NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1123/2013
ze dne 8. listopadu 2013
o stanovení nároků na mezinárodní kredity podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 11a odst. 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu (Kjótský protokol) zavádí dva mechanismy pro vytvoření mezinárodních kreditů, které mohou smluvní strany použít ke kompenzaci emisí. Mechanismus společného provádění stanoví tvorbu jednotek snížení emisí (ERU), zatímco mechanismus čistého rozvoje stanoví tvorbu jednotek ověřeného snížení emisí (CER).
(2)
Národní alokační plány členských států přijaté podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoví, že za období 2008-2012 mohou provozovatelé využít určitý počet jednotek CER a ERU, aby splnili své závazky ohledně vyřazení povolenek, jak je uvedeno v článku 12 směrnice 2003/87/ES.
(3)
Článek 11a směrnice 2003/87/ES stanoví další používání CER a ERU vydaných podle Kjótského protokolu v rámci systému pro obchodování s emisemi podle směrnice 2003/87/ES v období od roku 2013 do roku 2020 a obsahuje ustanovení týkající se povolené výše použití, která provozovatelům a provozovatelům letadel umožňuje, aby splnili své povinnosti vyřadit povolenky podle článku 12 směrnice 2003/87/ES. Ustanovení čl. 11a odst. 8 uvádí konkrétní minimální nároky, vyjádřené v procentech využívání mezinárodních kreditů provozovateli a provozovateli letadel v období 2008-2020, a předpokládá opatření ke stanovení přesných procentních limitů.
(4)
Směrnice 2003/87/ES stanoví propojení mechanismů na bázi projektů obsažených v Kjótském protokolu se systémem obchodování s emisemi za účelem zvýšení nákladové efektivnosti při dosahování snížení celosvětových emisí skleníkových plynů. S ohledem na počet povolenek na období 2013-2020 vydaných podle čl. 13 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 2003/87/ES by nároky na použití mezinárodních kreditů měly být stanoveny v minimálních výších uvedených v čl. 11a odst. 8 prvním a třetím pododstavci. V důsledku toho bude celkové omezení pro využití mezinárodních kreditů stanovené v čl. 11a odst. 8 pátém pododstavci směrnice 2003/87/ES dodrženo a druhý pododstavec a druhá věta čl. 11a odst. 8 čtvrtého pododstavce směrnice 2003/87/ES se zde nepoužijí. Veškeré zbývající nároky provozovatelů letadel z roku 2012 zůstanou zachovány v souladu s čl. 11a odst. 2, 3 a 4 směrnice 2003/87/ES.
(5)
Provozovatelé stacionárních zařízení po rozsáhlém rozšíření kapacity podle článku 20 rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (2), by měli mít nárok, aby se s nimi zacházelo buď jako se stávajícími provozovateli, nebo novými účastníky.
(6)
Ustanovení článků 58 až 61 nařízení Komise (EU) č. 389/2013 ze dne 2. května 2013 o vytvoření registru Unie podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009/ES a o zrušení nařízení Komise (EU) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (3) uvádějí podrobnosti praktického provedení omezení nároků zde uvedených.
(7)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který obdržel bezplatné povolenky nebo nárok na použití mezinárodních kreditů na období 2008-2012, je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena v období 2008-2012, nebo do maximální výše 11 % svého přídělu v období 2008-2012, podle toho, která hodnota je vyšší.
2. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který neobdržel bezplatné povolenky ani právo na použití mezinárodních kreditů v období 2008-2012, a odchylně od odstavce 1, každý provozovatel stacionárního zařízení ve smyslu čl. 3 písm. h) prvních dvou odrážek směrnice 2003/87/ES je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do maximální výše 4,5 % svých ověřených emisí v období 2013-2020.
3. Každý provozovatel stacionárního zařízení po rozsáhlém rozšíření kapacity podle článku 20 rozhodnutí 2011/278/EU je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena na období 2008-2012, nebo do výše, která odpovídá maximálně 11 % jeho přídělu v období 2008-2012, nebo až do maximální výše 4,5 % jeho ověřených emisí v období 2013-2020, podle toho, která hodnota je vyšší.
4. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který obdržel bezplatné povolenky v období 2008-2012 a který vykonává činnosti neuvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 219/2009 (4), ale uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (5), je oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena na období 2008-2012, nebo do výše, která odpovídá maximálně 11 % jeho přídělu v období 2008-2012, nebo až do maximální výše 4,5 % jeho ověřených emisí v období 2013-2020, podle toho, která hodnota je vyšší.
5. Každý provozovatel letadel je oprávněn použít mezinárodní kredity až do maximální výše 1,5 % svých ověřených emisí v období 2013-2020, aniž jsou dotčeny veškeré zbývající nároky z roku 2012.
Článek 2
1. Členské státy vypočítají a zveřejní nároky na mezinárodní kredity pro všechny své provozovatele v souladu s čl. 1 odst. 1 a uvědomí Komisi v souladu s článkem 59 nařízení (EU) č. 389/2013 jeden měsíc po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Pro všechny provozovatele uvedené v čl. 1 odst. 2 a provozovatele letadel uvedené v čl. 1 odst. 5 se nárok na mezinárodní kredity vypočítá na základě ověřených emisí, jež se každoročně aktualizují. Pro provozovatele uvedené v čl. 1 odst. 3 a 4 se aktualizovaný nárok na mezinárodní kredity vypočítá podle vyšší hodnoty nároku vypočteného v čl. 1 odst. 1 nebo ve výši 4,5 % ověřených emisí na období 2013-2020. Jakmile jsou ověřené emise schváleny, členské státy uvědomí Komisi o změnách nároků na mezinárodní kredity v souladu s článkem 59 nařízení EU č. 389/2013.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 8. listopadu 2013.
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 1123/2013
av den 8 november 2013
om fastställande av rätten till internationella reduktionsenheter i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (1), särskilt artikel 11a.8, och
av följande skäl:
(1)
I protokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (Kyotoprotokollet) inrättades två mekanismer för genererande av internationella reduktionsenheter som parterna kan använda för att kompensera sina utsläpp. Utsläppsminskningsenheter (ERU) kan införas genom mekanismen för gemensamt genomförande och certifierade utsläppsminskningar (CER) genom mekanismen för ren utveckling.
(2)
I medlemsstaternas nationella tilldelningsplaner som antogs i enlighet med artikel 9 i direktiv 2003/87/EG föreskrivs att verksamhetsutövare ska använda vissa kvantiteter certifierade utsläppsminskningar och utsläppsminskningsenheter för att uppfylla sina skyldigheter att överlämna utsläppsrätter såsom anges i artikel 12 i direktiv 2003/87/EG för perioden 2008-2012.
(3)
Enligt artikel 11a i direktiv 2003/87/EG tillåts fortsatt användning av CER och ERU som är utfärdade i enlighet med Kyotoprotokollet i det system för handel med utsläppsrätter som inrättats genom direktiv 2003/87/EG under perioden 2013-2020 som innehåller bestämmelser som avser de nivåer som tillåts för kategorin verksamhetsutövare och luftfartygsoperatör för att uppfylla sina skyldigheter att överlämna utsläppsrätter enligt artikel 12 i direktiv 2003/87/EG. I artikel 11a.8 fastställs vissa minimitilldelningar, uttryckta i procentnivåer, för verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer i fråga om att utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2020 och föreskrivs åtgärder för att fastställa de exakta procentbegränsningarna.
(4)
I direktiv 2003/87/EG föreskrivs att Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer ska kopplas till systemet med handel för utsläppsrätter för att göra det kostnadseffektivare att uppnå minskade globala utsläpp av växthusgaser. Med hänsyn till antalet utsläppsrätter som är giltiga för perioden 2013-2020 utfärdade i enlighet med artikel 13.2 andra stycket i direktiv 2003/87/EG bör rätten att utnyttja internationella reduktionsenheter fastställas till de miniminivåer som anges i artikel 11a.8 första och andra styckena. Som en följd av detta kommer den totala gränsen för att utnyttja internationella reduktionsenheter som föreskrivs i artikel 11a.8 femte stycket i direktiv 2003/87/EG att respekteras och artikel 11a.8 andra stycket fjärde stycket andra meningen i direktiv 2003/87/EG ska inte tillämpas. Eventuell överbliven rätt för 2012 från luftfartygsoperatörer ska behållas i enlighet med artiklarna 11a.2, 11a.3 och 11a.4 i direktiv 2003/87/EG
(5)
Verksamhetsutövare vid stationära anläggningar med en betydande kapacitetsökning i enlighet med artikel 20 i kommissionens beslut 2011/278/EU av den 27 april 2011 om fastställande av unionstäckande övergångsbestämmelser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt artikel 10a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (2) bör ha rätt att bli behandlade antingen som befintliga verksamhetsutövare eller som nya deltagare.
