NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 376/2014
ze dne 3. dubna 2014
o hlášení událostí v civilním letectví, analýze těchto hlášení a navazujících opatřeních a o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 a zrušení směrnic Evropského parlamentu a Rady 2003/42/ES, nařízení Komise (ES) č. 1321/2007 a nařízení Komise (ES) č. 1330/2007
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V Unii by měla být zajištěna všeobecně vysoká úroveň bezpečnosti civilního letectví a mělo by být vyvinuto veškeré úsilí ke snížení počtu nehod a incidentů s cílem zajistit důvěru veřejnosti v leteckou dopravu.
(2)
Počet smrtelných nehod v civilním letectví zůstával v posledním desetiletí prakticky nezměněn. Nicméně existují obavy, že se v příštích desetiletích počty nehod zvýší v důsledku nárůstu letecké dopravy a zvyšující se technické složitosti letadel.
(3)
Cílem nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 (3) je předcházet nehodám usnadněním provádění rychlých a vysoce kvalitních šetření. Toto nařízení by do postupu šetření nehod a incidentů vedených vnitrostátními orgány pro šetření podle definice v nařízení (EU) č. 996/2010 nemělo zasahovat. V případě nehody či vážného incidentu se na oznámení události vztahuje nařízení (EU) č. 996/2010.
(4)
Stávající legislativní akty Unie, zejména nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 (4) a prováděcí nařízení k němu, stanoví pro určité organizace povinnosti zavést systémy hlášení událostí v rámci jejich systémů řízení bezpečnosti. Dodržování nařízení (ES) č. 216/2008 a prováděcích nařízení k němu by nemělo zbavovat organizace povinnosti dodržovat toto nařízení. Stejně tak by dodržování tohoto nařízení nemělo zbavovat organizace povinnosti dodržovat nařízení (ES) č. 216/2008 a prováděcí nařízení k němu. To by však nemělo vést ke zřízení dvou paralelních systémů hlášení a nařízení (ES) č. 216/2008, jeho prováděcí nařízení a toto nařízení by se měly vzájemně doplňovat.
(5)
Z dosavadních zkušeností vyplývá, že v mnoha případech již před samotnou nehodou poukazuje na existenci bezpečnostních hrozeb řada událostí a jiných nedostatků. Bezpečnostní informace tak představují důležitý zdroj pro odhalování aktuálních nebo potenciálních bezpečnostních hrozeb. Ačkoli schopnost poučit se z nehody má zásadní význam, u čistě reaktivních systémů se ukázaly jejich meze, pokud jde o další zlepšování. Tyto reaktivní systémy by tak měly být za účelem účinného zvýšení bezpečnosti civilního letectví doplněny systémy proaktivními, které využívají jiné typy bezpečnostních informací. Unie, její členské státy, Evropská agentura pro bezpečnost letectví (dále jen „agentura“) a organizace by měly přispívat ke zvýšení bezpečnosti civilního letectví zavedením proaktivnějších a empiricky důkladněji podložených bezpečnostních mechanismů zaměřených na předcházení vzniku nehod na základě analýzy všech relevantních bezpečnostních informací, včetně informací o událostech v civilním letectví.
(6)
S cílem zvýšit bezpečnost civilního letectví by měly být hlášeny, shromažďovány, ukládány, chráněny, vyměňovány, šířeny a analyzovány příslušné informace týkající se bezpečnosti civilního letectví, a na základě získaných informací by měla být přijímána vhodná bezpečnostní opatření. Tento proaktivní a empiricky podložený přístup by měly provádět příslušné orgány pro bezpečnost letectví členských států, organizace v rámci svých systémů řízení bezpečnosti a agentura.
(7)
Povinnosti organizací týkající se hlášení událostí by měly být přiměřené velikosti dotčené organizace a rozsahu její činnosti. Proto by mohly mít zejména menší organizace možnost rozhodnout o spojení či sloučení funkcí určitých pracovníků v rámci organizace souvisejících s hlášením událostí, o sdílení úkolů hlášení událostí s dalšími organizacemi stejné povahy či o tom, zda budou moci shromažďování, hodnocení, zpracování, analýzy a uchovávání údajů o událostech externě zajišťovat specializované subjekty schválené příslušnými orgány členských států. Takové subjekty by měly dodržovat zásady ochrany a důvěrnosti stanovené tímto nařízením. Organizace využívající outsourcing by si měla nad úkoly zajišťovanými externími subjekty zachovat patřičnou kontrolu a měla by za uplatňování požadavků podle tohoto nařízení nést konečnou odpovědnost.
(8)
Je třeba zajistit, aby události, které pro bezpečnost letectví představují významné riziko, byly hlášeny přímými účastníky z řad pracovníků v letectví. Systémy povinného podávání hlášení by měly být doplněny systémy dobrovolného podávání hlášení, přičemž oba typy systémů by měly jednotlivcům umožňovat hlášení informací o událostech souvisejících s bezpečností letectví. Systémy povinného i dobrovolného podávání hlášení by měly být zřízeny v rámci organizací, agentury a příslušných orgánů členských států. Shromážděné informace by měly být předány orgánu odpovědnému za příslušné sledování za účelem zvýšení bezpečnosti letectví. Tyto události s možným dopadem na bezpečnost by měly organizace analyzovat, a to s cílem identifikovat související bezpečnostní hrozby a v případě potřeby přijmout vhodná nápravná nebo preventivní opatření. Organizace by měly zaslat příslušnému orgánu členského státu nebo agentuře předběžné výsledky svých analýz a také konečné analýzy, pokud jsou v nich identifikována skutečná nebo potenciální rizika pro bezpečnost letectví. Příslušné orgány členských států a agentura by měly zavést podobné postupy pro události, o nichž byly informovány přímo, a měly by odpovídajícím způsobem sledovat hodnocení prováděná organizacemi, jakož i případná preventivní či nápravná opatření přijatá těmito organizacemi.
(9)
Osoby pracující nebo jinak činné v oblasti civilního letectví jsou svědky událostí, jež mají význam pro předcházení nehodám. Měly by mít proto k dispozici nástroje, které by jim umožnily tyto události hlásit, a současně by jim měla být zajištěna ochrana. Aby byli zaměstnanci k hlášením motivováni a aby mohli lépe docenit pozitivní dopad hlášení událostí na bezpečnost letectví, měli by být pravidelně informováni o opatřeních přijímaných v rámci systémů podávání hlášení událostí.
(10)
Hrozby a rizika spojená se složitými motorovými letadly se velmi liší od hrozeb a rizik spojených s jinými typy motorových letadel. Proto by se toto nařízení mělo sice vztahovat na celé odvětví letectví, avšak povinnosti z něj vyplývající by měly být přiměřené oblasti činnosti a složitosti různých typů letadel. Proto by se na informace o událostech týkající se jiných než složitých motorových letadel měly vztahovat zjednodušené oznamovací povinnosti, které jsou pro toto odvětví letectví vhodnější.
(11)
K zachycení doplňujících informací, které by mohly přispět ke zvýšení bezpečnosti letectví, by kromě systémů požadovaných tímto nařízením měl být podporován rozvoj dalších prostředků pro shromažďování bezpečnostních informací. Pokud již organizace mají zavedeny řádně fungující systémy shromažďování bezpečnostních informací, mělo by jim být umožněno je i nadále používat souběžně se systémy, jež mají být vytvořeny pro účely tohoto nařízení.
(12)
Orgány pro šetření a jakýkoli subjekt pověřený řízením bezpečnosti civilního letectví v rámci Unie by měly získat úplný přístup ke shromážděným údajům o událostech nebo k hlášením o událostech uchovávaným jejich členskými státy, aby mohly rozhodnout, které události vyžadují šetření, vyvozovat bezpečnostní ponaučení v zájmu bezpečnosti letectví a plnit své povinnosti dohledu.
(13)
Je zásadní mít k dispozici velmi kvalitní a úplné údaje, jelikož analýzy a trendy vycházející z nepřesných údajů mohou mít za následek zavádějící výsledky a mohou vést k tomu, že se úsilí soustřeďuje na nevhodné oblasti. Kromě toho mohou takové nepřesné údaje vést ke ztrátě důvěry v informace pocházející ze systémů hlášení událostí. Za účelem zajištění kvality hlášení o událostech a podpory jejich úplnosti by měla hlášení obsahovat určité minimální informace, které se mohou v závislosti na kategorii události lišit. Kromě toho by měly být zavedeny postupy pro kontrolu kvality informací a pro předcházení nekonzistentnosti mezi hlášením o události a údaji o události, které byly předběžně získány. Rovněž by měly být za podpory Komise vytvořeny náležité pokyny, zejména v zájmu zajištění kvality údajů a v zájmu podpory jejich úplnosti, jakož i pro účely konzistentního a jednotného začleňování údajů do databází. Měly by být také pořádány semináře, organizované zejména Komisí, poskytující nezbytnou podporu.
(14)
Komise by měla vypracovat společný evropský systém klasifikace rizik zajišťující podporu při identifikaci nezbytných okamžitých opatření v reakci na jednotlivé události s vysokým bezpečnostním rizikem. Tento systém by měl rovněž umožnit identifikaci hlavních rizikových oblastí na základě analýzy souhrnných informací. Tento systém by měl napomoci příslušným subjektům při hodnocení událostí a při rozhodování o tom, kam nejlépe zaměřit své úsilí. Společný evropský systém klasifikace rizik by měl usnadnit integrovaný a harmonizovaný přístup k řízení rizik v celém evropském leteckém systému, a umožnit tak organizacím, členským státům, Komisi a agentuře, aby se zaměřily na úsilí o zlepšení bezpečnosti harmonizovaným způsobem.
(15)
Evropský systém klasifikace rizik by měl rovněž umožnit identifikaci hlavních rizikových oblastí v Unii na základě analýzy souhrnných informací z evropské perspektivy a podporovat činnosti Evropského programu pro bezpečnost letectví a Evropského plánu bezpečnosti letectví. K zajištění konzistentní a jednotné klasifikace rizik v členských státech by měla být zajištěna náležitá podpora ze strany Komise.
(16)
Za účelem usnadnění výměny informací by se měla hlášení o událostech uchovávat v databázích kompatibilních se systémem Evropského koordinačního centra pro systémy hlášení leteckých událostí (ECCAIRS) (software, který využívají všechny členské státy a evropská centrální evidence k uchovávání hlášení o událostech) a s taxonomií ADREP (taxonomie Mezinárodní organizace pro civilní letectví (dále jen „ICAO“), rovněž využívaná pro software ECCAIRS). Agentura a Komise by měly poskytovat technickou podporu umožňující interoperabilitu systémů.
(17)
Organizace by měly v jedné nebo více databázích uchovávat hlášení o událostech vyplývající z údajů o událostech shromážděných v rámci systémů povinných a podle okolností i dobrovolných hlášení událostí. Míra komplexnosti databáze by měla být přiměřená velikosti dotčené organizace nebo jejímu významu, pokud jde o cíle tohoto nařízení, a měla by obsahovat alespoň soubor údajů obsahující společná povinná datová pole a podle okolností i specifická datová pole.
(18)
Pokud je událostí dotčeno letadlo registrované v některém členském státě nebo provozované organizací usazenou v některém členském státě, měla by být tato událost hlášena i v případě, že k ní došlo mimo území uvedeného členského státu.
(19)
Informace o událostech by měly být v rámci Unie vyměňovány s cílem zlepšit zjišťování skutečných nebo potenciálních hrozeb. Tato výměna informací by měla členským státům rovněž umožnit přístup ke všem informacím o událostech, k nimž došlo na jejich území nebo v jejich vzdušném prostoru, ale které jsou hlášeny jinému členskému státu. Měla by agentuře rovněž umožnit získat přesné informace o událostech a přístup ke všem hlášením o událostech shromážděným v Unii, aby mohla v případě nutnosti přijmout nápravná opatření proti riziku zjištěnému v Unii. Tato výměna informací by měla příslušným orgánům členských států umožnit získávat přesné informace o událostech v jejich vzdušném prostoru a v případě nutnosti přijmout nápravná opatření proti riziku zjištěnému na jejich území.
(20)
Cílem výměny informací o událostech by především mělo být předcházení leteckým nehodám a incidentům. Tato výměna by neměla sloužit k určení viny nebo odpovědnosti ani ke stanovení referenčních hodnot, pokud jde o úroveň bezpečnosti.
(21)
Nejefektivněji lze výměnu velkého množství bezpečnostních informací mezi všemi členskými státy, Komisí a agenturou zajistit prostřednictvím evropské centrální evidence, budou-li k ní mít členské státy, Komise a agentura plný přístup.
(22)
Veškeré informace související s bezpečností, které pocházejí z hlášení o událostech shromážděných v Unii, by měly být do evropské centrální evidence předávány včas. To by se mělo týkat shromažďování informací o incidentech, ale také informací o nehodách a vážných incidentech vyšetřovaných podle nařízení (EU) č. 996/2010.
(23)
Toto nařízení by se mělo vztahovat na informace o událostech uložené v databázích organizací, členských států nebo agentury.
(24)
Veškeré informace týkající se bezpečnosti obsažené v evropské centrální evidenci by měly být plně dostupné subjektům, které jsou pověřeny řízením bezpečnosti civilního letectví v rámci Unie, včetně agentury, a orgánům příslušným pro vyšetřování nehod a incidentů v Unii.
(25)
Zúčastněné osoby by měly mít možnost požádat o přístup k určitým informacím obsaženým v evropské centrální evidenci za předpokladu, že dodrží předpisy týkající se ochrany důvěrnosti těchto informací a anonymitu osob, jichž se hlášení týká.
(26)
Jelikož jsou vnitrostátní kontaktní místa nejlépe obeznámena se zúčastněnými osobami, jež jsou usazeny v daném členském státě, mělo by se každé vnitrostátní kontaktní místo zabývat žádostmi od zúčastněných osob usazených na území tohoto členského státu. Komise by se měla zabývat žádostmi od zúčastněných osob ze třetích zemí a od mezinárodních organizací.
(27)
Informace obsažené v hlášení o události by měly být analyzovány a měla by být identifikována bezpečnostní rizika. Následně by měla být identifikována případná vhodná opatření na zvýšení bezpečnosti letectví, která by měla být včas provedena. Informace o analýze a návazných opatřeních ve vztahu k událostem by měly být šířeny v rámci organizací, příslušných orgánů členských států a agentury, jelikož poskytování zpětné vazby k nahlášeným událostem motivuje jednotlivce k tomu, aby události hlásili. Informace o analýze a návazných opatřeních ve vztahu k událostem by měly být v příslušných případech pokud možno sdělovány rovněž jednotlivcům, kteří události přímo hlásili příslušným orgánům členských států a agentuře. Tato zpětná vazba by měla být v souladu s předpisy o ochraně důvěrnosti a totožnosti osob podávajících hlášení a osob uvedených v hlášení o události podle tohoto nařízení.
(28)
Cílem tohoto nařízení by mělo být napomáhat členským státům, agentuře a organizacím při řízení rizik v oblasti bezpečnosti letectví. Pro systémy řízení bezpečnosti v rámci organizací jsou doplněním systémy řízení bezpečnosti členských států a agentury. Zatímco organizace se zaměřují na řízení bezpečnostních rizik souvisejících s jejich konkrétní činností, příslušné orgány členských států a agentura řídí bezpečnostní rizika pro systémy letectví členských států jako celku a celé Unie, přičemž se v každém dotčeném členském státě nebo na úrovni Unie zabývají společnými riziky v oblasti letecké bezpečnosti. Povinnosti agentury a příslušných orgánů členských států by neměly zbavit organizace jejich přímých povinností týkajících se řízení bezpečnosti přímo související s produkty a službami, které poskytují. Za tímto účelem by organizace měly shromažďovat a analyzovat informace o událostech, aby mohly identifikovat a omezovat hrozby související s jejich činností. Rovněž by měly hodnotit související bezpečnostní rizika a vyčlenit zdroje pro přijetí rychlých a vhodných opatření na snížení rizika. Celý proces by měl být sledován příslušným orgánem, který by měl v případě potřeby vyžadovat přijetí dalších opatření, aby bylo zajištěno řádné vyřešení bezpečnostních nedostatků. Příslušné orgány členských států a agentury by měly současně doplňovat systémy řízení bezpečnosti organizací na úrovni členských států a na celoevropské úrovni.
(29)
Členské státy by při určování opatření, která mají být zahrnuta do jejich státního programu pro bezpečnost a státního plánu bezpečnosti, a s cílem zajistit, aby tato opatření byla empiricky podložená, měly využívat informace získané z hlášení o událostech a z jejich analýz. Bezpečnostní programy a bezpečnostní plány členských států jsou na evropské úrovni doplněny Evropským programem pro bezpečnost letectví a Evropským plánem bezpečnosti letectví.
(30)
Jelikož cíle zvýšení bezpečnosti civilního letectví nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, protože systémy hlášení, které provozují členské státy izolovaně, jsou méně efektivní než koordinovaná síť s výměnou informací umožňující identifikaci možných bezpečnostních problémů a hlavních rizikových oblastí na úrovni Unie, měla by být analýza na vnitrostátní úrovni doplněna o analýzu a návazná opatření na úrovni Unie, aby bylo zajištěno lepší předcházení leteckým nehodám a incidentům. Tento úkol by na úrovni Unie měla provádět síť analytiků bezpečnosti letectví za koordinace s agenturou a Komisí. Síť analytiků bezpečnosti letectví by měla být oprávněna konsensuálně rozhodnout, že na svá zasedání přizve pozorovatele, včetně zaměstnanců z oboru či zástupců podniků.
