PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 870/2014
ze dne 11. srpna 2014
o kritériích pro žadatele o přidělení kapacity železniční infrastruktury
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/ES ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (1), a zejména na čl. 41 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU se stanoví, že provozovatelé infrastruktury mohou stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistili naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury.
(2)
Takové požadavky by měly být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Mohou zahrnovat pouze poskytnutí finanční záruky, která by měla být úměrná zamýšlenému rozsahu činnosti žadatele, a ujištění o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
(3)
Finanční záruky by mohly být ve formě záloh nebo záruk poskytovaných finančními institucemi.
(4)
V rámci přiměřenosti požadavků podle 2. bodu odůvodnění je třeba zohlednit skutečnost, že infrastruktura konkurenčních druhů dopravy, jako je silniční a letecká doprava, námořní lodě a vnitrozemské vodní cesty, mnohdy není zatížena poplatky za její využití, a tudíž s ní ani nesouvisí finanční záruky. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž mezi jednotlivými druhy dopravy, měly by být finanční záruky omezeny na nezbytně nutné minimum z hlediska jejich úrovně i doby trvání.
(5)
Tyto finanční záruky jsou přiměřené, pouze jsou-li nutné k ujištění provozovatele infrastruktury ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury. Jelikož se provozovatelé infrastruktury mohou opřít i o kontroly finanční způsobilosti železničních podniků a související dohled v rámci postupu pro vydávání licencí v souladu kapitolou III směrnice 2012/34/EU, a zejména jejím článkem 20, snižuje se tím i potřeba finanční záruky.
(6)
Na uvedené záruky se vztahuje zásada nediskriminace, pročež by se požadavky na záruky kladené na žadatele s infrastrukturou v soukromém a ve veřejném vlastnictví neměly nijak lišit.
(7)
Záruky by měly být úměrné úrovni rizika, které pro provozovatele infrastruktury představuje v různých fázích přidělování kapacity žadatel. Riziko je obecně považováno za nízké, dokud lze kapacitu přerozdělit ostatním železničním podnikům.
(8)
Záruku, která se vyžaduje při podání vyhovujících návrhů na přidělení kapacity infrastruktury, lze považovat za přiměřenou, transparentní a nediskriminační, pokud provozovatel infrastruktury stanoví ve zprávě o síti jasná a transparentní pravidla pro podání žádosti o přidělení kapacity a nabídne žadatelům potřebné podpůrné nástroje. Jelikož není možné objektivně určit před zahájením řízení pro podávání žádostí, co se rozumí schopností připravit vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury, veškerá případné selhání ve vztahu k dané schopnosti lze určit až po uplynutí daného řízení, a to pokud žadatel opakovaně nepředloží uvedené návrhy nebo provozovateli infrastruktury nesdělí potřebné informace. Za uvedené selhání je žadatel odpovědný; může mu být uložena sankce ve formě jeho vyloučení, pokud jde o žádost o konkrétní trasu vlaku.
(9)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v čl. 62 odst. 1 směrnice 2012/34/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na finanční záruky, které může vyžadovat provozovatel infrastruktury pro naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů, aniž by byla překročena úroveň úměrná rozsahu činnosti zamýšlené žadatelem. Požadavky zahrnují zejména podmínky, v jakých situacích lze záruku či zálohu vyžadovat, jakož i výši finanční záruky a dobu jejího trvání. Toto nařízení dále podrobněji stanoví kritéria pro posouzení schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí tato definice:
„finanční zárukou“ se rozumí a) zálohy, které mají snížit budoucí povinnosti k úhradě poplatků za infrastrukturu a které mají tyto povinnosti předvídat, nebo b) smluvní ujednání, jímž se finanční instituce (např. banka) zavazuje k tomu, že se dané platby uskuteční v den jejich splatnosti.
Článek 3
Podmínky finančních záruk
1. Žadatel může žádosti o finanční záruku vyhovět buď prostřednictvím zálohy, nebo prostřednictvím smluvního ujednání, ve smyslu článku 2. Vyžaduje-li provozovatel infrastruktury na žadateli zálohu na poplatky za infrastrukturu, nesmí se zároveň za tytéž zamýšlené činnosti dožadovat jiných finančních záruk.
2. Provozovatel infrastruktury smí na žadatelích finanční záruky požadovat pouze v případě, že je možné se na základě úvěrového hodnocení žadatele domnívat, že by mohl mít potíže pravidelně hradit poplatky za infrastrukturu. Tato úvěrová hodnocení provozovatel infrastruktury případně uvede v oddíle o zásadách zpoplatnění v rámci své zprávy o síti. Ve své žádosti o finanční záruku vychází provozovatel infrastruktury z úvěrových hodnocení, která nejsou starší dvou let, jež mu poskytne ratingová agentura.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí finanční záruku vyžadovat:
a)
po určeném železničním podniku v případě, že finanční záruku již poskytl či uhradil žadatel, který není železničním podnikem, za účelem úhrady budoucích plateb za tytéž zamýšlené činnosti;
b)
uhradí-li poplatek za infrastrukturu přímo provozovateli infrastruktury příslušný orgán podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (2).
