkännas och verkställas i en annan medlemsstat i enlighet med förordning (EU) nr 1215/2012.
(12)
Förordning (EU) nr 1215/2012 bör därför ändras i enlighet med detta.
(13)
Eftersom målet för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(14)
I enlighet med artiklarna 3 och 4a.1 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.
(15)
I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av den här förordningen, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark, dock utan att detta påverkar Danmarks möjlighet att tillämpa de ändringar av förordning (EU) nr 1215/2012 som fastställs i denna förordning i enlighet med artikel 3 i avtalet av den 19 oktober 2005 mellan Europeiska gemenskapen och Konungariket Danmark om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (5).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I förordning (EU) nr 1215/2012 ska följande artiklar införas i kapitel VII:
”Artikel 71a
1. I denna förordning avses med en gemensam domstol för flera medlemsstater i enlighet med vad som anges i punkt 2 (nedan kallad en gemensam domstol) en domstol i någon av medlemsstaterna när en sådan gemensam domstol i enlighet med det instrument genom vilket den inrättats utövar sin behörighet i sådana frågor som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde.
2. I denna förordning ska var och en av följande domstolar anses vara en gemensam domstol:
a)
Den enhetliga patentdomstolen, som inrättades genom det avtal om en enhetlig patentdomstol som undertecknades den 19 februari 2013 (nedan kallat avtalet om en enhetlig patentdomstol).
b)
Beneluxdomstolen, som inrättades genom fördraget av den 31 mars 1965 om upprättande och stadgar för en Beneluxdomstol (nedan kallat fördraget om Beneluxdomstolen).
Artikel 71b
En gemensam domstols behörighet ska bestämmas på följande sätt:
1.
En gemensam domstol ska vara behörig enligt denna förordning om domstolarna i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades skulle vara behöriga i frågor som omfattas av det instrumentet.
2.
Om svaranden inte har sin hemvist i en medlemsstat, och denna förordning inte heller i övrigt ger behörighet i förhållande till denne, ska kapitel II tillämpas, när så är lämpligt, oavsett var svaranden har sin hemvist.
Ansökan får lämnas in till en gemensam domstol angående en interimistisk åtgärd, inbegripet en säkerhetsåtgärd, även om domstolarna i ett tredjeland är behöriga att pröva målet i sak.
3.
Om en gemensam domstol är behörig i förhållande till en svarande enligt punkt 2 i en tvist rörande ett intrång i ett europeiskt patent som innebär att skada uppstår inom unionen, kan denna domstol också utöva behörighet när det gäller skada som uppstår utanför unionen till följd av ett sådant intrång.
En sådan behörighet får endast bestämmas om egendom som tillhör svaranden befinner sig i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och om tvisten har tillräcklig anknytning till någon sådan medlemsstat.
Artikel 71c
1. Artiklarna 29-32 ska vara tillämpliga när talan väcks vid en gemensam domstol och vid en domstol i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades.
2. Artiklarna 29-32 ska vara tillämpliga när, under den övergångsperiod som avses i artikel 83 i avtalet om en enhetlig patentdomstol, talan väcks vid den enhetliga patentdomstolen och vid en domstol i en medlemsstat som är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol.
Artikel 71d
Denna förordning ska tillämpas på erkännande och verkställighet av
a)
domar som meddelats av en gemensam domstol som ska erkännas och verkställas i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades, och
b)
domar som meddelats av domstolar i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och som ska erkännas och verkställas i en medlemsstat som är part i det instrumentet.
Om erkännande och verkställighet av en dom som har meddelats av en gemensam domstol söks i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades, är det dock bestämmelserna om erkännande och verkställighet i det instrumentet som ska gälla i stället för bestämmelserna i denna förordning.”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 10 januari 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Bryssel den 15 maj 2014.