(31)
Evropský program pro bezpečnost letectví a Evropský plán bezpečnosti letectví by měly činnost sítě analytiků bezpečnosti letectví využívat zejména k určení toho, které opatření je potřeba na úrovni Unie provést, a to na základě podložených faktů.
(32)
Veřejnosti by měly být poskytnuty obecné souhrnné informace o úrovni bezpečnosti letectví v členských státech a v Unii. Mělo by se jednat především o informace o trendech a analýzách vyplývajících ze zkušeností při uplatňování tohoto nařízení v členských státech, jakož i o souhrnné informace o obsahu evropské centrální evidence. Tyto informace o úrovni bezpečnosti lze poskytovat formou zveřejnění trendů, pokud jde o ukazatele výkonnosti v oblasti bezpečnosti (SPI).
(33)
Systém bezpečnosti civilního letectví je založen na zpětné vazbě a poučení z nehod a incidentů. Hlášení událostí a využití informací o událostech ke zvýšení bezpečnosti závisí na vztahu důvěry mezi osobou podávající hlášení a subjektem odpovědným za shromažďování a hodnocení těchto informací. To vyžaduje přísné uplatňování pravidel o ochraně důvěrnosti. Důvodem ochrany bezpečnostních informací před nepatřičným použitím a omezeného přístupu k evropské centrální evidenci pouze zúčastněným osobám, které se účastní zvyšování bezpečnosti civilního letectví, je zajistit trvalou dostupnost bezpečnostních informací, aby mohla být přijímána vhodná a včasná preventivní opatření a zvyšována bezpečnost letectví. V této souvislosti by citlivé bezpečnostní informace měly být vhodně chráněny a při jejich shromažďování by měla být chráněna jejich důvěrnost a jejich zdroje a zajištěna důvěra osob pracujících v civilním letectví v systém podávání hlášení událostí. Měla by být přijata vhodná opatření zajišťující, aby byla chráněna důvěrnost informací shromážděných prostřednictvím systémů hlášení událostí a aby byl omezen přístup k evropské centrální evidenci. Vnitrostátní pravidla týkající se volného přístupu k informacím by měla zohledňovat nezbytnou ochranu důvěrnosti těchto informací. Shromážděné informace by měly být přiměřeným způsobem chráněny před neoprávněným použitím či zveřejněním. Měly by být používány výlučně za účelem zachování nebo zvýšení bezpečnosti letectví a neměly by být použity k určení viny či odpovědnosti.
(34)
S cílem zajistit důvěru zaměstnanců či najatého personálu v systém podávání hlášení událostí organizace by informace vyplývající z hlášení o události měly být odpovídajícím způsobem chráněny a neměly by být používány pro jiné účely, než je zachování nebo zvýšení bezpečnosti letectví. K dosažení tohoto cíle by měly přispět zejména interní pravidla „spravedlivého posouzení“ přijaté organizacemi podle tohoto nařízení. Dalším účinným způsobem dosažení tohoto cíle může být omezení předávání osobních údajů či informací umožňujících zjištění totožnosti osoby podávající hlášení o události či jiných osob uvedených v hlášení o události tím, že budou odděleny útvary zpracovávající hlášení o událostech a jiné částí organizace.
(35)
Osoba podávající hlášení podle tohoto nařízení nebo osoba, která je v hlášení o události uvedena, by měla být řádně chráněna. V této souvislosti by hlášení o událostech měla být anonymizována a osobní údaje o osobách podávajících hlášení a o osobách, které jsou v hlášení o události uvedeny, by neměly být ukládány do databází.
(36)
Systém civilního letectví by měl rovněž podporovat „kulturu bezpečnosti“ usnadňující spontánní hlášení událostí, a prosazovat tak zásadu „spravedlivého posouzení“. Zásada „spravedlivého posouzení“ tvoří základní prvek širší „kultury bezpečnosti“, která je základem stabilního systému řízení bezpečnosti. Prostředí podporující zásady „kultury bezpečnosti“ by nemělo bránit přijetí opatření nezbytných pro zachování nebo zvýšení úrovně bezpečnosti letectví.
(37)
Zásada „spravedlivého posouzení“ by měla dotčené osoby povzbuzovat, aby hlásily informace související s bezpečností. Neměla by je však zprošťovat jejich běžné odpovědnosti. V této souvislosti by zaměstnanci a najatý personál neměli být žádným způsobem postihováni na základě informací, které poskytli podle tohoto nařízení, kromě případů úmyslného pochybení nebo případů, kdy dojde ke zjevnému, zásadnímu a závažnému přehlížení očividného rizika a k závažnému nesplnění profesní povinnosti věnovat situaci takovou péči, jíž je za daných okolností zjevně zapotřebí, což způsobí předvídatelnou škodu na zdraví či na majetku nebo závažným způsobem sníží úroveň bezpečnosti letectví.
(38)
S cílem podpořit častější hlášení událostí by bylo vhodné chránit nejen osoby podávající hlášení, ale i osoby uvedené v dotčeném hlášení. Tato ochrana by však neměla zbavit tyto osoby jejich ohlašovacích povinností podle tohoto nařízení. Zejména v případě, kdy je osoba uvedena v hlášení o události a sama má povinnost tutéž událost ohlásit, a záměrně tak neučiní, by měla této ochrany pozbýt a měly by jí být při uplatňování tohoto nařízení uloženy sankce.
(39)
Aniž je dotčeno vnitrostátní trestní právo a řádný výkon spravedlnosti, je důležité jasně stanovit míru, do jaké jsou osoba podávající hlášení události a další osoby uvedené v hlášení o události chráněny před újmou nebo stíháním.
(40)
Za účelem posílení důvěry osob v daný systém by zpracování hlášení o událostech mělo být upraveno tak, aby byla odpovídajícím způsobem chráněna důvěrná povaha totožnosti osoby podávající hlášení a dalších osob uvedených v hlášení o události s cílem podpořit uplatňování zásady „spravedlivého posouzení“. Cílem by mělo být v maximální míře umožnit zřízení nezávislého systému zpracování informací o událostech.
(41)
Významnou úlohu při identifikaci bezpečnostních hrozeb a bezpečnostních nedostatků plní zaměstnanci organizací, příslušných orgánů členských států a agentury, kteří jsou zapojeni do hodnocení, zpracování nebo analýzy informací o událostech. Ze zkušeností vyplývá, že při analýze událostí se znalostí okolností známých v návaznosti na určitou nehodu vede analýza k identifikaci rizik a nedostatků, jež by jinak nemusely být odhaleny. Je proto možné, že by osoby zapojené do hodnocení, zpracování nebo analýzy informací o událostech mohly mít obavy z potenciálních důsledků v podobě stíhání soudními orgány. Aniž je dotčeno vnitrostátní trestní právo a řádný výkon spravedlnosti, měly by se členské státy zdržet zahájení řízení vůči osobám, jež jsou v rámci příslušných orgánů členských států zapojeny do hodnocení, zpracování nebo analýzy informací o událostech, pokud jde o rozhodnutí přijatá těmito osobami v rámci jejich pracovních povinností, která se později při zpětném zkoumání ukázala jako chybná či neúčinná, avšak která v okamžiku přijetí a s ohledem na informace v té době dostupné byla přiměřená a adekvátní.
(42)
Zaměstnanci a najatý personál by měli mít možnost hlásit porušení zásad, které vymezují jejich ochranu, stanovených tímto nařízením a za hlášení takovýchto porušení by neměli být trestáni. Členské státy by měly definovat důsledky pro ty, kdo poruší zásady ochrany osoby podávající hlášení a dalších osob uvedených v hlášení o události, a měly by podle okolností přijmout nápravná opatření nebo sankce.
(43)
Je možné, že osoby budou od hlášení událostí odrazovány obavami z výpovědi ve vlastní neprospěch a z potenciálních důsledků v podobě stíhání soudními orgány. Cílů tohoto nařízení lze dosáhnout bez nepatřičného narušení systémů spravedlnosti členských států. Proto je vhodné stanovit, aby neúmyslné či nedbalostní porušení právních předpisů, na něž jsou orgány členských států upozorněny výhradně v důsledku hlášení podle tohoto nařízení, nevedlo k disciplinárnímu, správnímu ani soudnímu řízení, pokud příslušná vnitrostátní pravidla trestního práva nestanoví jinak. Právo třetích osob dát podnět k občanskoprávnímu řízení by však tímto zákazem nemělo být dotčeno a mělo by se řídit výhradně vnitrostátními právními předpisy.
(44)
S ohledem na budování prostředí „spravedlivého posouzení“ by členské státy měly mít i nadále možnost rozšířit zákaz použití hlášení o události jakožto důkazu proti osobám podávajícím hlášení ze správního a disciplinárního řízení i na řízení občanskoprávní či trestní.
(45)
Dále by měla být posílena spolupráce mezi orgány pro provozní bezpečnost a justičními orgány, jež by měla být formalizována prostřednictvím předem uzavřených ujednání, která by měla respektovat vyváženost různých dotčených veřejných zájmů a která by zejména měla upravovat přístup k hlášením o událostech uloženým ve vnitrostátních databázích a využití těchto hlášení.
(46)
Aby bylo možné podporovat větší odpovědnost svěřenou agentuře tímto nařízením, měly by jí být přiděleny dostatečné zdroje, aby byla schopna plnit dodatečné úkoly, jež jí jsou svěřeny.
(47)
Za účelem doplnění nebo pozměnění tohoto nařízení by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(48)
Při uplatňování tohoto nařízení by Komise měla konzultovat agenturu a síť analytiků bezpečnosti letectví uvedených v tomto nařízení.
(49)
Za účelem zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (5).
(50)
Při uplatňování tohoto nařízení by měla být plně respektována pravidla pro zpracování údajů a ochranu fyzických osob stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (6) a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (7). Při uplatňování tohoto nařízení by měla být plně respektována pravidla pro přístup k údajům stanovená v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (8), kromě případů, kdy se jedná o šíření údajů a informací obsažených v evropské centrální evidenci, které jsou chráněny podle přísnějších pravidel stanovených v tomto nařízení.
(51)
Zejména by měly být uplatněny sankce vůči osobě, která v rozporu s tímto nařízením zneužije informace chráněné tímto nařízením, postihne osobu podávající hlášení nebo další osoby v hlášení o události uvedené s výjimkou případů stanovených tímto nařízením, nevytvoří prostředí vhodné k tomu, aby bylo umožněno shromažďování údajů o událostech, neanalyzuje shromážděné informace, nejedná s cílem řešit zjištěné reálné nebo potenciální bezpečnostní nedostatky nebo nesdílí informace shromážděné při uplatňování tohoto nařízení.
(52)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž vytvoření společných pravidel v oblasti hlášení událostí v civilním letectví, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale spíše jej může být z důvodu jeho celoevropské působnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
(53)
Nařízení (EU) č. 996/2010 by proto mělo být změněno.
(54)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/42/ES (9), nařízení Komise (ES) č. 1321/2007 (10) a nařízení Komise (ES) č. 1330/2007 (11) by proto měly být zrušeny.
(55)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 a dne 10. dubna 2013 vydal stanovisko k aspektům tohoto nařízení, jež se týkají ochrany údajů (12),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle
1. Cílem tohoto nařízení je zvýšení bezpečnosti letectví zajištěním toho, aby byly příslušné informace týkající se bezpečnosti civilního letectví hlášeny, shromažďovány, ukládány, chráněny, vyměňovány, rozšiřovány a analyzovány.
Toto nařízení zajišťuje:
a)
aby byla ve vhodných případech včas na základě analýzy získaných informací přijímána bezpečnostní opatření;
b)
byly neustále dostupné bezpečnostní informace na základě předpisů o ochraně důvěrnosti a o vhodném používání informací a na základě harmonizované a posílené ochrany osob podávajících hlášení a osob v hlášení o události uvedených;
c)
aby rizika v oblasti bezpečnosti letectví byla zkoumána a řešena na úrovni Unie i členských států.
2. Hlášení událostí slouží výhradně pro předcházení nehodám a incidentům, nikoli k určování viny a odpovědnosti.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„osobou podávající hlášení“ fyzická osoba podávající hlášení o události nebo o jiné informaci související s bezpečností podle tohoto nařízení;
2)
„letadlem“ zařízení schopné vyvozovat síly nesoucí jej v atmosféře z reakcí vzduchu, které nejsou reakcemi vůči zemskému povrchu;
3)
„incidentem“ incident ve smyslu nařízení (EU) č. 996/2010;
4)
„vážným incidentem“ vážný incident ve smyslu nařízení (EU) č. 996/2010;
5)
„nehodou“ nehoda ve smyslu nařízení (EU) č. 996/2010;
6)
„anonymizovanou informací“ informace pocházející z hlášení o události, z níž byly odstraněny všechny osobní údaje, jako jsou jména či adresy fyzických osob;
7)
„událostí“ jakákoliv událost s dopadem na bezpečnost, která ohrožuje nebo v případě, že není odstraněna nebo řešena, by mohla ohrozit letadlo, osoby na palubě nebo jiné osoby, a zahrnuje zejména nehody nebo vážné incidenty;
8)
„organizací“ jakákoli organizace, která poskytuje letecké výrobky nebo která zaměstnává osoby, u nichž se požaduje hlášení událostí podle čl. 4 odst. 6, nebo smluvně zajišťuje či využívá jejich služby;
9)
„anonymizací“ postup, v jehož rámci jsou z podaných hlášení o události odstraněny všechny osobní údaje, které se vztahují k osobě podávající hlášení a k osobám uvedeným v hlášení o události a veškeré podrobnosti, včetně názvu organizace či organizací podílejících se na události, které mohou odhalit totožnost osoby podávající hlášení či třetích osob nebo vést k odhalení těchto informací odvozením z hlášení o události;
10)
„hrozbou“ okolnost či předmět, jež mohou způsobit úmrtí či zranění osob, poškození zařízení či konstrukce, ztrátu materiálu či omezení schopnosti osob plnit předepsanou funkci;
11)
„orgánem pro šetření“ stálý vnitrostátní orgán pro šetření v civilním letectví provádějící šetření nebo dohled nad nimi ve smyslu článku 4 nařízení (EU) č. 996/2010;
12)
„spravedlivým posouzením“ přístup, podle nějž nejsou klíčoví pracovníci nebo jiné osoby trestáni za činnosti, opomenutí nebo přijatá rozhodnutí, která odpovídají jejich zkušenostem a výcviku, ale podle nějž se netoleruje hrubá nedbalost, úmyslné přestupky a činy směřující k destrukci;
13)
„kontaktním místem“:
a)
příslušný orgán určený každým členským státem podle čl. 6 odst. 3, pokud žádost o informace podává zúčastněná osoba usazená v některém členském státě;
b)
Komise, pokud žádost o informace podává zúčastněná osoba, která je usazená mimo Unii;
14)
„zúčastněnou osobou“ jakákoli fyzická osoba, jakákoli právnická osoba nebo jakýkoli úřední subjekt bez ohledu na to, zda má vlastní právní subjektivitu, či nikoli, které jsou schopny se podílet na zvyšování bezpečnosti letectví tak, že mají přístup k informacím o událostech vyměňovaným mezi členskými státy, a které spadají do jedné z kategorií zúčastněných osob stanovených v příloze II;
15)
„státním programem bezpečnosti“ integrovaný soubor právních předpisů a činností, jehož cílem je řízení bezpečnosti civilního letectví v členském státě;
16)
„Evropským plánem bezpečnosti letectví“ posouzení bezpečnostních otázek a související akční plán na evropské úrovni;
17)
„Evropským programem pro bezpečnost letectví“ integrovaný soubor předpisů na úrovni Unie spolu s činnostmi a procesy užívanými ke společnému řízení bezpečnosti civilního letectví na evropské úrovni;
18)
„systémem řízení bezpečnosti“ systematický přístup k řízení bezpečnosti včetně nezbytných organizačních struktur, odpovědnosti, politik a postupů, včetně systému řízení, který se zabývá řízením bezpečnosti, ať již je nezávislý, nebo integrovaný do jiných systémů řízení organizace.
Článek 3
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví pravidla pro:
a)
hlášení událostí, které ohrožují nebo které, pokud by nebyly napraveny nebo řešeny, by ohrozily letadlo, osoby na palubě, jakékoliv další osoby, vybavení či instalaci s dopadem na provoz letadla, a poskytování příslušných informací souvisejících s bezpečností;
b)
analyzování a navazující opatření ve vztahu k ohlášené událostí a informacím týkajícím se bezpečnosti;
c)
ochranu pracovníků v letectví;
d)
odpovídající využití shromážděných informací týkajících se bezpečnosti;
e)
začlenění informací shromážděných do evropské centrální evidence, a pro
f)
šíření anonymizovaných informací mezi zúčastněnými osobami, aby tak tyto osoby měly k dispozici informace, které potřebují ke zvýšení bezpečnosti letectví.
2. Toto nařízení se vztahuje na události a jiné informace související s bezpečností civilních letadel, s výjimkou letadel uvedených v příloze II nařízení (ES) č. 216/2008. Členské státy mohou rozhodnout o tom, že se toto nařízení bude rovněž vztahovat na události a jiné informace související s bezpečností letadel uvedených v příloze II uvedeného nařízení.