Článek 4
Výše finanční záruk a doba jejich trvání
1. Výše finančních záruk na jednoho žadatele nepřekročí odhadovanou výši poplatků, které vzniknou během dvou měsíců provozu vlaků, jenž je předmětem žádosti.
2. Od maximální odhadované částky poplatků podle odstavce 1 se odečtou poplatky za rezervaci kapacity uhrazené v souladu se článkem 36 směrnice 2012/34/EU.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí vyžadovat, aby finanční záruka nabyla účinku později než deset dnů před prvním dnem v měsíci, v němž železniční podnik zahájí provoz vlaků, na který se vztahují poplatky za infrastrukturu, jež má uvedená záruka pokrýt. Je-li kapacita infrastruktury přidělena až po tomto časovém období, může provozovatel infrastruktury vyžadovat finanční záruku v krátké lhůtě.
Článek 5
Schopnost podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury
Provozovatel infrastruktury smí žádost o konkrétní trasu vlaku zamítnout z důvodu, že nezískal jistotu o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury ve smyslu čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU, pouze pokud:
a)
žadatel nevyhověl dvěma následným žádostem o poskytnutí chybějících informací nebo opakovaně reagoval způsobem, který nesplňuje podmínky stanovené ve zprávě o síti uvedené v článku 27 směrnice 2012/34/EU a v příloze IV uvedené směrnice, pokud jde o řízení pro podávání žádostí k trasám vlaků, a
b)
provozovatel infrastruktury není schopen na žádost regulačního subjektu a k jeho spokojenosti doložit, že učinil veškeré přiměřené kroky, aby podpořil řádné a včasné podání žádostí.
Článek 6
Přechodné ustanovení
Provozovatelé infrastruktury uvedou v případě potřeby své zprávy o síti pro první období jízdního řádu do souladu s ustanoveními tohoto nařízení po jeho vstupu v platnost.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 16. června 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. srpna 2014.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 870/2014
av den 11 augusti 2014
om kriterier för sökande för järnvägsinfrastrukturens kapacitet
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europarlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (1), särskilt artikel 41.3, och
av följande skäl:
(1)
I artikel 41.2 i direktiv 2012/34/EU föreskrivs möjligheten för infrastrukturförvaltare att ställa krav på sökande för att se till att berättigade förväntningar om framtida intäkter och utnyttjande av infrastrukturen säkerställs.
(2)
Kraven bör vara lämpliga, tydliga och icke-diskriminerande. De får endast innefatta bestämmelser om en ekonomisk garanti som inte bör överstiga en lämplig nivå, som ska stå i proportion till sökandens planerade verksamhetsnivå, och en garanti avseende den sökandes förmåga att ansöka om infrastrukturkapacitet i överensstämmelse därmed.
(3)
Ekonomiska garantier kan ta formen av förskottsbetalningar eller garantier som tillhandahålls av finansinstitut.
(4)
Vid bedömningen av lämpligheten hos de krav som avses i skäl 2, bör man ta hänsyn till det faktum att infrastrukturen i konkurrerande transportslag, såsom väg- och lufttransporter, fartyg och inre vattenvägar, ofta inte är avgiftsbelagda för användare och följaktligen inte berörs av ekonomiska garantier. För att säkerställa rättvis konkurrens mellan olika transportslag, bör ekonomiska garantier begränsas till vad som är absolut nödvändigt i fråga om nivå och varaktighet.
(5)
Dessa ekonomiska garantier är lämpliga endast om de är nödvändiga för att försäkra infrastrukturförvaltare om framtida intäkter och utnyttjande av infrastrukturen. Med tanke på att infrastrukturförvaltare kan förlita sig på den kontroll och övervakning av den ekonomiska förmågan hos järnvägsföretag inom ramen för tillståndsförfarandet i enlighet med kapitel III i direktiv 2012/34/EU, särskilt artikel 20 i det direktivet, minskas behovet av ekonomiska garantier ännu mer.
(6)
Principen om icke-diskriminering ska tillämpas på de garantierna, och därför bör det inte göras någon åtskillnad mellan garantikraven för privatägda och offentligt ägda sökande.
(7)
Garantier bör stå i proportion till risknivån som den sökande utsätter infrastrukturförvaltaren för i olika skeden av kapacitetstilldelningen. Risken betraktas generellt sett som låg så länge som kapacitetsutnyttjandet kan omfördelas till andra järnvägsföretag.
(8)
En garanti som begärs när det gäller utarbetande av överensstämmande anbud kan endast anses vara lämplig, tydlig och icke-diskriminerande om infrastrukturförvaltaren fastställer tydliga och transparenta regler för utarbetandet av kapacitetsansökningar i beskrivningen av järnvägsnätet, och ger de sökande nödvändiga hjälpmedel. Eftersom det inte är möjligt att objektivt fastställa förmågan att utarbeta överensstämmande anbud före ansökningsförfarandet, kan bristfällig förmåga fastställas först efter detta förfarande på grundval av upprepad underlåtenhet att lämna sådana anbud eller att lämna nödvändiga uppgifter till infrastrukturförvaltaren. Den sökande är ansvarig för denna underlåtenhet som medför en påföljd som innebär att den sökande utesluts från ansökan för ett specifikt tågläge.