(6)
I artiklarna 58-61 i kommissionens förordning (EU) nr 389/2013 av den 2 maj 2013 om upprättande av ett unionsregister i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG och Europaparlamentets och rådets beslut nr 280/2004/EG och nr 406/2009/EG samt om upphävande av kommissionens förordningar (EU) nr 920/2010 och (EU) nr 1193/2011 (3) anges detaljerade uppgifter om det praktiska genomförandet av de tilldelningsbegränsningar som fastställs i dem.
(7)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommittén för klimatförändringar.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Varje verksamhetsutövare vid en stationär anläggning som fick en gratis tilldelning eller en rätt att utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2012 ska kunna utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2020 upp till samma mängd som de tilläts under perioden 2008-2012, eller en mängd som motsvarar högst 11 % av dess tilldelning under perioden 2008-2012, beroende på vilket som är högst.
2. Varje verksamhetsutövare vid en stationär anläggning som varken fått gratis tilldelning eller rätt att utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2012, och, genom undantag från punkt 1, varje verksamhetsutövare vid en stationär anläggning i den mening som avses i de två första strecksatserna i artikel 3 h i direktiv 2003/87/EG ska kunna utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2020 upp till högst 4,5 % av deras verifierade utsläpp under perioden 2013-2020.
3. Varje verksamhetsutövare vid en stationär anläggning med en betydande kapacitetsökning i enlighet med artikel 20 i beslut 2011/278/EU ska kunna utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2020 upp till samma mängd som de tilläts under perioden 2008-2012, eller en mängd som motsvarar högst 11 % av dess tilldelning under perioden 2008-2012, eller högst 4,5 % av deras verifierade utsläpp under perioden 2013-2020, beroende på vilket som är högst.
4. Varje verksamhetsutövare vid en stationär anläggning som fick en gratis tilldelning för perioden 2008-2012 och som genomför de aktiviteter som inte förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 219/2009 (4), men som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG ändrad genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/29/EG (5) ska ha rätt att utnyttja internationella reduktionsenheter under perioden 2008-2020 upp till samma mängd som de tilläts under perioden 2008-2012, eller en mängd som motsvarar högst 11 % av dess tilldelning under perioden 2008-2012, eller högst 4,5 % av deras verifierade utsläpp under perioden 2013-2020, beroende på vilket som är högst.
5. Varje luftfartygsoperatör ska ha rätt att utnyttja internationella reduktionsenheter upp till högst 1,5 % av deras verifierade utsläpp under perioden 2013-2020, utan att det påverkar eventuell överbliven rätt för 2012.
Artikel 2
1. Medlemsstaterna ska beräkna och offentliggöra rätten till internationella reduktionsenheter för varje verksamhetsutövare i enlighet med artikel 1.1 och underrätta kommissionen i enlighet med artikel 59 i förordning (EU) nr 389/2013 en månad efter ikraftträdandet av denna förordning.
2. För var och en av de verksamhetsutövare som avses i artikel 1.2 och luftfartygsoperatörer som avses i artikel 1.5 ska rätten till internationella reduktionsenheter beräknas på grundval av verifierade utsläpp och årligen uppdateras. För de verksamhetsutövare som avses i artikel 1.3 och 1.4 ska en uppdaterad rätt till internationella reduktionsenheter beräknas enligt den rätt som beräknas i artikel 1.1 eller 4,5 % av verifierade utsläpp för perioden 2013-2020, beroende på vilket som är högst. När de verifierade utsläppen har godkänts ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om ändringar av rätten till internationella reduktionsenheter i enlighet med artikel 59 i förordning (EU) nr 389/2013.
Artikel 3
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 8 november 2013.