Článek 4
Povinné hlášení
1. Události, které mohou představovat významné riziko pro bezpečnost letectví a spadají do níže uvedených kategorií, hlásí osoby uvedené v odstavci 6 prostřednictvím systému povinného hlášení událostí podle tohoto článku:
a)
události související s provozem letadla, jako jsou:
i)
události související se srážkou,
ii
události související se vzletem a přistáním,
iii)
události související s palivem,
iv)
události během letu,
v)
události související s komunikací,
vi)
události související se zraněním, nouzovými stavy a jinými kritickými situacemi,
vii)
události související se ztrátou zdravotní způsobilosti člena nebo členů posádky a jiné události související s posádkou,
viii)
události související s povětrnostními podmínkami či bezpečností;
b)
události související s technickými podmínkami, údržbou a opravou letadla, jako jsou:
i)
konstrukční závady,
ii)
poruchy systému,
iii)
problémy při údržbě a opravě,
iv)
problémy týkající se pohonu (včetně motorů, vrtulí a rotorových systémů) a problémy týkající se pomocné energetické jednotky;
c)
události týkající se letových navigačních služeb a zařízení, jako jsou:
i)
srážky, srážky, k nimž téměř došlo, nebo možné srážky,
ii)
zvláštní události týkající se uspořádání letového provozu či letových navigačních služeb (ATM/ANS) a
iii)
provozní události týkající se ATM/ANS;
d)
události související s letišti a pozemními službami, jako jsou:
i)
události související s letištními činnostmi a zařízeními,
ii)
události související s odbavováním cestujících, zavazadel, pošty a nákladu a
iii)
události související s pozemním odbavováním letadel a souvisejícími službami.
2. Každá organizace usazená v členském státě zřídí povinný systém podávání hlášení usnadňující shromažďování údajů o událostech uvedených v odstavci 1.
3. Každý členský stát zřídí povinný systém podávání hlášení usnadňující shromažďování údajů o událostech, včetně shromažďování údajů o událostech shromážděných organizacemi podle odstavce 2.
4. Evropská agentura pro bezpečnost letectví (dále jen „agentura“) zřídí povinný systém podávání hlášení usnadňující shromažďování údajů o událostech, včetně údajů o událostech shromážděných podle odstavce 2 organizacemi certifikovanými nebo schválenými agenturou.
5. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů seznam klasifikovaných událostí, k nimž se má odkazovat při hlášení událostí podle odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 19 odst. 2.
Komise do těchto prováděcích aktů zahrne samostatný seznam klasifikovaných událostí vztahující se na jiná než složitá motorová letadla. Tento seznam je zjednodušenou verzí seznamu uvedeného v předchozím pododstavci včetně případných úprav podle zvláštností odvětví letectví.
6. Následující fyzické osoby nahlašují události uvedené v odstavci 1 pokud možno prostřednictvím systému zřízeného v souladu s odstavcem 2 organizací, u níž jsou zaměstnány, nebo která je najímá či využívá jejich služeb, nebo pokud to není možné, prostřednictvím systému zřízeného v souladu s odstavcem 3 členskými státy, v nichž je jejich organizace usazena, nebo státem, jenž vydal, potvrdil nebo převedl licence pilotů, nebo prostřednictvím systému zřízeného v souladu s odstavcem 4 agenturou:
a)
velící pilot, nebo v případě, že velící pilot není schopen událost nahlásit, kterýkoliv další člen posádky v linii velení letadla zaregistrovaného v členském státě nebo letadla zaregistrovaného mimo Unii, ale používaného provozovatelem, nad jehož provozem zajišťuje dohled členský stát, nebo provozovatelem usazeným v Unii;
b)
osoba podílející se na konstrukci, výrobě, udržování letové způsobilosti, sledování údržby či úpravě letadla, či kteréhokoliv zařízení či jeho části pod dohledem členského státu či pod dohledem agentury;
c)
osoba, jež podepisuje osvědčení kontroly letové způsobilosti či osvědčení o uvolnění do provozu týkající se letadla či jakéhokoliv zařízení či jeho části, pod dohledem členského státu nebo agentury;
d)
osoba zastávající funkci, která vyžaduje, aby byla členským státem schválena jako pracovník poskytovatele služeb letového provozu, jemuž je svěřena odpovědnost týkající se letových navigačních služeb, nebo pracovník letové informační služby;
e)
osoba zastávající funkci související se zajištěním bezpečnosti letiště, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 (13);
f)
osoba zastávající funkci spojenou s instalací, pozměňováním, údržbou, opravou, renovací, letovou zkouškou nebo kontrolou leteckých navigačních zařízení, nad nimiž vykonává dohled členský stát;
g)
osoba zastávající funkci spojenou s pozemním odbavováním letadel, včetně tankování, sestavení nákladového listu, nakládky, odmrazování a vlečení na letišti podle nařízení (ES) č. 1008/2008.
7. Osoby uvedené v odstavci 6 nahlásí události do 72 hodin od okamžiku, kdy se o události dozví, nebrání-li tomu mimořádné okolnosti.
8. Po oznámení události každá organizace usazená v členském státě, na niž se nevztahuje odstavec 9, ohlásí co nejdříve, avšak v každém případě do 72 hodin od zjištění události příslušnému orgánu daného členského státu uvedenému v čl. 6 odst. 3 údaje o událostech shromážděné podle odstavce 2 tohoto článku.
9. Po oznámení události každá organizace usazená v členském státě a certifikovaná nebo schválená agenturou ohlásí agentuře co nejdříve, avšak v každém případě do 72 hodin od zjištění události, údaje o událostech shromážděné podle odstavce 2.
Článek 5
Dobrovolné hlášení
1. Každá organizace usazená v členském státě zřídí systém dobrovolného hlášení usnadňující shromažďování:
a)
údajů o událostech, které by systém povinného podávání hlášení nemusel zachytit;
b)
jiných informací souvisejících s bezpečností, které osoba podávající hlášení vnímá jako skutečnou nebo potenciální hrozbu pro bezpečnost letectví.
2. Každý členský stát zřídí systém dobrovolného podávání hlášení usnadňující shromažďování:
a)
údajů o událostech, které by systém povinného podávání hlášení nemusel zachytit;
b)
jiných informací souvisejících s bezpečností, které osoba podávající hlášení vnímá jako skutečné nebo potenciální nebezpečí pro bezpečnost letectví.
Tento systém rovněž zahrnuje, nikoli však výlučně, shromažďování informací předaných organizacemi podle odstavce 6.
3. Agentura zřídí systém dobrovolného hlášení usnadňující shromažďování:
a)
údajů o událostech, které by systém povinného hlášení nemusel zachytit;
b)
jiných informací souvisejících s bezpečností, které osoba podávající hlášení vnímá jako skutečné nebo potenciální nebezpečí pro bezpečnost letectví.
Tento systém rovněž zahrnuje, nikoli však výlučně, shromažďování informací předaných organizacemi certifikovanými nebo schválenými agenturou podle odstavce 5.
4. Systémy dobrovolného hlášení se využívají pro usnadnění shromažďování údajů o událostech nebo jiných informací související s bezpečností:
a)
které nepodléhají povinnému hlášení podle čl. 4 odst. 1;
b)
nahlášených osobami, které nejsou uvedeny v čl. 4 odst. 6.
5. Každá organizace usazená v členském státě a certifikovaná nebo schválená agenturou hlásí včas agentuře údaje o událostech a informace související s bezpečností, které byly shromážděny podle odstavce 1 a které mohou zahrnovat skutečné nebo potenciální nebezpečí pro bezpečnost letectví.
6. Každá organizace usazená v členském státě, která není certifikovaná nebo schválená agenturou, hlásí včas příslušnému orgánu tohoto členského státu určenému podle čl. 6 odst. 3 údaje o událostech a jiné informace související s bezpečností, které byly shromážděny podle odstavce 1 tohoto článku a které mohou zahrnovat skutečné nebo potenciální nebezpečí pro bezpečnost letectví. Členské státy mohou požadovat od kterékoli organizace usazené na jejich území, aby poskytla údaje o všech událostech shromážděné podle odstavce 1 tohoto článku.
7. Členské státy, agentura a organizace mohou zřídit další systémy shromažďování a zpracování bezpečnostních informací shromažďující údaje o událostech, které by nemusely být zachyceny systémy podávání hlášení uvedenými v článku 4 a v odstavcích 1, 2 a 3 tohoto článku. Tyto systémy mohou zahrnovat hlášení jiným subjektům než těm, které jsou uvedeny v čl. 6 odst. 3, a mohou zahrnovat aktivní účast:
a)
leteckého průmyslu;
b)
profesních organizací zaměstnanců v letectví.
8. Informace získané ze systémů dobrovolného a povinného podávání hlášení mohou být sloučeny do jednoho systému.
Článek 6
Shromažďování a uchovávání informací
1. Každá organizace usazená v členském státě určí jednu nebo více osob, aby se nezávisle zabývaly shromažďováním, hodnocením, zpracováním, analýzou a uchováváním údajů o událostech hlášených podle článku 4 a 5.
Zpracování těchto hlášení musí být prováděno tak, aby se předešlo používání informací pro jiné účely, než je bezpečnost, přičemž je odpovídajícím způsobem chráněna totožnost osoby podávající hlášení a osoby uvedené v hlášení o události s cílem podpořit uplatňování zásady „spravedlivého posouzení“.
2. Po dohodě s příslušným orgánem mohou malé organizace zavést zjednodušený systém pro shromažďování, hodnocení, zpracování, analýzu a uchovávání podrobných údajů o událostech. Tyto úkoly mohou sdílet s organizacemi stejného typu a současně se řídit předpisy o důvěrnosti a ochraně podle tohoto nařízení.
3. Každý členský stát určí jeden nebo více příslušných orgánů, které zřídí systém nezávislého shromažďování, hodnocení, zpracování, analýzy a uchovávání údajů o událostech hlášených podle článků 4 a 5.
Zpracování těchto hlášení musí být prováděno tak, aby se předešlo používání informací pro jiné účely, než je bezpečnost, přičemž je odpovídajícím způsobem chráněna totožnost osoby podávající hlášení a osob uvedených v hlášení o události s cílem podpořit uplatňování zásady „spravedlivého posouzení“.
Orgány, jež mohou být určeny, společně nebo samostatně, podle prvního pododstavce, jsou:
a)
vnitrostátní úřad pro civilní letectví nebo
b)
orgán pro šetření nebo
c)
jakýkoliv jiný nezávislý orgán nebo subjekt usazený v Unii pověřený touto funkcí.
Určí-li členský stát více než jeden orgán nebo subjekt, rozhodne, který z nich bude kontaktním místem pro předávání informací podle čl. 8 odst. 2.
4. Agentura určí jednu nebo více osob, které zřídí systém pro shromažďování, hodnocení, zpracování, analýzu a uchovávání údajů o událostech hlášených v souladu s články 4 a 5.
Zpracování těchto hlášení musí být prováděno tak, aby se předešlo používání informací pro jiné účely, než je bezpečnost, přičemž je odpovídajícím způsobem chráněna totožnost osoby podávající hlášení a osob uvedených v hlášení o události s cílem podpořit uplatňování zásady „spravedlivého posouzení“.
5. Organizace uchovávají hlášení o událostech vypracovaná na základě údajů o událostech shromážděných v souladu s články 4 a 5 v jedné či několika databázích.
6. Příslušné orgány uvedené v odstavci 3 uchovávají hlášení o událostech vypracovaná na základě údajů o událostech shromážděných v souladu s články 4 a 5 ve vnitrostátní databázi.
7. V uvedené vnitrostátní databázi se uchovávají rovněž příslušné informace o nehodách a vážných incidentech shromážděné či podané orgány pro šetření.
8. Agentura uchovává hlášení o událostech na základě údajů o událostech shromážděných v souladu s články 4 a 5 v databázi.
9. Orgány pro šetření mají pro účely plnění svých povinností stanovených v čl. 5 odst. 4 nařízení (EU) č. 996/2010 plný přístup do příslušné vnitrostátní databáze uvedené v odstavci 6.
10. Orgány členského státu pro civilní letectví mají pro účely plnění svých povinností v oblasti bezpečnosti úplný přístup do příslušné vnitrostátní databáze uvedené v odstavci 6.
Článek 7
Kvalita a obsah hlášení o událostech
1. Hlášení o událostech uvedená v článku 6 musí obsahovat alespoň informace uvedené v příloze I.
2. Hlášení o událostech uvedená v čl. 6 odst. 5, 6 a 8 musí obsahovat klasifikaci bezpečnostního rizika dotčené události. Tuto klasifikaci posoudí a případně změní a následně schvaluje příslušný orgán členského státu či agentury v souladu se společným evropským systémem klasifikace rizik uvedeným v odstavci 5 tohoto článku.
3. Organizace, členské státy a agentura zavedou postupy pro kontrolu kvality údajů s cílem zvýšit jejich konzistentnost, zejména mezi původně shromážděnými informacemi a hlášením uloženým v databázi.
4. Databáze uvedené v čl. 6 odst. 5, 6 a 8 používají formáty, které:
a)
jsou standardizované za účelem usnadnění výměny informací a
b)
jsou kompatibilní se softwarem ECCAIRS a taxonomií ADREP.
5. Komise v úzké spolupráci s členskými státy a agenturou prostřednictvím sítě analytiků bezpečnosti letectví uvedené v čl. 14 odst. 2 vypracuje společný evropský systém klasifikace rizik s cílem umožnit organizacím, členským státům a agentuře klasifikaci událostí, pokud jde o bezpečnostní riziko. Přitom Komise zohlední potřebu slučitelnosti se stávajícími systémy klasifikace rizika.
Komise vypracuje tento systém do 15. května 2017 .
6. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, pokud jde o vymezení společného evropského systému klasifikace rizik.
7. Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví mechanismy provádění společného evropského systému klasifikace rizik. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 19 odst. 2.
8. Komise a agentura podporují příslušné orgány členských států v jejich úkolu začleňování údajů, zejména pokud jde o:
a)
integraci minimálních informací uvedených v odstavci 1,
b)
klasifikaci rizika událostí uvedenou v odstavci 2 a
c)
zavedení procesů pro kontrolu kvality údajů uvedených v odstavci 3.
Komise a agentura poskytují tuto podporu takovým způsobem, aby přispívala k harmonizaci procesu vkládání údajů v členských státech zejména tím, že zaměstnancům pracujícím v orgánech či subjektech uvedených v čl. 6 odst. 1, 3 a 4 poskytují:
a)
poradenský materiál,
b)
semináře a
c)
vhodnou odbornou přípravu.
Článek 8
Evropská centrální evidence
1. Komise spravuje evropskou centrální evidenci k uchovávání všech hlášení o událostech shromážděných v Unii.
2. Každý členský stát po dohodě s Komisí aktualizuje evropskou centrální evidenci tím, že do ní předává veškeré informace týkající se bezpečnosti, které jsou uloženy ve vnitrostátních databázích uvedených v čl. 6 odst. 6.
3. Agentura dohodne s Komisí technické protokoly pro předávání veškerých hlášení o událostech, která shromáždila podle nařízení (ES) č. 216/2008 a prováděcích pravidel k němu, zejména hlášení o událostech uložených ve vnitřním systému podávání hlášení (IORS), jakož i informací shromážděných podle čl. 4 odst. 9 a čl. 5 odst. 5 do evropské centrální evidence.
4. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme mechanismy pro správu evropské centrální evidence podle odstavce 1 a 2. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 19 odst. 2.
Článek 9
Výměna informací
1. Členské státy a agentura se účastní výměny informací tím, že veškeré informace související s bezpečností uložené v jejich příslušných databázích pro podávání hlášení zpřístupní příslušným orgánům ostatních členských států, agentuře a Komisi, a to prostřednictvím evropské centrální evidence.
Hlášení o událostech se předávají do evropské centrální evidence do 30 dnů od jejich uložení do vnitrostátní databáze.
Hlášení o událostech se aktualizují na základě dalších informací týkajících se bezpečnosti, kdykoli je to nutné.
2. Do evropské centrální evidence předávají členské státy rovněž informace týkající se nehod a vážných incidentů, a to takto:
a)
během probíhajícího šetření předběžné věcné informace o nehodách a vážných incidentech;
b)
po ukončení šetření:
i)
závěrečnou zprávu o šetření a
ii)
její shrnutí v angličtině, je-li k dispozici.
3. Členský stát nebo agentura co nejdříve předají veškeré informace týkající se bezpečnosti příslušným orgánům členských států nebo agentuře, pokud při shromažďování údajů o událostech, uchovávání hlášení o událostech nebo při provádění analýzy podle čl. 13 odst. 6 identifikují záležitosti týkající se bezpečnosti, které:
a)
považují za významné pro ostatní členské státy nebo agenturu, nebo
b)
mohou vyžadovat přijetí bezpečnostních opatření jiným členským státem či agenturou.
Článek 10
Šíření informací uložených v evropské centrální evidenci
1. Jakýkoli subjekt pověřený řízením bezpečnosti civilního letectví nebo orgán pro šetření v Unii má úplný zabezpečený online přístup k informacím o událostech obsaženým v evropské centrální evidenci.
Informace se používají v souladu s články 15 a 16.
2. Zúčastněné osoby uvedené v příloze II mohou požádat o přístup k určitým informacím obsaženým v evropské centrální evidenci.
Zúčastněné osoby usazené v Unii se s žádostí o informace obracejí na kontaktní místo členského státu, v němž jsou usazeny.
Zúčastněné osoby usazené mimo Unii se s žádostí obracejí na Komisi.
Je-li taková žádost podle tohoto odstavce podána, Komise informuje příslušný orgán dotčeného členského státu.
3. S výhradou čl. 15 odst. 2 nařízení (EU) č. 996/2010 se informace obsažené v evropské centrální evidenci o probíhajících šetřeních prováděných podle uvedeného nařízení zúčastněným osobám podle tohoto článku nesdělují.