(9)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från den kommitté som avses i artikel 62.1 i direktiv 2012/34/EU.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs kraven för ekonomiska garantier som en infrastrukturförvaltare kan ställa för att se till att berättigade förväntningar om framtida intäkter uppfylls utan att man överstiger en lämplig nivå, som ska stå i proportion till sökandens planerade verksamhetsnivå. Kraven innefattar framför allt villkoren för när en garanti eller en förskottsbetalning kan begäras samt den ekonomiska garantins nivå och varaktighet. I denna förordning specificeras dessutom närmare de kriterier som ska användas för att bedöma förmågan hos en sökande att utarbeta överensstämmande anbud för infrastrukturkapacitet.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning avses med
ekonomisk garanti: a) en förskottsbetalning för att minska och föregripa kommande åtaganden att betala infrastrukturavgifter eller b) kontraktsarrangemang som innebär att ett finansinstitut, exempelvis en bank, åtar sig att säkerställa att sådana betalningar betalas när de förfaller.
Artikel 3
Villkor för ekonomiska garantier
1. Den sökande kan välja att uppfylla en begäran om ekonomisk garanti genom antingen förskottsbetalning eller kontraktsarrangemang i den mening som avses i artikel 2. Om en infrastrukturförvaltare kräver att en sökande ska göra en förskottsbetalning för infrastrukturavgifter kan förvaltaren inte samtidigt begära andra ekonomiska garantier för samma planerade verksamhet.
2. En infrastrukturförvaltare får inte begära att sökande ska lämna ekonomiska garantier, om inte en kreditvärdering av den sökande visar att denne kan ha svårt att klara av regelbundna betalningar av infrastrukturavgifter. Infrastrukturförvaltaren ska i tillämpliga fall nämna sådana kreditvärderingar i avsnittet om avgiftsprinciper i sin beskrivning av järnvägsnätet. Infrastrukturförvaltaren ska grunda sin begäran om en ekonomisk garanti på högst två år gamla kreditvärderingar från ett kreditvärderingsinstitut.
3. Infrastrukturförvaltaren ska inte begära en ekonomisk garanti
a)
från det utsedda järnvägsföretaget om en ekonomisk garanti redan har beviljats eller betalats av den sökande, som inte är ett järnvägsföretag, för att täcka framtida betalningar för samma planerade verksamhet,
b)
om infrastrukturavgiften ska betalas direkt till infrastrukturförvaltaren av behörig myndighet enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 (2).
Artikel 4
De ekonomiska garantiernas nivå och varaktighet
1. Nivån på de ekonomiska garantierna för en sökande ska inte överstiga det beräknade avgiftsbeloppet under de första två månadernas tågdrift efter begäran.
2. Bokningsavgifter som betalats i enlighet med artikel 36 direktiv 2012/34/EU ska dras av från det högsta beräknade avgiftsbelopp som avses i punkt 1.
3. En infrastrukturförvaltare får inte kräva att en ekonomisk garanti träder i kraft mer än tio dagar före den månad då järnvägsföretaget inleder den tågdrift vars infrastrukturavgifter den ekonomiska garantin ska täcka. Om kapaciteten tilldelas efter den tidpunkten, kan infrastrukturförvaltaren kräva att det ställs en ekonomisk garanti med kort varsel.
Artikel 5
Förmåga att utarbeta överensstämmande anbud för infrastrukturkapacitet
Infrastrukturförvaltaren ska inte avslå en ansökan för ett specifikt tågläge på grund av underlåtenhet att tillhandahålla en garanti avseende förmågan att utarbeta ett överensstämmande anbud för infrastrukturkapacitet, i den mening som avses i artikel 41.2 i direktiv 2012/34/EU, såvida inte
a)
sökanden inte har svarat på två uppmaningar att inkomma med information som saknas eller vid upprepade tillfällen har agerat på ett sätt som inte uppfyller villkoren i den beskrivning av järnvägsnätet som avses i artikel 27 i direktiv 2012/34/EU och i bilaga IV till direktivet i fråga om ansökningsförfarandet för tåglägen, och
b)
infrastrukturförvaltaren på regleringsorganets begäran och på ett för regleringsorganet tillfredsställande sätt kan visa att den har tagit alla rimliga steg för att stödja en korrekt och punktlig inlämning av ansökningar.
Artikel 6
Övergångsbestämmelse
Om så är nödvändigt ska infrastrukturförvaltaren i fråga om den första tidtabellsperioden efter ikraftträdandet av denna förordning anpassa sina beskrivningar av järnvägsnätet till bestämmelserna i denna förordning.
Artikel 7
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning ska tillämpas från och med den 16 juni 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 11 augusti 2014.