4. Z bezpečnostních důvodů není zúčastněným osobám k evropské centrální evidenci umožněn přímý přístup.
Článek 11
Zpracování žádostí a rozhodnutí
1. Žádosti o informace obsažené v evropské centrální evidenci se předkládají za použití formulářů schválených kontaktním místem. Tyto formuláře musí obsahovat alespoň položky, které jsou uvedeny v příloze III.
2. Kontaktní místo, které obdrží žádost, ověří, že:
a)
žádost podává zúčastněná osoba a
b)
že je příslušné se touto žádostí zabývat.
Rozhodne-li kontaktní místo, že vyřízení této žádosti přísluší jinému členskému státu nebo Komisi, předá ji tomuto členskému státu nebo Komisi.
3. Kontaktní místo, které obdrží žádost, vyhodnotí v každém jednotlivém případě, zda je žádost odůvodněná a její splnění proveditelné.
Kontaktní místo smí zúčastněným osobám podávat informace v tištěné podobě nebo za použití zabezpečeného elektronického komunikačního prostředku.
4. Pokud je žádost přijata, kontaktní místo vymezí množství a úroveň informací, jež se mají poskytnout. Aniž jsou dotčeny články 15 a 16, omezí se informace pouze na to, co je nezbytně nutné pro účely žádosti.
Informace nesouvisející se zařízením, operacemi nebo oblastí činnosti zúčastněné osoby se poskytují pouze v souhrnné nebo anonymizované podobě. Pokud zúčastněná osoba předloží podrobné písemné odůvodnění, lze jí poskytnout informace, které nemají pouze souhrnnou podobu. Tyto informace se použijí v souladu s články 15 a 16.
5. Kontaktní místo poskytne zúčastněným osobám uvedeným v příloze II písm. b) pouze informace týkající se jejich zařízení, operací nebo oblasti činnosti.
6. Kontaktní místo, které obdrží žádost od zúčastněné osoby uvedené v příloze II písm. a), může přijmout rozhodnutí obecné povahy o tom, že bude uvedené zúčastněné osobě poskytovat informace pravidelně, a to za těchto podmínek:
a)
požadované informace se musí týkat zařízení, operací nebo oblasti činnosti zúčastněné osoby;
b)
rozhodnutím obecné povahy nelze udělit přístup k celému obsahu databáze;
c)
rozhodnutí obecné povahy se týká pouze přístupu k anonymizovaným informacím.
7. Zúčastněná osoba smí informace obdržené podle tohoto článku použít za těchto podmínek:
a)
zúčastněná osoba smí obdržené informace použít pouze k účelům uvedeným ve formuláři žádosti, jež by měly být slučitelné s cíli tohoto nařízení stanovenými v článku 1, a
b)
zúčastněná osoba nesmí obdržené informace bez písemného souhlasu toho, kdo informaci poskytl, dále šířit a přijme nezbytná opatření k zajištění přiměřené ochrany důvěrnosti obdržených informací.
8. Rozhodnutí o šíření informací podle tohoto článku se omezí na to, co je nezbytně nutné pro účely jejich uživatele.
Článek 12
Záznam žádostí a výměna informací
1. Kontaktní místo zaznamenává každou žádost, kterou obdrží, a opatření, které v návaznosti na takovou žádost přijme.
Kdykoli je obdržena žádost nebo přijato opatření, poskytnou se tyto informace včas Komisi.
2. Komise všem kontaktním místům zpřístupní aktualizovaný seznam žádostí, které různá kontaktní místa a Komise sama obdržely, jakož i opatření, která přijaly.
Článek 13
Analýza událostí a návazná opatření na úrovni členských států
1. Každá organizace usazená v členském státě vypracuje za účelem identifikace bezpečnostních hrozeb souvisejících se zjištěnými událostmi či skupinami událostí postup pro analýzu událostí shromážděných podle čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1.
Na základě této analýzy stanoví případná vhodná nápravná nebo preventivní opatření nutná ke zvýšení bezpečnosti letectví.
2. Pokud organizace usazená v členském státě identifikuje na základě analýzy uvedené v odstavci 1 vhodná nápravná nebo preventivní opatření nezbytná k řešení skutečných nebo potenciálních bezpečnostních nedostatků v letectví:
a)
tato opatření bez zbytečného prodlení realizuje a
b)
zavede postup pro sledování provádění a účinnosti uvedených opatření.
3. Každá organizace usazená v některém členském státě pravidelně informuje své zaměstnance a najatý personál o analýze a návazných opatřeních k různým událostem, v souvislosti s nimiž se přijímají preventivní nebo nápravná opatření.
4. Pokud organizace usazená v členském státě, na niž se nevztahuje odstavec 5, zjistí na základě analýzy událostí či skupiny událostí hlášených v souladu s čl. 4 odst. 8 a čl. 5 odst. 6 skutečná nebo potenciální bezpečnostní rizika pro letectví, předá příslušnému orgánu uvedeného členského státu do 30 dnů ode dne oznámení události osobou podávající hlášení:
a)
předběžné výsledky analýzy událostí podle odstavce 1, jsou-li k dispozici;
b)
veškerá opatření, která mají být přijata podle odstavce 2.
Organizace v případě potřeby oznámí konečné výsledky provedené analýzy, jakmile budou k dispozici, a v zásadě do tří měsíců ode dne podání hlášení události.
Příslušný orgán členského státu může požádat organizace o předložení předběžných nebo konečných výsledků analýzy jakékoliv události, která mu byla oznámena, ale k níž neobdržel žádné další informace, či obdržel pouze předběžné výsledky.
5. Pokud organizace usazená v členském státě a certifikovaná nebo schválená agenturou zjistí skutečná nebo potenciální bezpečnostní rizika pro letectví na základě analýzy událostí či skupiny událostí hlášených v souladu s čl. 4 odst. 9 a čl. 5 odst. 5, předá agentuře do 30 dnů ode dne oznámení události osobou podávající hlášení:
a)
předběžné výsledky analýzy provedené podle odstavce 1, pokud jsou k dispozici, a
b)
veškerá opatření, která mají být přijata podle odstavce 2.
Organizace certifikovaná nebo schválená agenturou předá agentuře se v případě potřeby konečné výsledky provedené analýzy, jakmile budou k dispozici, a v zásadě do tří měsíců ode dne podání hlášení události.
Agentura může požádat organizace o předložení předběžných nebo konečných výsledků analýzy jakékoliv události, která jí byla oznámena, ale k níž neobdržela žádné další informace či obdržela pouze předběžné výsledky.
6. Každý členský stát a agentura vypracují za účelem identifikace bezpečnostních rizik spojených s hlášenými událostmi postup pro analýzu informací o událostech, jež jsou jim přímo hlášeny v souladu s čl. 4 odst. 6 a čl. 5 odst. 3. Na základě této analýzy stanoví veškerá vhodná nápravná nebo preventivní opatření nutná ke zvýšení bezpečnosti letectví.
7. Pokud členský stát nebo agentura identifikuje opatření nezbytná k řešení skutečných nebo potenciálních bezpečnostních nedostatků na základě analýzy uvedené v odstavci 6:
a)
provede bez zbytečného prodlení tato opatření a
b)
zavede postup pro sledování provádění a účinnosti uvedených opatření.
8. U každé události nebo skupiny událostí sledované podle odstavce 4 nebo 5 má každý členský stát a agentura přístup k provedené analýze a odpovídajícím způsobem sleduje opatření přijatá organizacemi, za něž odpovídají.
Pokud členský stát či agentura dojde k závěru, že provádění a účinnost ohlášených opatření není k řešení skutečných nebo potenciálních bezpečnostních nedostatků vhodné, zajistí, aby příslušná organizace přijala a provedla vhodná dodatečná opatření.
9. Dostupné informace týkající se analýzy a návazných opatření či skupin opatření k jednotlivým událostem či skupinám událostí získané podle tohoto článku se ukládají do evropské centrální evidence podle čl. 8 odst. 2 a 3 bez zbytečného prodlení a nejpozději do dvou měsíců od jejich uložení do vnitrostátní databáze.
10. Informace vyplývající z analýzy hlášení o událostech použijí členské státy jako vodítko pro identifikaci nápravných opatření, která mají být případně přijata v rámci státního programu bezpečnosti.
11. Za účelem informování veřejnosti o úrovni bezpečnosti v oblasti civilního letectví zveřejní každý členský stát alespoň jednou ročně bezpečnostní zprávu, která musí:
a)
obsahovat souhrnné a anonymizované informace o typu událostí a jiné informace týkající se bezpečnosti nahlášené prostřednictvím jeho vnitrostátních systémů povinného a dobrovolného hlášení;
b)
pojmenovat trendy;
c)
uvádět opatření, která členský stát přijal.
12. Členské státy mohou rovněž zveřejnit anonymizovaná hlášení o událostech a výsledky analýzy rizik.
Článek 14
Analýza událostí a navazující opatření na úrovni Unie
1. Komise, agentura a příslušné orgány členských států se ve vzájemné spolupráci pravidelně účastní výměny a analýzy informací obsažených v evropské centrální evidenci.
Aniž jsou dotčeny požadavky na ochranu důvěrnosti stanovené tímto nařízením, je možno v jednotlivých případech případně přizvat pozorovatele.
2. Spolupráce mezi Komisí, agenturou a příslušnými orgány členských států probíhá prostřednictvím sítě analytiků bezpečnosti letectví.
Síť analytiků bezpečnosti letectví přispívá ke zvýšení bezpečnosti letectví v Unii, zejména prováděním analýz bezpečnosti na podporu Evropského programu pro bezpečnost letectví a Evropského plánu bezpečnosti letectví.
3. Agentura podporuje činnost sítě analytiků bezpečnosti letectví, například pomocí při přípravě a organizaci jejích zasedání.
4. Agentura uvede informace o výsledku analýzy informací uvedené v odstavci 1 ve výroční bezpečnostní zprávě uvedené v čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 216/2008.
Článek 15
Ochrana důvěrnosti a vhodné používání informací
1. Členské státy a organizace v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy, jakož i agentura, přijmou nezbytná opatření pro zajištění přiměřené ochrany důvěrnosti údajů o událostech, které obdrží podle článků 4, 5 a 10.
Každý členský stát, každá organizace usazená v členském státě nebo agentura zpracovává osobní údaje pouze v rozsahu nezbytném pro účely tohoto nařízení, a aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy provádějící směrnici 95/46/ES.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se ochrany informací o provozní bezpečnosti uvedená v článcích 12, 14 a 15 nařízení (EU) č. 996/2010, použijí se informace vyplývající z hlášení o událostech pouze pro účel, pro nějž byly shromážděny.
Členské státy, agentura a organizace nezpřístupní ani nevyužijí informace:
a)
k určování viny nebo odpovědnosti;
b)
ani pro účely jiné, než je zachování či zvýšení bezpečnosti letectví.
3. Komise, agentura a příslušné orgány členských států při plnění svých povinností podle článku 14 zajistí ve vztahu k informacím obsaženým v evropské centrální evidenci:
a)
ochranu důvěrnosti těchto informací, a
b)
že se jejich používání omezí na míru nezbytně nutnou k plnění jejich povinností souvisejících s bezpečností, aniž by se určovala vina či odpovědnost. V této souvislosti se uvedené informace použijí zejména pro řízení rizik a pro analýzu bezpečnostních trendů, jejímž výsledkem mohou být doporučení či opatření v oblasti bezpečnosti zabývající se skutečnými či potenciálními bezpečnostními nedostatky.
4. Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány uvedené v čl. 6 odst. 3 a jejich příslušné justiční orgány vzájemně spolupracovaly na základě předem uzavřených správních ujednání. Cílem těchto předem uzavřených správních ujednání je zajistit správnou rovnováhu mezi potřebou řádného výkonu spravedlnosti na jedné straně a nutnou trvalou dostupností bezpečnostních informací na straně druhé.
Článek 16
Ochrana zdroje informací
1. Pro účely tohoto článku zahrnují „osobní údaje“ zejména jména a adresy fyzických osob.
2. Každá organizace usazená v členském státě zajistí, aby veškeré osobní údaje, mohly být k dispozici jiným zaměstnancům organizací, než jsou osoby určené podle čl. 6 odst. 1, pouze v případě, že je to zcela nezbytné pro šetření události s cílem zvýšit bezpečnost letectví.
Anonymizované informace mohou být v rámci organizace šířeny podle potřeby.
3. Každý členský stát zajistí, aby žádné osobní údaje nebyly nikdy zaznamenány do vnitrostátní databáze uvedené v čl. 6 odst. 6. Anonymizované informace mohou být zpřístupněny všem příslušným osobám, zejména s cílem umožnit jim plnění povinností, pokud jde o zvyšování bezpečnosti letectví.
4. Agentura zajistí, aby žádné osobní údaje nebyly nikdy zaznamenány do databáze agentury uvedené v čl. 6 odst. 8. Anonymizované informace mohou být zpřístupněny všem příslušným osobám, zejména s cílem umožnit jim plnění povinností, pokud jde o zvyšování bezpečnosti letectví.
5. Členským státům a agentuře nesmí být bráněno přijímat jakákoli opatření nezbytná pro zachování či zvýšení bezpečnosti letectví.
6. Aniž jsou dotčena příslušná vnitrostátní pravidla trestního práva, členské státy se zdrží zahájení řízení ve vztahu k neúmyslnému porušení právních předpisů, na něž jsou upozorněny výhradně v důsledku hlášení podle článků 4 a 5.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v odstavci 10. Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo přijmout opatření na zvýšení ochrany osob podávajících hlášení nebo osob, které jsou v hlášení o události uvedeny, přičemž členské státy mohou zejména uplatňovat tato pravidla bez výjimek uvedených v odstavci 10.
7 Pokud je zahájeno disciplinární nebo správní řízení podle vnitrostátního práva, nepoužijí se informace uvedené v hlášeních o události proti:
a)
osobám podávajícím hlášení, nebo
b)
osobám, které jsou v hlášení uvedeny.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v odstavci 10.
Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo přijmout opatření pro posílení ochrany osob podávajících hlášení nebo osob, které jsou v hlášení o události uvedeny, přičemž zejména mohou tuto ochranu rozšířit tak, aby se vztahovala na občanskoprávní nebo trestní řízení.
8. Členské státy mohou přijmout nebo ponechat v platnosti právní předpisy zaručující vyšší úroveň ochrany osoby podávající hlášení, nebo osoby, která je v hlášení o události uvedena, než je úroveň stanovená tímto nařízením.
9. S výjimkou případů, kdy se použije odstavec 10, nesmí být zaměstnanci a najatý personál, kteří podají hlášení o události nebo kteří jsou uvedeni v hlášení o události v souladu s články 4 a 5, nijak postihováni svým zaměstnavatelem nebo organizací, jíž jsou služby poskytovány, na základě informací, které osoba podávající hlášení sdělila.
10. Ochrana podle odstavců 6, 7 a 9 tohoto článku se nevztahuje na žádnou z těchto situací:
a)
případy úmyslného pochybení;
b)
případy zjevného, zásadního a závažného přehlížení očividného rizika a závažného nesplnění profesní povinnosti věnovat situaci takovou péči, jíž je za daných okolností zjevně zapotřebí, což způsobí předvídatelnou škodu na zdraví či na majetku nebo závažným způsobem sníží úroveň bezpečnosti letectví.
11. Každá organizace usazená v členském státě přijme po konzultaci se zástupci zaměstnanců interní předpisy popisující, jak jsou v uvedené organizaci zaručeny a realizovány zásady spravedlivého posouzení, zejména zásada uvedená v odstavci 9.
Subjekt určený podle odstavce 12 může požadovat přezkum interních předpisů organizací usazených v dotčeném členském státě před zavedením interních předpisů.
12. Každý členský stát určí subjekt odpovědný za provádění odstavců 6, 9 a 11.
Zaměstnanci a najatý personál mohou tomuto subjektu oznamovat údajná porušení pravidel stanovených tímto článkem. Zaměstnanci a najatý personál nesmí být za taková hlášení údajného porušení trestáni. Při podávání hlášení takového údajného porušení mohou zaměstnanci a najatý personál informovat Komisi.
Určený subjekt případně poskytne příslušným orgánům dotčeného členského státu poradenství ohledně opravných prostředků či sankcí při použití článku 21.
13. Dne 15. května 2019 a poté každých pět let předá každý členský stát Komisi zprávu o uplatňování tohoto článku, a zejména o činnostech subjektu určeného podle odstavce 12. Tato zpráva nesmí obsahovat žádné osobní údaje.
Článek 17
Aktualizace příloh
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18 za účelem:
a)
aktualizace seznamu povinných datových polí v hlášení o události stanovených v příloze I, pokud se na základě zkušeností s uplatňováním tohoto nařízení ukáže, že jsou pro zvýšení bezpečnosti letectví nezbytné změny;
b)
aktualizace formuláře pro žádost o informace z evropské centrální evidence stanoveného v příloze III s ohledem na získané zkušenosti a nový vývoj;
c)
sladění všech příloh se softwarem ECCAIRS a s taxonomií ADREP, jakož i s právními akty přijatými Unií a s mezinárodními dohodami.
S cílem aktualizovat seznam povinných polí agentura a síť analytiků bezpečnosti letectví uvedená v čl. 14 odst. 2 poskytne Komisi příslušné stanovisko či příslušná stanoviska.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 7 odst. 6 a článku 17 se Komisi svěřuje na dobu pěti let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomocí uvedených v čl. 7 odst. 6 a v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 7 odst. 6 a článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament a Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 19
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 65 nařízení (ES) č. 216/2008. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 20
Přístup k dokumentům a ochrana osobních údajů
1. S výjimkou článků 10 a 11, které stanoví přísnější pravidla pro přístup k údajům a informacím obsaženým v evropské centrální evidenci, není použitím tohoto nařízení dotčeno nařízení (ES) č. 1049/2001.
2. Použitím tohoto nařízení nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy provádějící směrnici 95/46/ES; toto nařízení se použije v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Článek 21
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení tohoto nařízení. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí Komisi tato ustanovení a veškeré jejich následné změny.
Článek 22
Změna nařízení (EU) č. 996/2010
Článek 19 nařízení (EU) č. 996/2010 se zrušuje.
Článek 19 se však použije až do dne použitelnosti tohoto nařízení podle čl. 24 odst. 3.
Článek 23
Zrušení
Směrnice 2003/42/ES, nařízení (ES) č. 1321/2007 a nařízení (ES) č. 1330/2007 se zrušují. Použijí se však až do dne použitelnosti tohoto nařízení podle čl. 24 odst. 3.
Článek 24
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Do 16. listopadu 2020 Komise zveřejní hodnotící zprávu o provádění tohoto nařízení a předá ji Evropskému parlamentu a Radě. Tato zpráva se zejména zaměří na přispění tohoto nařízení ke snížení počtu nehod letadel a souvisejících úmrtí. Komise případně na základě této zprávy do jednoho roku předloží návrhy na změnu tohoto nařízení.
3. Toto nařízení se použije 15. listopadu 2015 a ne dříve, než vstoupí v platnost prováděcí opatření uvedená v čl. 4 odst. 5. Článek 7 odst. 2 se použije, jakmile vstoupí v platnost akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty, kterými se specifikuje a vytváří společný evropský systém klasifikace rizik uvedený v čl. 7 odst. 6 a 7.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 3. dubna 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 376/2014
av den 3 april 2014
om rapportering, analys och uppföljning av händelser inom civil luftfart om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 996/2010 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG, kommissionens förordningar (EG) nr 1321/2007 och (EG) nr 1330/2007
(Text av betydelse för EES)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 100.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
efter att ha hört Regionkommittén,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
En hög allmän säkerhetsnivå bör säkerställas för den civila luftfarten i unionen, och varje ansträngning bör göras för att minska antalet olyckor och tillbud så att allmänheten kan känna förtroende för lufttransporter.
(2)
Antalet dödsolyckor inom den civila luftfarten har varit relativt konstant under det senaste årtiondet. Antalet olyckor kan dock komma att öka under de kommande årtiondena till följd av lufttrafikökningen och luftfartygens ökande tekniska komplexitet.
(3)
Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 996/2010 (3) syftar till att förebygga olyckor genom att underlätta genomförandet av snabba, effektiva och högkvalitativa säkerhetsutredningar. Denna förordning bör inte vara ett hinder för det förfarande för utredning av olyckor och tillbud som hanteras av nationella myndigheter för säkerhetsutredning i enlighet med förordning (EU) nr 996/2010. Vid en olycka eller ett allvarligt tillbud ska underrättelsen om händelsen också omfattas av förordning (EU) nr 996/2010.
(4)
Nu gällande unionslagstiftningsakter, i synnerhet Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 (4) och tillhörande genomförandeförordningar, innehåller krav på att vissa organisationer ska införa system för rapportering av händelser inom ramen för deras säkerhetsledningssystem. Efterlevnad av förordning (EG) nr 216/2008 och tillhörande genomförandeförordningar bör inte befria organisationer från skyldigheten att efterleva denna förordning. På samma sätt bör inte efterlevnad av denna förordning befria organisationer från skyldigheten att efterleva förordning (EG) nr 216/2008 och tillhörande genomförandeförordningar. Detta bör dock inte leda till att två parallella system för rapportering skapas, utan förordning (EG) nr 216/2008, dess genomförandeförordningar och den här förordningen bör ses som ett komplement till varandra.
(5)
Erfarenheten visar att en olycka ofta föregås av säkerhetsrelaterade tillbud och brister som visar att det finns säkerhetsrisker. Säkerhetsinformation är därför en viktig resurs när det gäller att upptäcka potentiella säkerhetsrisker. Även om förmågan att dra lärdom av en olycka är av avgörande betydelse, har rent reaktiva system dessutom visat sig vara av begränsad betydelse när det gäller att kontinuerligt bidra till förbättringar. Reaktiva system bör därför kompletteras med proaktiva system som använder sig av andra typer av säkerhetsinformation i syfte att faktiskt förbättra flygsäkerheten. Unionen, dess medlemsstater, Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (nedan kallad byrån) och organisationerna bör bidra till att förbättra flygsäkerheten genom att införa mer proaktiva och evidensbaserade säkerhetssystem som är inriktade på att förebygga olyckor genom analys av all relevant säkerhetsinformation, inbegripet information om händelser inom civil luftfart.
(6)
För att förbättra flygsäkerheten bör relevant information om civil luftfart rapporteras, samlas in, lagras, skyddas, utbytas, spridas och analyseras, och lämpliga säkerhetsåtgärder bör vidtas på grundval av den information som samlas in. Denna proaktiva och evidensbaserade strategi bör genomföras av medlemsstaternas relevanta luftfartssäkerhetsmyndigheter, av organisationer som en del av de egna säkerhetsledningssystemen och av byrån.
(7)
Införandet av krav på organisationerna när det gäller händelserapportering bör stå i proportion till den berörda organisationens storlek och dess verksamhetsområde. Därför bör det särskilt för mindre organisationer vara möjligt att besluta att förena eller slå samman funktioner med avseende på händelsehantering inom organisationen och dela uppgifter i samband med händelserapportering med andra organisationer av samma slag eller att lägga ut insamling, utvärdering, behandling, analys och lagring av information om händelser på specialiserade enheter som godkänts av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Sådana enheter bör rätta sig efter de principer avseende skydd och konfidentialitet som fastställs genom denna förordning. Den utkontrakterande organisationen bör behålla ett lämpligt mått av kontroll över de uppgifter som lagts ut på dessa enheter och bör vara ytterst redovisningsskyldig och ansvarig för tillämpningen av de krav som föreskrivs i denna förordning.
(8)
Det är nödvändigt att säkerställa att inblandad luftfartspersonal rapporterar händelser som utgör en betydande risk för flygsäkerheten. Systemen för obligatorisk rapportering bör kompletteras av system för frivillig rapportering, och båda bör göra det möjligt för enskilda personer att rapportera information om flygsäkerhetsrelaterade händelser. System för obligatorisk och frivillig rapportering bör inrättas inom organisationerna, byrån och medlemsstaternas behöriga myndigheter. Den information som samlas in bör överföras till behörig myndighet för kontroll, så att säkerheten inom den luftfarten kan förbättras. Organisationerna bör analysera de händelser som skulle kunna påverka säkerheten i syfte att kartlägga säkerhetsrisker och vid behov vidta lämpliga korrigerande eller förebyggande åtgärder. Organisationerna bör översända de preliminära resultaten av sina analyser till den behöriga myndigheten i medlemsstaterna eller till byrån och bör även till dem översända slutresultaten, om dessa resultat identifierar en faktisk eller potentiell flygsäkerhetsrisk. Medlemsstaternas behöriga myndigheter och byrån bör inrätta ett liknande förfarande för de händelser som har rapporterats direkt till dem samt på ett lämpligt sätt övervaka organisationernas bedömning och i förekommande fall alla korrigerande eller förebyggande åtgärder som vidtagits.
(9)
Olika personalkategorier inom den civila luftfarten, eller personer som på annat sätt har kopplingar till den, uppmärksammar händelser som är av relevans för att förebygga olyckor. De bör därför ha tillgång till verktyg som gör det möjligt för dem att rapportera händelserna och de bör garanteras skydd. För att uppmuntra personalen att rapportera händelser och ge dem möjlighet att se händelserapporteringens positiva inverkan på flygsäkerheten bör de regelbundet informeras om de åtgärder som vidtagits till följd av händelserapporter.
(10)
Faror och risker som hänför sig till komplexa motordrivna luftfartyg skiljer sig mycket från dem som hänför sig till andra typer av luftfartyg. Samtidigt som hela luftfartssektorn bör omfattas av denna förordning, bör därför de krav som föreskrivs i den vara proportionella och anpassas till olika sektorer och komplexiteten hos de olika typerna av luftfartyg. I enlighet med detta bör information som samlats in om händelser som berör andra luftfartyg än komplexa motordrivna luftfartyg vara föremål för förenklade rapporteringskrav som är bättre anpassade för den sortens luftfart.
(11)
Utvecklingen av andra sätt att samla in säkerhetsinformation utöver de system som krävs enligt denna förordning bör uppmuntras i syfte att samla in ytterligare information som skulle kunna bidra till att förbättra flygsäkerheten. Om organisationer har välfungerande system för insamling av säkerhetsinformation, bör de kunna fortsätta att använda dessa system utöver de system som ska inrättas i enlighet med denna förordning.
(12)
Myndigheterna för säkerhetsutredning och alla enheter som anförtrotts uppgiften att reglera säkerheten inom den civila luftfarten i unionen bör ha full tillgång till händelseinformation som insamlas och händelserapporter som lagras av de egna medlemsstaterna, så att de kan besluta vilka tillbud som kräver en säkerhetsutredning, samt för att identifiera fall där lärdomar kan dras som är av intresse för flygsäkerheten och för att uppfylla sina tillsynsskyldigheter.
(13)
Det är av avgörande vikt att det finns tillgång till fullständiga data av hög kvalitet eftersom analyser och trender som grundar sig på felaktiga data kan leda till missvisande resultat och kan leda till att ansträngningarna fokuseras på irrelevanta åtgärder. Sådana felaktiga data kan dessutom leda till ett minskat förtroende för den information som kommer från system för rapportering av händelser. För att säkerställa kvaliteten på händelserapporter och främja fullständigheten hos dessa, bör de innehålla viss minimiinformation som kan variera beroende på händelsekategori. Dessutom bör det införas förfaranden för att kontrollera kvaliteten på information och för att undvika bristande överensstämmelse mellan en händelserapport och den information som först samlats in om händelsen. Med stöd av kommissionen bör dessutom adekvata vägledningar utarbetas, i synnerhet för att säkerställa uppgifternas kvalitet och främja deras fullständighet samt en konsekvent och enhetlig registrering av data i databaser. Workshoppar bör också organiseras, i synnerhet av kommissionen, för att ge det stöd som krävs.
(14)
Kommissionen bör utveckla ett gemensamt europeiskt riskklassificeringssystem för att säkerställa fastställandet av nödvändiga snabba åtgärder genom analys av enskilda händelser med hög säkerhetsrisk. Det systemet bör också göra det möjligt att fastställa de viktigaste riskområdena genom analys av aggregerad information. Ett sådant system bör hjälpa de relevanta enheterna i deras bedömning av händelser och när de bestämmer hur de på bästa sätt ska fokusera sina insatser. Ett gemensamt europeiskt riskklassificeringssystem bör främja ett integrerat och harmoniserat tillvägagångssätt när det gäller riskhantering i det europeiska luftfartssystemet och på så sätt göra det möjligt för organisationer, medlemsstater, kommissionen och byrån att på ett harmoniserat sätt lägga fokus på insatser för förbättring av säkerheten.
(15)
Ett gemensamt europeiskt riskklassificeringssystem bör också, på grundval av en analys av aggregerad information från ett europeiskt perspektiv, göra det möjligt att både identifiera de viktigaste riskområdena inom unionen och stödja det arbete som genomförts när det gäller det europeiska flygsäkerhetsprogrammet och den europeiska flygsäkerhetsplanen. Lämpligt stöd bör ges av kommissionen för att säkerställa konsekvent och enhetlig riskklassificering i alla medlemsstater.
(16)
För att underlätta informationsutbyte bör händelserapporter lagras i databaser som bör vara kompatibelt med Europeiska samordningscentrumet för rapporteringssystem för luftfartsincidenter (Eccairs) (den programvara som används av alla medlemsstater och av det europeiska centrala upplaget för att lagra händelserapporter) och med taxonomin ADREP (Internationella civila luftfartsorganisationens (Icao) taxonomi, även använd för Eccairs-programvaran). Byrån och kommissionen bör tillhandahålla tekniskt stöd för systemens driftskompatibilitet.
(17)
Organisationer bör lagra händelserapporter som härrör från händelseinformation som samlats in inom systemen för obligatorisk respektive, i förekommande fall, frivillig rapportering i en eller flera databaser. Databasens komplexitet bör kunna stå i proportion till storleken på den berörda organisationen och/eller dess betydelse när det gäller målen för denna förordning, och den bör åtminstone bestå av ett dataregister som innehåller gemensamma obligatoriska datafält och, vid behov, särskilda obligatoriska datafält.
(18)
En händelse som inbegriper ett luftfartyg som är registrerat i en medlemsstat eller som handhas av en organisation som är etablerad i en medlemsstat bör rapporteras även om den inträffade utanför den medlemsstatens territorium.
(19)
Information om händelser bör utbytas inom unionen för att förbättra kartläggningen av faktiska eller potentiella risker. Detta informationsutbyte bör också göra det möjligt för medlemsstaterna att få tillgång till all information om händelser som inträffar på deras territorier eller i deras luftrum men som rapporteras till en annan medlemsstat. Det bör även göra det möjligt för byrån att få detaljerad information om händelser och tillgång till alla händelserapporter som samlas in i unionen så att byrån vid behov kan vidta korrigerande åtgärder för att motverka en risk som identifierats i unionen. Detta informationsutbyte bör göra det möjligt för de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att få detaljerad information om händelser i deras luftrum och vid behov vidta korrigerande åtgärder för att motverka en risk som identifierats på deras territorium.
(20)
Målet med utbytet av information om händelser bör vara att förebygga flygolyckor och flygtillbud. Det bör inte användas för fastställande av skuld- eller ansvarsfrågor eller för benchmarking för säkerheten.
(21)
Det effektivaste sättet att säkerställa utbytet av en stor mängd säkerhetsinformation mellan medlemsstaterna, kommissionen och byrån är via det europeiska centrala upplaget, under förutsättning att medlemsstaterna, kommissionen och byrån får fullständig tillgång till det.
(22)
All säkerhetsrelaterad information från händelserapporter som samlats in i unionen bör överföras till det europeiska centrala upplaget i god tid. Detta bör omfatta insamling av information om tillbud men också information om olyckor och allvarliga tillbud som utreds i enlighet med förordning (EU) nr 996/2010.
(23)
Denna förordning bör tillämpas på information om händelser som lagras i organisationers, medlemsstaters eller byråns databaser.
(24)
All säkerhetsrelaterad information som finns i det europeiska centrala upplaget bör vara tillgänglig för enheter som anförtrotts uppgiften att reglera säkerheten inom den civila luftfarten i unionen, inbegripet byrån, och för de myndigheter som ansvarar för utredning av olyckor och tillbud inom unionen.
(25)
Det bör vara möjligt för berörda parter att begära tillgång till viss information som finns i det europeiska centrala upplaget, med förbehåll för reglerna om informationens konfidentialitet samt de inblandades anonymitet.
(26)
Eftersom nationella kontaktpunkter har bäst kännedom om berörda parter som är etablerade i en viss medlemsstat, bör varje nationell kontaktpunkt handlägga ansökningar från berörda parter som är etablerade på den medlemsstatens territorium. Kommissionen bör handlägga ansökningar från berörda parter i tredjeländer eller från internationella organisationer.
(27)
Information i händelserapporter bör analyseras och säkerhetsrisker bör identifieras. Eventuella lämpliga efterföljande åtgärder för att förbättra flygsäkerheten bör identifieras och genomföras i god tid. Information om analysen och uppföljningen av händelser bör spridas inom organisationer, medlemsstaternas behöriga myndigheter och byrån, eftersom tillhandahållande av återkoppling om inrapporterade händelser utgör ett incitament för enskilda att rapportera händelser. Om så är relevant och möjligt bör information om analysen och uppföljningen av händelser även tillhandahållas de personer som rapporterat om en händelse direkt till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna eller till byrån. Sådan återkoppling bör vara förenlig med reglerna om konfidentialitet och principerna om skydd av uppgiftslämnare och personer som omnämns i händelserapporten i enlighet med denna förordning.
(28)
Syftet med denna förordning bör vara att hjälpa medlemsstaterna, byrån och organisationer vid hanteringen av flygsäkerhetsrisker. Organisationers säkerhetsledningssystem kompletteras av medlemsstaternas och byråns säkerhetsledningssystem. Medan organisationer hanterar säkerhetsrisker som kan kopplas till deras särskilda verksamhet, hanterar medlemsstaternas behöriga myndigheter och byrån säkerhetsrisker för luftfartssystemen i hela medlemsstater och hela unionen, varvid de åtgärdar gemensamma säkerhetsrisker för luftfarten i den berörda medlemsstaten eller på unionsnivå. Byråns och medlemsstaternas behöriga myndigheters ansvar bör inte befria organisationer från deras direkta ansvar för att hantera de säkerhetsaspekter som kan kopplas till de produkter och tjänster som de tillhandahåller. Organisationerna bör för detta ändamål samla in och analysera händelseinformation så att de kan identifiera och minska de risker som kan kopplas till deras verksamhet. De bör också bedöma därmed förenade säkerhetsrisker och anslå medel för att snabbt vidta lämpliga åtgärder för att minska säkerhetsriskerna. Hela förfarandet bör övervakas av den relevanta behöriga myndigheten, som om det är nödvändigt bör kräva att ytterligare åtgärder vidtas för att säkerställa att säkerhetsbristerna har åtgärdats på ett korrekt sätt. Å andra sidan bör medlemsstaternas behöriga myndigheter och byrån komplettera organisationernas säkerhetsledningssystem på medlemsstatsnivå respektive europeisk nivå.
(29)
Medlemsstaterna bör vid fastställandet av vilka åtgärder som ska ingå i respektive myndighets flygsäkerhetsprogram och flygsäkerhetsplan, och för att säkerställa att åtgärderna är evidensbaserade, använda den information som härrör från de händelserapporter som har samlats in och från analyserna av dessa. Myndighetens flygsäkerhetsprogram och myndighetens flygsäkerhetsplan kompletteras på europeisk nivå av det europeiska flygsäkerhetsprogrammet och den europeiska flygsäkerhetsplanen.
(30)
Eftersom målet att förbättra flygsäkerheten inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, eftersom rapporteringssystem som drivs av medlemsstaterna var för sig är mindre effektiva än ett samordnat nätverk med informationsutbyte som gör det möjligt att identifiera eventuella säkerhetsproblem och centrala riskområden på unionsnivå, bör analysen på nationell nivå kompletteras med en analys och en uppföljning på unionsnivå för att säkerställa bättre förebyggande av flygolyckor och flygtillbud. Denna uppgift på unionsnivå bör utföras av ett nätverk av flygsäkerhetsanalytiker i samordning med byrån och kommissionen. Det bör vara möjligt för det nätverket att i samförstånd besluta att bjuda in observatörer till sina möten, inbegripet anställda inom eller representanter från industrin.
(31)
Det europeiska flygsäkerhetsprogrammet och den europeiska flygsäkerhetsplanen bör i synnerhet kunna dra nytta av det arbete som utförs av nätverket av flygsäkerhetsanalytiker i syfte att fastställa vilka åtgärder som behöver vidtas på unionsnivå ur ett evidensbaserat perspektiv.
(32)
Allmänheten bör ha tillgång till allmän, aggregerad information om flygsäkerhetsnivån i medlemsstaterna och i unionen. Den information bör särskilt omfatta trender och analyser som är resultatet av medlemsstaternas genomförande av denna förordning, samt information i aggregerad form om innehållet i det europeiska centrala upplaget, och den får tillhandahållas genom offentliggörande av utförandeindikatorer för säkerhet.
(33)
Säkerhetssystemet för civil luftfart är inrättat på grundval av återkoppling och lärdomar från olyckor och tillbud. Händelserapportering och användningen av händelseinformation för att förbättra säkerheten bygger på en förtroenderelation mellan uppgiftslämnaren och den enhet som ansvarar för insamling och utvärdering av informationen. Detta kräver strikt tillämpning av regler om konfidentialitet. Syftet med att skydda säkerhetsinformation mot olämplig användning, och med att ge tillträde till det europeiska centrala upplaget endast för berörda parter som deltar i arbetet med att förbättra säkerheten inom den civila luftfarten, är att säkerställa fortsatt tillgång till säkerhetsinformation så att lämpliga förebyggande åtgärder kan vidtas i god tid och så att flygsäkerheten kan förbättras. I detta sammanhang bör känslig säkerhetsinformation skyddas på lämpligt sätt, och insamlingen av informationen bör säkerställas genom att konfidentialiteten garanteras, källan skyddas och förtroendet hos den personal som arbetar med händelserapportering inom den civila luftfarten upprätthålls. Lämpliga åtgärder bör införas för att säkerställa att den information som samlas in genom system för händelserapportering förblir konfidentiell, och att tillträdet till det europeiska centrala upplaget begränsas. Nationella regler om informationsfrihet bör ta hänsyn till den nödvändiga konfidentialiteten för sådan information. Den insamlade informationen bör på lämpligt sätt skyddas mot obehörigt utnyttjande eller utlämnande. Den bör uteslutande användas i syfte att upprätthålla eller förbättra flygsäkerheten och bör inte användas för att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor.
(34)
För att säkerställa att personal och kontraktsanställda har förtroende för organisationens system för rapportering av händelser bör den information som händelserapporterna innehåller skyddas på lämpligt sätt och inte användas i andra syften än upprätthållande och förbättrande av flygsäkerheten. De interna reglerna avseende principerna om en ”rättvisekultur” som antagits av organisationer i enlighet med denna förordning bör i synnerhet bidra till uppnåendet av detta mål. Att begränsa överföringen av personuppgifter eller information som kan röja uppgiftslämnarens eller andra i händelserapporter omnämnda personers identitet genom att tydligt skilja de avdelningar som hanterar händelserapporter från resten av organisationen kan dessutom vara ett effektivt sätt att uppnå detta mål.
(35)
En uppgiftslämnare eller en person som omnämns i en händelserapport bör skyddas på lämpligt sätt. I detta sammanhang bör händelserapporter avidentifieras, och uppgifter som rör uppgiftslämnarens och i händelserapporter omnämnda personers identitet bör inte registreras i databaser.
(36)
Dessutom bör det civila luftfartssystemet främja en ”säkerhetskultur” som underlättar spontan rapportering av händelser och som därmed främjar principen om en ”rättvisekultur”. ”Rättvisekulturen” är en central del av det bredare begreppet ”säkerhetskultur”, som utgör grunden för ett stabilt säkerhetsledningssystem. En miljö som anammar de principer som ”säkerhetskulturen” står för bör inte hindra att åtgärder vidtas som är nödvändiga för att upprätthålla eller förbättra flygsäkerhetsnivån.
(37)
En ”rättvisekultur” bör uppmuntra enskilda personer att rapportera säkerhetsrelaterad information. Den bör dock inte medföra att personer befrias från sitt normala ansvar. I detta sammanhang bör personal och kontraktsanställda inte bli föremål för efterräkningar med anledning av information som har lämnats i enlighet med denna förordning, utom i fall av avsiktlig försummelse eller vid uppenbart, stort och allvarligt risktagande och grov underlåtenhet att vidta den yrkesmässiga aktsamhet som situationen kräver och som orsakar förutsebar skada för en person eller på egendom, eller som allvarligt sänker flygsäkerhetsnivån.
(38)
För att uppmuntra till händelserapporteringen bör det vara lämpligt att inte bara skydda uppgiftslämnarna utan även de personer som omnämns i den berörda händelserapporten. Det skyddet bör dock inte undanta dessa personer från den rapporteringsskyldighet som följer av denna förordning. I synnerhet bör en person som omnämns i en händelserapport och som själv är skyldig att rapportera händelsen i fråga men med avsikt har underlåtit att göra detta, förlora sitt skydd och bli föremål för sanktioner inom ramen för tillämpningen av denna förordning.
(39)
Utan att det påverkar tillämpningen av nationell straffrätt eller en god rättskipning är det viktigt att för uppgiftslämnaren och andra personer som omnämns i händelserapporten tydligt markera omfattningen av skyddet mot efterräkningar eller åtal.
(40)
För att öka enskilda personers förtroende för systemet bör behandlingen av händelserapporter organiseras på ett sådant sätt att konfidentialiteten när det gäller uppgiftslämnarens identitet och andra personer som omnämns i händelserapporten vederbörligen skyddas med hänsyn till främjandet av en ”rättvisekultur”. Syftet med detta bör vara att, om det går, möjliggöra inrättandet av ett oberoende system för behandlingen av händelser.
(41)
Personal vid organisationer, vid de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och vid byrån som arbetar med att utvärdera, behandla eller analysera händelser spelar en betydelsefull roll för kartläggningen av säkerhetsrisker och säkerhetsbrister. Erfarenheten visar att en efterhandsanalys av händelser leder till att man fastställer risker och brister som man annars eventuellt inte skulle ha fastställt. Det är därför möjligt att de personer som är inblandade i utvärderingen, behandlingen eller analysen av händelser kan frukta potentiella konsekvenser i form av åtal vid domstol. Utan att det påverkar tillämpningen av nationell straffrätt eller en god rättskipning bör medlemsstaterna avstå från att väcka talan mot personer som vid de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna är inblandade i utvärderingen, behandlingen och analysen av händelser med avseende på beslut som de har fattat vid fullgörandet av sina uppgifter och som i efterhand har visat sig vara felaktiga eller ineffektiva men som då de fattades, och med hänsyn till den information som var tillgänglig vid den tidpunkten, var proportionella och lämpliga.
(42)
Anställda och kontraktsanställda bör ha möjlighet att rapportera överträdelser av de principer som avgränsar deras skydd enligt denna förordning och bör inte kunna bestraffas på grund av rapporteringen. Medlemsstaterna bör fastställa konsekvenserna för dem som överträder principerna om skydd av uppgiftslämnaren och andra personer som omnämns i händelserapporten och bör fastställa rättsmedel eller ålägga sanktioner när detta är relevant.
(43)
Enskilda personer kan avskräckas från att rapportera händelser på grund av rädsla för självangivelse och av rädsla för potentiella konsekvenser i form av åtal vid domstol. Målen för denna förordning kan uppnås utan onödig påverkan på rättssystemen i medlemsstaterna. Det är därför lämpligt att föreskriva att oöverlagda eller oavsiktliga lagöverträdelser som kommer till medlemsstaternas myndigheters kännedom enbart på grund av den rapportering som följer av denna förordning inte bör bli föremål för disciplinära, administrativa eller rättsliga förfaranden, om inte tillämpliga bestämmelser i nationell straffrätt föreskriver annat. Rätten för tredje part att väcka civilrättslig talan bör dock inte omfattas av detta förbud utan bör endast underställas nationell rätt.
(44)
I samband med utvecklandet av en miljö med ”rättvisekultur” bör medlemsstaterna dock behålla möjligheten att utvidga förbudet mot att använda händelserapporter som bevis mot uppgiftslämnare vid administrativa och disciplinära förfaranden även till civilrättsliga och straffrättsliga förfaranden.
(45)
Dessutom bör samarbetet mellan säkerhetsmyndigheter och rättsliga myndigheter förbättras och formaliseras genom förhandsavtal dem emellan som bör respektera balansen mellan de olika allmänintressen som står på spel och bör i synnerhet omfatta tillgång till och användning av händelserapporter som finns i de nationella databaserna.
(46)
För att bekosta de utökade befogenheter som byrån ges genom denna förordning bör byrån få tillräckliga resurser för att kunna utföra de nya uppgifter som den tilldelas.
(47)
I syfte att göra tillägg till eller ändra denna förordning bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(48)
Vid tillämpningen av denna förordning bör kommissionen rådfråga byrån och det nätverk av flygsäkerhetsanalytiker som avses i denna förordning.
(49)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (5).
(50)
Reglerna för databehandling och skydd för enskilda personer enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (6), och enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (7) bör följas till fullo vid tillämpningen av denna förordning. Bestämmelserna om tillgång till uppgifter enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 (8) bör följas till fullo vid tillämpningen av den här förordningen, utom när det gäller spridning av data och information som finns i det europeiska centrala upplaget och som är skyddade genom strängare tillträdesbestämmelser som fastställs i denna förordning.
(51)
Sanktioner bör framför allt tillämpas på personer eller enheter som, i strid med denna förordning, felaktigt använder information som skyddas av denna förordning, agerar på ett sådant sätt att uppgiftslämnaren eller andra personer som omnämns i händelserapporten blir föremål för efterräkningar, utom när de undantag som fastställs i denna förordning är tillämpliga, som inte skapar ett klimat som är gynnsamt för insamling av information om händelser, inte analyserar den insamlade informationen eller inte agerar för att ta itu med säkerhetsbrister eller potentiella säkerhetsbrister som upptäckts eller som inte delar med sig av den information som samlats in vid tillämpningen av denna förordning.
(52)
Eftersom målet för denna förordning, nämligen fastställandet av gemensamma bestämmelser på området händelserapportering inom civil luftfart, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av förordningens omfattning och verkningar i hela unionen, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(53)
Förordning (EU) nr 996/2010 bör därför ändras i enlighet med detta.
(54)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG (9), kommissionens förordning (EG) nr 1321/2007 (10) och kommissionens förordning (EG) nr 1330/2007 (11) bör därför upphöra att gälla.
(55)
Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 28.2 i förordning (EG) nr 45/2001 och avgav ett yttrande den 10 april 2013 (12).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Mål
1. Denna förordning avser att förbättra flygsäkerheten genom att säkerställa att relevant information om säkerheten inom den civila luftfarten rapporteras, samlas in, lagras, skyddas, utbyts, sprids och analyseras.
Denna förordning säkerställer
a)
att säkerhetsåtgärder vid behov och i god tid vidtas efter en analys av den information som samlats in.
b)
fortsatt tillgång till säkerhetsinformation genom införande av regler om informationens konfidentialitet och lämplig användning av denna, och genom ett samordnat och förstärkt skydd av uppgiftslämnaren och de personer som omnämns i händelserapporter.
c)
att luftfartsrisker tas upp och behandlas på både unionsnivå och nationell nivå.
2. Det enda syftet med rapportering av händelser är att förebygga olyckor och tillbud, inte att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
1. uppgiftslämnare : En fysisk person som rapporterar en händelse eller annan säkerhetsrelaterad information i enlighet med denna förordning.
2. luftfartyg : anordning som kan få bärkraft i atmosfären genom luftens reaktioner med undantag av dess reaktioner mot jordytan.
3. tillbud : tillbud i den mening som avses i förordning (EU) nr 996/2010.
4. allvarligt tillbud : allvarligt tillbud i den mening som avses i förordning (EU) nr 996/2010.
5. olycka : olycka i den mening som avses i förordning (EU) nr 996/2010.
6. avidentifierad information : information som härrör från händelserapporter och där alla personuppgifter, såsom fysiska personers namn eller adresser, har avlägsnats.
7. händelse : varje säkerhetsrelaterad händelse som utgör en fara för eller, om den inte åtgärdas eller korrigeras, kan utgöra en fara för ett luftfartyg, för personer som befinner sig i ett luftfartyg eller för andra personer och som särskilt inbegriper olyckor eller allvarliga tillbud.
8. organisation : en organisation som tillhandahåller luftfartsprodukter och/eller som har i sin tjänst, kontrakterar eller anlitar personer som enligt artikel 4.6 är skyldiga att rapportera händelser.
9. avidentifiering : avlägsnande från händelserapporten av alla personuppgifter om uppgiftslämnaren och de personer som omnämns i händelserapporten, liksom eventuella detaljuppgifter, inklusive namnet på den eller de organisationer som är inblandade i händelsen, som kan avslöja uppgiftslämnarens eller tredje parts identitet eller leda till att den informationen framgår av händelserapporten.
10. fara : en situation eller ett föremål som har potential att orsaka död eller personskador, skador på utrustning eller strukturer, förlust av material eller en minskning av en persons förmåga att utöva en föreskriven funktion.
11. myndighet för säkerhetsutredning : den ständiga nationella myndighet för säkerhetsutredning inom civil luftfart som genomför eller övervakar säkerhetsutredningar i enlighet med artikel 4 i förordning (EU) nr 996/2010.
12. rättvisekultur : en kultur där operativa medarbetare eller andra personer inte bestraffas för sina handlingar, underlåtenhet eller beslut som står i rimligt förhållande till de egna erfarenheterna och den egna utbildningen, men i vilken grov oaktsamhet, medvetna överträdelser eller destruktivt agerande inte tolereras.
13. kontaktpunkt :
a)
när en ansökan om tillgång till information framställs av en berörd part som är etablerad i en medlemsstat, den behöriga myndighet som utsetts av varje medlemsstat enligt artikel 6.3,
b)
när en begäran om information framställs av en berörd part som är etablerad utanför unionen, kommissionen.
14. berörd part : fysiska eller juridiska personer, eller offentliga organ med eller utan status som juridisk person, som befinner sig i en sådan ställning att de kan delta i arbetet för att förbättra flygsäkerheten genom att de har tillgång till händelseinformation som utbytts mellan medlemsstater, och som ingår i någon av de kategorier av berörda parter som anges i bilaga II.
15. myndighetens flygsäkerhetsprogram : en integrerad uppsättning rättsakter och verksamheter som syftar till att hantera säkerheten inom civil luftfart i en medlemsstat.
16. den europeiska flygsäkerhetsplanen : bedömning av säkerhetsfrågor och den därmed förbundna handlingsplanen på europeisk nivå.
17. det europeiska flygsäkerhetsprogrammet : den integrerade uppsättningen bestämmelser på unionsnivå, tillsammans med de verksamheter och förfaranden som används för att gemensamt hantera säkerheten inom den civila luftfarten på europeisk nivå.
18. säkerhetsledningssystem : en systematisk metod för att hantera flygsäkerheten, inbegripet nödvändiga organisationsstrukturer, ansvarsskyldigheter, policyer och förfaranden och som innefattar alla ledningssystem som, oberoende eller integrerat med andra ledningssystem i organisationen, hanterar frågan om säkerhet.
Artikel 3
Syfte och tillämpningsområde
1. I denna förordning fastställs regler om
a)
rapportering av händelser som utgör en fara för eller, om de inte åtgärdas eller korrigeras, skulle utgöra en fara för ett luftfartyg, för personer som befinner sig i ett luftfartyg eller för andra personer, annan utrustning eller andra anläggningar som påverkar driften av luftfartyg, och rapportering av annan relevant säkerhetsrelaterad information i detta avseende,
b)
analyser och uppföljningar med avseende på rapporterade händelser och annan säkerhetsrelaterad information,
c)
skydd av luftfartspersonal,
d)
lämplig användning av säkerhetsinformation som samlats in,
e)
införande av information i det europeiska centrala upplaget, och
f)
spridning av avidentifierad information till berörda parter i syfte att ge dessa den information de behöver för att förbättra flygsäkerheten.
2. Denna förordning är tillämplig på händelser och annan säkerhetsrelaterad information som involverar civila luftfartyg, med undantag av de luftfartyg som avses i bilaga II till förordning (EG) nr 216/2008. Medlemsstaterna får besluta att tillämpa denna förordning också på händelser och annan säkerhetsrelaterad information som involverar de luftfartyg som avses i bilaga II till den förordningen.
Artikel 4
Obligatorisk rapportering
1. Händelser som kan utgöra en betydande risk för flygsäkerheten och som omfattas av följande kategorier ska rapporteras av de personer som anges i punkt 6 inom ramen för systemen för obligatorisk rapportering enligt denna artikel:
a)
Händelser som rör driften av ett luftfartyg, såsom
i)
kollisionsrelaterade händelser,
ii)
start- och landningsrelaterade händelser,
iii)
bränslerelaterade händelser,
iv)
händelser under flygningen,
v)
kommunikationsrelaterade händelser,
vi)
händelser som rör personskador, nödsituationer och andra kritiska situationer,
vii)
arbetsoförmögen besättning och andra händelser som rör besättningen,
viii)
väderförhållanden eller säkerhetsrelaterade händelser.
b)
Händelser som rör tekniska förhållanden, underhåll och reparation av ett luftfartyg, såsom
i)
strukturella defekter,
ii)
systemfel,
iii)
problem beträffande underhåll och reparation,
iv)
framdrivningsproblem (t.ex. motorer, propellrar och rotorsystem), och problem med reservkraftsaggregat.
c)
Händelser som rör flygtrafiktjänster och tillhörande anordningar, såsom
i)
kollisioner, nästan kollisioner eller potentiella kollisioner,
ii)
händelser som är specifika för flygledningstjänsten eller flygtrafiktjänsten,
iii)
driftshändelser inom flygledningstjänsten eller flygtrafiktjänsten.
d)
Händelser som rör flygplatser och marktjänster, såsom
i)
händelser med anknytning till verksamhet eller anläggningar vid flygplatsen,
ii)
händelser med anknytning till hanteringen av passagerare, bagage, post och gods,
iii)
händelser med anknytning till hanteringen av luftfartyget på marken och därmed sammanhängande tjänster.
2. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska inrätta ett system för obligatorisk rapportering för att underlätta insamlingen av information om de händelser som avses i punkt 1.
3. Varje medlemsstat ska inrätta ett system för obligatorisk rapportering för att underlätta insamling av information om händelser, inbegripet insamling av händelseinformation som samlats in av organisationer i enlighet med punkt 2.
4. Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (nedan kallad byrån) ska inrätta ett system för obligatorisk rapportering för att underlätta insamling av information om händelser, inbegripet insamling av händelseinformation som samlats in i enlighet med punkt 2 av organisationer som är certifierade eller godkända av byrån.
5. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta en förteckning i vilken händelser klassificeras och till vilken det ska hänvisas vid rapportering av händelser i enlighet med punkt 1. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 19.2.
Kommissionen ska i dessa genomförandeakter ta med en separat förteckning i vilken det klassificeras händelser som avser andra luftfartyg än komplexa motordrivna luftfartyg. Förteckningen ska utgöra en förenklad version av den förteckning som avses i första stycket och ska vid behov anpassas till särdragen hos den sortens luftfarts.
6. Följande fysiska personer ska rapportera de händelser som avses i punkt 1 via det system som inrättats i enlighet med punkt 2 av den organisation som har uppgiftslämnaren i sin tjänst, kontrakterar denne eller anlitar dennes tjänster eller, i annat fall, via det system som inrättats i enlighet med punkt 3 av den medlemsstat där organisationen är etablerad eller av den stat som utfärdade, validerade eller konverterade flygcertifikatet, eller via det system som inrättats av byrån i enlighet med punkt 4:
a)
Befälhavaren eller, i fall där befälhavaren inte har möjlighet att rapportera händelsen, den besättningsmedlem som är närmast under befälhavaren på ett luftfartyg som är registrerat i en medlemsstat eller ett luftfartyg som är registrerat utanför unionen men som används av en operatör vars verksamhet står under tillsyn av en medlemsstat eller som används av en operatör som är etablerad i unionen.
b)
En person som under tillsyn av en medlemsstat eller byrån konstruerar, tillverkar, upprätthåller luftvärdighet, underhåller eller modifierar luftfartyg, eller deras utrustning eller delar.
c)
En person som under tillsyn av en medlemsstat eller byrån undertecknar ett granskningsbevis avseende luftvärdighet eller ett intyg om idrifttagande av ett luftfartyg eller dess utrustning eller delar.
d)
En person som utövar en funktion för vilken det krävs ett godkännande från en medlemsstat som personal hos en leverantör av flygledningstjänster med ansvar för uppgifter relaterade till flygtrafiktjänster eller som flyginformationspersonal.
e)
En person som utövar en funktion med koppling till säkerhetsledning vid en flygplats som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 (13).
f)
En person som utövar en funktion med koppling till installation, modifiering, underhåll, reparation, översyn, flygkontroll eller inspektion av flygnavigeringsanläggningar som en medlemsstat säkerställer tillsynen av.
g)
En person som utövar en funktion med koppling till hanteringen av luftfartyget på marken, inbegripet bränslepåfyllning, iordningställande av lastbesked, lastning, avisning och bogsering vid en flygplats som omfattas av förordning (EG) nr 1008/2008.
7. De personer som anges i punkt 6 ska rapportera en händelse inom 72 timmar efter det att de har fått kännedom om den, såvida inte detta förhindras av exceptionella omständigheter.
8. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat och som inte omfattas av punkt 9 ska så snart som möjligt, dock senast inom 72 timmar, efter att ha underrättats om en händelse till den behöriga myndigheten i den medlemsstaten, i enlighet med artikel 6.3, rapportera den händelseinformation som samlats in i enlighet med punkt 2 i den här artikeln.
9. Alla organisationer som är etablerade i en medlemsstat och som är certifierade eller godkända av byrån ska så snart som möjligt, dock senast inom 72 timmar, efter att ha underrättats om en händelse rapportera den händelseinformation som samlats in i enlighet med punkt 2 till byrån.
Artikel 5
Frivillig rapportering
1. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska inrätta ett system för frivillig rapportering för att underlätta insamling av
a)
händelseinformation som eventuellt inte fångas upp av systemet för obligatorisk rapportering,
b)
annan säkerhetsrelaterad information som av uppgiftslämnaren uppfattas som en faktisk eller potentiell fara för flygsäkerheten.
2. Varje medlemsstat ska inrätta ett system för frivillig rapportering för att underlätta insamling av
a)
händelseinformation som eventuellt inte fångas upp av systemet för obligatorisk rapportering,
b)
annan säkerhetsrelaterad information som av uppgiftslämnaren uppfattas som en faktisk eller potentiell fara för flygsäkerheten.
Detta system ska också, men inte enbart, omfatta insamling av information som överförts av organisationer i enlighet med punkt 6.
3. Byrån ska inrätta ett system för frivillig rapportering för att underlätta insamling av
a)
händelseinformation som eventuellt inte fångas upp av systemet för obligatorisk rapportering,
b)
annan säkerhetsrelaterad information som av uppgiftslämnaren uppfattas som en faktisk eller potentiell fara för flygsäkerheten.
Detta system ska också, men inte enbart, omfatta insamling av information som översänts av organisationer som har certifierats eller godkänts av byrån i enlighet med punkt 5.
4. Systemen för frivillig rapportering ska användas för att underlätta insamling av information om händelser och annan säkerhetsrelaterad information
a)
vars rapportering inte är obligatorisk enligt artikel 4.1,
b)
som rapporteras av personer som inte är förtecknade i artikel 4.6.
5. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat och som är certifierad eller godkänd av byrån ska i god tid till byrån rapportera sådan händelseinformation och säkerhetsrelaterad information som har samlats in enligt punkt 1 och som kan innebära en faktisk eller potentiell flygsäkerhetsrisk.
6. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat och som inte är certifierad eller godkänd av byrån ska i god tid till den behöriga myndigheten i den medlemsstat som har utsetts i enlighet med artikel 6.3, rapportera sådan händelseinformation och annan säkerhetsrelaterad information som har samlats in i enlighet med punkt 1 i den här artikeln och som kan innebära en faktisk eller potentiell flygsäkerhetsrisk. Medlemsstaterna får kräva att alla organisationer som är etablerade på deras territorium ska rapportera alla uppgifter om händelser som samlats in i enlighet med punkt 1 i den här artikeln.
7. Medlemsstater, byrån och organisationer får inrätta andra system för insamling och behandling av säkerhetsinformation för att samla in händelseinformation som eventuellt inte fångas upp av de rapporteringssystem som avses i artikel 4 och i punkterna 1, 2 och 3 i denna artikel. Sådana system får inbegripa rapportering till andra enheter än de som fastställs i artikel 6.3 och får innebära ett aktivt deltagande från
a)
flygindustrin,
b)
yrkesorganisationer för luftfartspersonal.
8. Information som mottagits genom frivillig och obligatorisk rapportering får integreras i ett enda system.
Artikel 6
Insamling och lagring av information
1. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska utse en eller flera personer som självständigt ska samla in, utvärdera, behandla, analysera och lagra händelseinformation som rapporterats enligt artiklarna 4 och 5.
I syfte att främja en ”rättvisekultur” ska rapporterna hanteras på sådant sätt att användning av information i annat syfte än säkerhetssyfte förhindras och så att konfidentialiteten när det gäller uppgiftslämnarens identitet och den person som omnämns i händelserapporter vederbörligen skyddas.
2. Små organisationer får, efter överenskommelse med den behöriga myndigheten, införa ett förenklat system för insamling, utvärdering, behandling, analys och lagring av händelseinformation. De kan dela dessa uppgifter med andra organisationer av samma art, samtidigt som bestämmelserna avseende konfidentialitet och skydd i denna förordning respekteras.
3. Varje medlemsstat ska utse en eller flera behöriga myndigheter som ska inrätta ett system för oberoende insamling, utvärdering, bearbetning, analys och lagring av händelseinformation som rapporterats enligt artiklarna 4 och 5.
I syfte att främja en ”rättvisekultur” ska rapporterna hanteras på sådant sätt att användning av information i annat syfte än säkerhetssyfte förhindras och så att konfidentialiteten när det gäller uppgiftslämnarens identitet och de personer som omnämns i händelserapporten vederbörligen skyddas.
De myndigheter som får utses i enlighet med första stycket, antingen tillsammans eller var för sig, är
a)
den nationella civila luftfartsmyndigheten, och/eller
b)
myndigheten för säkerhetsutredning, och/eller
c)
ett annat oberoende organ eller en annan oberoende enhet som är etablerat/etablerad i unionen och som har tilldelats denna funktion.
Om en medlemsstat utser mer än ett organ eller en enhet, ska den utse ett/en av dem till kontaktpunkt för den informationsöverföring som avses i artikel 8.2.
4. Byrån ska utse en eller flera personer som ska inrätta ett självständigt system för insamling, utvärdering, bearbetning, analys och lagring av händelseinformation som rapporterats enligt artiklarna 4 och 5.
I syfte att främja en ”rättvisekultur” ska rapporterna hanteras på sådant sätt att användning av information i annat syfte än säkerhetssyfte förhindras och så att konfidentialiteten när det gäller uppgiftslämnarens identitet och de personer som omnämns i händelserapporten vederbörligen skyddas.
5. Organisationer ska lagra händelserapporter som har upprättats på grundval av händelseinformation som samlats in enligt artiklarna 4 och 5 i en eller flera databaser.
6. De behöriga myndigheter som avses i punkt 3 ska lagra händelserapporter som har upprättats på grundval av händelseinformation som samlats in enligt artiklarna 4 och 5 i en nationell databas.
7. Relevant information om olyckor och allvarliga tillbud som samlats in eller getts ut av myndigheten för säkerhetsutredning ska också lagras i den nationella databasen.
8. Byrån ska lagra händelserapporter som har upprättats på grundval av händelseinformation som samlats in enligt artiklarna 4 och 5 i en databas.
9. Myndigheter för säkerhetsutredning ska ha full tillgång till sin nationella databas som avses i punkt 6 för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 5.4 i förordning (EU) nr 996/2010.
10. Medlemsstaternas civila luftfartsmyndigheter ska ha full tillgång till den nationella databas som avses i punkt 6 vid utövandet av sitt säkerhetsrelaterade ansvar.
Artikel 7
Händelserapporters kvalitet och innehåll
1. Händelserapporter som avses i artikel 6 ska innehålla åtminstone den information som anges i bilaga I.
2. De händelserapporter som avses i artikel 6.5, 6.6 och 6.8 ska innefatta en säkerhetsriskklassificering för den berörda händelsen. Klassificeringen ska ses över och vid behov ändras, och den ska bekräftas av medlemsstatens behöriga myndighet eller byrån, i enlighet med det gemensamma europeiska riskklassificeringssystem som anges i punkt 5 i denna artikel.
3. Organisationer, medlemsstater och byrån ska inrätta förfaranden för kontroll av datakvalitet för att förbättra konsistensen mellan uppgifterna, i synnerhet mellan den information som ursprungligen samlades in och den rapport som lagras i databasen.
4. De databaser som avses i artikel 6.5, 6.6 och 6.8 ska använda format som är
a)
standardiserade för att underlätta informationsutbyte, och
b)
kompatibla med Eccairs-programvaran och med taxonomin ADREP.
5. Kommissionen ska i nära samarbete med medlemsstaterna och byrån genom nätverket av flygsäkerhetsanalytiker, som avses i artikel 14.2, utarbeta ett gemensamt europeiskt riskklassificeringssystem för att göra det möjligt för organisationer, medlemsstater och byrån att klassificera händelser efter säkerhetsrisk. Kommissionen ska därvid ta hänsyn till behovet av kompatibilitet med befintliga riskklassificeringssystem.
Kommissionen ska utarbeta detta system senast den 15 maj 2017.
6. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 18 för att fastställa det gemensamma europeiska riskklassificeringssystemet.
7. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta bestämmelser för genomförandet av det gemensamma europeiska riskklassificeringssystemet. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 19.2.
8. Kommissionen och byrån ska stödja medlemsstaternas behöriga myndigheter i deras arbete med att integrera data, till exempel
a)
integrering av den minimiinformation som avses i punkt 1,
b)
den riskklassificering av händelser som avses i punkt 2, och
c)
det inrättande av förfaranden för kontroll av datakvalitet som avses i punkt 3.
Kommissionen och byrån ska ge detta stöd på ett sätt som bidrar till harmoniseringen av dataregistreringen i de olika medlemsstaterna, och särskilt genom att till de anställda inom de organ eller enheter som avses i artikel 6.1, 6.3 och 6.4 tillhandahålla
a)
vägledande material,
b)
workshoppar, och
c)
lämplig utbildning.
Artikel 8
Europeiskt centralt upplag
1. Kommissionen ska förvalta ett europeiskt centralt upplag för att lagra alla händelserapporter som samlats in i unionen.
2. Varje medlemsstat ska i samförstånd med kommissionen uppdatera det europeiska centrala upplaget genom att överföra all säkerhetsrelaterad information som lagrats i de nationella databaser som avses i artikel 6.6.
3. Byrån ska komma överens med kommissionen om de tekniska protokollen för överföring till det europeiska centrala upplaget av alla händelserapporter som samlats in av byrån enligt förordning (EG) nr 216/2008 och dess tillämpningsföreskrifter, vilket särskilt omfattar händelser som har lagrats i det interna systemet för rapportering av händelser (IORS, Internal Occurrence Reporting System), samt av den information som samlats in i enlighet med artiklarna 4.9 och 5.5.
4. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta bestämmelser för förvaltningen av det europeiska centrala upplaget enligt punkterna 1 och 2. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 19.2.
Artikel 9
Informationsutbyte
1. Medlemsstaterna och byrån ska delta i ett informationsutbyte genom att göra all säkerhetsrelaterad information som lagras i deras respektive rapportdatabaser tillgänglig för de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, för byrån och för kommissionen via det europeiska centrala upplaget.
Händelserapporter ska överföras till det europeiska centrala upplaget senast 30 dagar efter det att de har förts in i den nationella databasen.
Händelserapporter ska närhelst det är nödvändigt uppdateras med ytterligare säkerhetsrelaterad information.
2. Medlemstaterna ska också överföra information om olyckor och allvarliga tillbud till det europeiska centrala upplaget enligt följande:
a)
Under utredningens gång, preliminära faktauppgifter om olyckor och allvarliga tillbud.
b)
När utredningen är avslutad:
i)
den slutliga utredningsrapporten, och
ii)
en sammanfattning på engelska av den slutliga utredningsrapporten om en sådan sammanfattning är tillgänglig.
3. En medlemsstat eller byrån ska så snart som möjligt vidarebefordra all relevant säkerhetsrelaterad information till den berörda myndigheten i medlemsstaten eller till byrån om den, i samband med insamlingen av händelseinformation eller vid lagringen av händelserapporter eller vid genomförandet av en analys i enlighet med artikel 13.6, identifierar säkerhetsproblem som anses vara
a)
av intresse för andra medlemsstater eller byrån, eller
b)
som kan komma att innebära att andra medlemsstater eller byrån måste vidta säkerhetsåtgärder.
Artikel 10
Spridning av information som lagrats i det europeiska centrala upplaget
1. En enhet som anförtrotts uppgiften att reglera säkerheten inom den civila luftfarten eller en myndighet för säkerhetsutredning inom unionen ska ha säker och fullständig online-tillgång till händelseinformation som finns i det europeiska centrala upplaget.
Informationen ska användas i enlighet med artiklarna 15 och 16.
2. Berörda parter som förtecknas i bilaga II får ansöka om tillgång till viss information som finns i det europeiska centrala upplaget.
Berörda parter som är etablerade inom unionen ska rikta ansökan om tillgång till information till kontaktpunkten i den medlemsstat där de är etablerade.
Berörda parter som är etablerade utanför unionen ska rikta ansökan till kommissionen.
Kommissionen ska informera den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten då en ansökan lämnas in i enlighet med denna punkt.
3. Om inte annat följer av artikel 15.2 i förordning (EU) nr 996/2010 får information som finns i det europeiska centrala upplaget om pågående säkerhetsutredningar som genomförs i enlighet med den förordningen inte lämnas ut till berörda parter i enlighet med denna artikel.
4. Av säkerhetsskäl får berörda parter inte beviljas direkt tillgång till det europeiska centrala upplaget.
Artikel 11
Behandling av ansökningar och beslut
1. Ansökningar om tillgång till information som finns i det europeiska centrala upplaget ska lämnas in på formulär som godkänts av kontaktpunkten. Dessa formulär ska innehålla minst de uppgifter som fastställs i bilaga III.
2. En kontaktpunkt som mottar en ansökan ska kontrollera att
a)
ansökan verkligen kommer från en berörd part,
b)
den har behörighet att behandla denna ansökan.
Om kontaktpunkten fastställer att en annan medlemsstat eller kommissionen har behörighet att behandla ansökan, ska den överföra ansökan till den medlemsstaten eller till kommissionen, beroende på vad som är lämpligt.
3. En kontaktpunkt som mottar en ansökan ska från fall till fall utvärdera om ansökan är motiverad och möjlig att tillmötesgå.
En kontaktpunkt får tillhandahålla information till berörda parter på papper eller med hjälp av säkra elektroniska kommunikationsmedel.
4. Om ansökan godtas ska kontaktpunkten fastställa hur mycket information som ska lämnas ut och hur detaljerad den ska vara. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 15 och 16 ska informationen begränsas till vad som är absolut nödvändigt för syftet med ansökan.
Information utan anknytning till den berörda partens egen utrustning, eget arbete eller eget verksamhetsområde ska endast lämnas i aggregerad eller avidentifierad form. Information i icke-aggregerad form får lämnas till den berörda parten om den tillhandahåller en detaljerad skriftlig motivering. Den informationen ska användas i enlighet med artiklarna 15 och 16.
5. Kontaktpunkten ska till berörda parter som förtecknas i led b i bilaga II endast tillhandahålla information med anknytning till den berörda partens egen utrustning, eget arbete eller eget verksamhetsområde.
6. En kontaktpunkt som mottar en ansökan från en berörd part som är förtecknad i led a i bilaga II får fatta ett generellt beslut om att regelbundet tillhandahålla information till den berörda parten, under förutsättning att
a)
den begärda informationen har anknytning till den berörda partens egen utrustning, eget arbete eller eget verksamhetsområde,
b)
det generella beslutet inte ger tillgång till hela innehållet i databasen,
c)
det generella beslutet endast avser avidentifierad information.
7. Den berörda parten får använda den information som mottas i enlighet med denna artikel på följande villkor:
a)
Den berörda parten får endast använda informationen för det ändamål som anges i ansökningsformuläret, och detta ändamål bör vara förenligt med målet för denna förordning enligt artikel 1.
b)
Den berörda parten får inte lämna ut den mottagna informationen utan skriftligt medgivande från informationslämnaren och ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa lämplig konfidentialitet i fråga om den mottagna informationen.
8. Beslutet att sprida information i enlighet med denna artikel ska begränsas till vad som är absolut nödvändigt för användarens syfte.
Artikel 12
Registrering av ansökningar och informationsutbyte
1. Kontaktpunkten ska registrera varje ansökan som mottas och den åtgärd som vidtas med anledning av denna ansökan.
Informationen ska i god tid vidarebefordras till kommissionen så snart en ansökan mottas och/eller åtgärder vidtas.
2. Kommissionen ska säkerställa att alla kontaktpunkter får tillgång till den uppdaterade förteckningen över mottagna ansökningar och åtgärder som vidtagits av de olika kontaktpunkterna samt av kommissionen själv.
Artikel 13
Händelseanalys och uppföljning på nationell nivå
1. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska utarbeta ett förfarande för att analysera de händelser som samlats in enligt artiklarna 4.2 och 5.1 i syfte att identifiera säkerhetsrisker som är förenade med de identifierade händelserna eller grupperna av händelser.
På grundval av denna analys ska varje organisation fastställa eventuella lämpliga korrigerande eller förebyggande åtgärder som krävs för att förbättra flygsäkerheten.
2. När en organisation som är etablerad i en medlemsstat, efter den analys som avses i punkt 1, fastställer eventuella lämpliga korrigerande eller förebyggande åtgärder som krävs för att hantera verkliga eller potentiella flygsäkerhetsbrister, ska den
a)
genomföra dessa åtgärder i god tid, och
b)
inrätta ett förfarande för övervakning av åtgärdernas genomförande och effektivitet.
3. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska regelbundet ge sina anställda och kontraktsanställda information om analys och uppföljning av de händelser som blir föremål för förebyggande eller korrigerande åtgärder.
4. När en organisation som är etablerad i en medlemsstat och som inte omfattas av punkt 5 identifierar en faktisk eller potentiell flygsäkerhetsrisk till följd av den analys som gjorts av händelser eller grupper av händelser som rapporterats i enlighet med artiklarna 4.8 och 5.6, ska den inom 30 dagar från och med den dag då uppgiftslämnaren lämnade underrättelse om händelsen till den behöriga myndigheten i den medlemsstaten översända
a)
de preliminära resultaten av den analys som gjorts enligt punkt 1, och
b)
eventuella åtgärder som ska vidtas i enlighet med punkt 2.
Organisationen ska vid behov rapportera analysens slutliga resultat så snart som de föreligger och i princip inom högst tre månader från och med den dag då händelsen rapporterades.
En behörig myndighet i en medlemsstat får begära att organisationer till myndigheten överlämnar de preliminära eller slutliga analysresultaten avseende händelser om vilka myndigheten har underrättats men inte fått uppföljande information eller endast har fått de preliminära resultaten.
5. När en organisation som är etablerad i en medlemsstat och som är certifierad eller godkänd av byrån identifierar en faktisk eller potentiell flygsäkerhetsrisk till följd av den analys som gjorts av händelser eller grupper av händelser som rapporterats i enlighet med artiklarna 4.9 och 5.5, ska den inom 30 dagar från och med den dag då uppgiftslämnaren lämnade underrättelse om händelsen till byrån översända
a)
de preliminära resultaten av den analys som eventuellt utförs i enlighet med punkt 1, och
b)
eventuella åtgärder som ska vidtas i enlighet med punkt 2.
Den organisation som certifierats och godkänts av byrån ska till byrån överlämna analysens slutliga resultat ska då så krävs rapporteras så snart som de föreligger, och i princip inom högst tre månader från och med den dag då händelsen rapporterades.
Byrån får begära att organisationer till myndigheten överlämnar de preliminära eller slutliga analysresultaten avseende händelser om vilka myndigheten har underrättats men inte fått uppföljande information eller endast har fått de preliminära resultaten.
6. Varje medlemsstat och byrån ska utarbeta ett förfarande för att analysera den händelseinformation som rapporteras direkt till dem enligt artiklarna 4.6, 5.2 och 5.3 i syfte att identifiera säkerhetsrisker som är förenade med de händelserna. På grundval av denna analys ska de fastställa lämpliga korrigerande eller förebyggande åtgärder som kan krävas för att öka flygsäkerheten.
7. När en medlemsstat eller byrån, efter den analys som avses i punkt 6, fastställer eventuella lämpliga korrigerande eller förebyggande åtgärder som krävs för att hantera verkliga eller potentiella flygsäkerhetsbrister, ska den
a)
genomföra dessa åtgärder i god tid, och
b)
inrätta ett förfarande för övervakning av åtgärdens genomförande och effektivitet.
8. För varje händelse eller grupp av händelser som blir föremål för en uppföljning i enlighet med punkt 4 eller 5 ska varje medlemsstat och byrån få tillgång till den analys som genomförts och ska på lämpligt sätt bevaka de åtgärder som vidtas av de organisationer för vilka medlemstaten respektive byrån ansvarar.
Om en medlemsstat eller byrån bedömer att genomförandet av och effektiviteten hos de rapporterade åtgärderna inte är ändamålsenliga för hantering av verkliga eller potentiella säkerhetsbrister, ska den se till att ytterligare lämpliga åtgärder vidtas och genomförs av den relevanta organisationen.
9. Information som rör analysen och uppföljningen av enskilda händelser eller grupper av händelser som erhållits enligt denna artikel ska med erforderlig skyndsamhet, dock senast två månader efter det att den har lagrats i den nationella databasen, registreras i det europeiska centrala upplaget i enlighet med artikel 8.2 och 8.3.
10. Medlemsstaterna ska använda uppgifter som erhållits från analysen av händelserapporter för att bidra till att fastställa eventuella korrigerande åtgärder som ska vidtas inom myndighetens flygsäkerhetsprogram.
11. I syfte att informera allmänheten om nivån på säkerheten inom den civila luftfarten ska varje medlemsstat minst en gång per år offentliggöra en säkerhetsöversyn. Säkerhetsöversynen ska
a)
innehålla aggregerad och avidentifierad information om de typer av händelser och annan säkerhetsrelaterad information som rapporterats genom dess nationella system för obligatorisk och frivillig rapportering,
b)
identifiera trender,
c)
identifiera de åtgärder som den har vidtagit.
12. Medlemsstaterna får också offentliggöra avidentifierade händelserapporter och riskanalysresultat.
Artikel 14
Händelseanalys och uppföljning på unionsnivå
1. Kommissionen, byrån och medlemsstaternas behöriga myndigheter ska, i samarbete, regelbundet delta i utbytet och analysen av information som finns i det europeiska centrala upplaget.
Utan att det påverkar tillämpningen av konfidentialitetskraven i denna förordning får observatörer från fall till fall bjudas in om så är lämpligt.
2. Kommissionen, byrån och medlemsstaternas behöriga myndigheter ska samarbeta genom ett nätverk av flygsäkerhetsanalytiker.
Nätverket av flygsäkerhetsanalytiker ska bidra till ökad flygsäkerhet i unionen, i synnerhet genom att genomföra säkerhetsanalyser för att stödja det europeiska flygsäkerhetsprogrammet och den europeiska flygsäkerhetsplanen.
3. Byrån ska stödja den verksamhet som bedrivs av nätverket av flygsäkerhetsanalytiker, till exempel genom att ge stöd till förberedelser inför och anordnande av nätverkets sammanträden.
4. Byrån ska i den årliga säkerhetsöversyn som avses i artikel 15.4 i förordning (EG) nr 216/2008 inkludera information om resultatet av informationsanalysen enligt punkt 1 i den här artikeln.
Artikel 15
Konfidentialitet och lämplig användning av information
1. Medlemsstater och organisationer, i enlighet med nationell rätt, och byrån ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa lämplig konfidentialitet för den händelseinformation som de erhåller enligt artiklarna 4, 5 och 10.
Varje medlemsstat, varje organisation som är etablerad i en medlemsstat eller byrån ska behandla personuppgifter endast i den utsträckning som krävs för tillämpningen av denna förordning och utan att det påverkar tillämpningen av den nationella lagstiftning som genomför direktiv 95/46/EG.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om skydd av säkerhetsinformation enligt artiklarna 12, 14 och 15 i förordning (EU) nr 996/2010 får den information som härrör från händelserapporten endast användas för det syfte för vilket den har samlats in.
Medlemsstater, byrån och organisationer får inte lämna ut eller använda händelseinformationen
a)
för att fastställa skuld- eller ansvarsfrågan, eller
b)
för några andra syften än att bibehålla eller förbättra flygsäkerheten.
3. Kommissionen, byrån och de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska, när de fullgör sina skyldigheter enligt artikel 14 med avseende på det europeiska centrala upplaget
a)
säkerställa konfidentialiteten när det gäller informationen, och
b)
begränsa informationens användning till vad som är strikt nödvändigt för att de ska kunna fullgöra sina säkerhetsrelaterade skyldigheter, utan att fastställa skuld- eller ansvarsfrågan. I detta sammanhang ska denna information i synnerhet användas för riskhantering och för analys av säkerhetstrender som kan leda till säkerhetsrekommendationer eller åtgärder som tar itu med verkliga eller potentiella säkerhetsbrister.
4. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras behöriga myndigheter enligt artikel 6.3 och deras behöriga myndigheter med ansvar för rättskipning samarbetar med varandra genom administrativa förhandsavtal. I dessa administrativa förhandsavtal ska man sträva efter att säkerställa den rätta balansen mellan behovet av korrekt rättskipning, å ena sidan, och nödvändig kontinuerlig tillgång till säkerhetsinformation, å andra sidan.
Artikel 16
Skydd av informationskällan
1. I denna artikel avses med personuppgifter bland annat fysiska personers namn eller adresser.
2. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska säkerställa att alla personuppgifter görs tillgängliga för personal vid organisationerna, utöver den personal som har utsetts i enlighet med artikel 6.1, endast om detta är absolut nödvändigt för att utreda händelser i syfte att förbättra flygsäkerheten.
Avidentifierad information ska spridas inom organisationen vid behov.
3. Varje medlemsstat ska säkerställa att inga personuppgifter registreras i den nationella databas som avses i artikel 6.6. Sådan avidentifierad information ska göras tillgänglig för alla relevanta parter, till exempel för att de ska kunna fullgöra sina skyldigheter när det gäller förbättring av flygsäkerheten.
4. Byrån ska säkerställa att inga personuppgifter registreras i byråns databas som avses i artikel 6.8. Sådan avidentifierad information ska göras tillgänglig för alla relevanta parter, till exempel för att de ska kunna fullgöra sina skyldigheter när det gäller förbättring av flygsäkerheten.
5. Medlemsstaterna och byrån får inte hindras från att vidta åtgärder som är nödvändiga för att upprätthålla eller förbättra flygsäkerheten.
6. Utan att det påverkar tillämpningen av tillämplig nationell straffrätt ska medlemsstaterna avstå från att inleda rättsliga förfaranden avseende oöverlagda eller oavsiktliga lagöverträdelser som kommer till deras kännedom enbart på grund av att de har rapporterats i enlighet med artiklarna 4 och 5.
Första stycket ska inte gälla i de fall som avses i punkt 10. Medlemsstaterna får behålla eller anta åtgärder för att stärka skyddet för uppgiftslämnare och personer som omnämns i händelserapporter. Medlemsstaterna får i synnerhet tillämpa denna regel utan att göra de undantag som avses i punkt 10.
7. Vid eventuella disciplinära eller administrativa förfaranden som har inletts enligt nationell rätt får information som finns i händelserapporter inte användas mot
a)
uppgiftslämnarna, eller
b)
de personer som omnämns i händelserapporter.
Första stycket ska inte gälla i de fall som avses i punkt 10.
Medlemsstaterna får behålla eller anta åtgärder för att stärka skyddet för uppgiftslämnare eller personer som omnämns i händelserapporter och de får i synnerhet utvidga detta skydd till att gälla även vid civilrättsliga eller straffrättsliga förfaranden.
8. Medlemsstaterna får anta eller behålla lagstiftning som ger ett mer omfattande skydd för uppgiftslämnare eller de personer som omnämns i händelserapporter än det som fastställs i denna förordning.
9. Utom i de fall som avses i punkt 10 får personal och kontraktsanställda som rapporterar eller som omnämns i händelserapporter som samlas in i enlighet med artiklarna 4 och 5 inte bli föremål för efterräkningar från sin arbetsgivares sida eller från den organisation till vilken en tjänst tillhandahålls på grundval av den information som uppgiftslämnaren har rapporterat.
10. Skyddet enligt punkterna 6, 7 och 9 i denna artikel ska inte gälla någon av följande situationer:
a)
Vid avsiktlig försummelse.
b)
Vid uppenbart, stort och allvarligt risktagande och grov underlåtenhet att vidta den yrkesmässiga aktsamhet som situationen kräver och som orsakar förutsebar skada för en person eller på egendom, eller som allvarligt äventyrar flygsäkerheten.
11. Varje organisation som är etablerad i en medlemsstat ska efter samråd med personalrepresentanterna anta interna regler som beskriver hur principerna avseende ”rättvisekultur”, särskilt den princip som avses i punkt 9, garanteras och genomförs inom organisationen.
Det organ som utsetts i enlighet med punkt 12 får begära att få se över de interna reglerna för de organisationer som är etablerade i den medlemsstat som den är knuten till innan dessa interna regler börjar tillämpas.
12. Varje medlemsstat ska utse ett organ som ska ansvara för genomförandet av punkterna 6, 9 och 11.
Anställda och kontraktsanställda får till detta organ rapportera påstådda överträdelser av de bestämmelser som fastställs i denna artikel. Anställda och kontraktsanställda får inte bli föremål för sanktioner för att ha rapporterat påstådda överträdelser. Anställda och kontraktsanställda får informera kommissionen när de rapporterar sådana påstådda överträdelser.
När det är lämpligt ska det utsedda organet ge medlemsstatens relevanta myndigheter råd i fråga om åtgärder eller sanktioner med avseende på tillämpningen av artikel 21.
13. Varje medlemsstat ska den 15 maj 2019 och vart femte år därefter inlämna en rapport till kommissionen om tillämpningen av denna artikel och särskilt om verksamheten hos det organ som utsetts i enlighet med punkt 12. Rapporten får inte innehålla personuppgifter.
Artikel 17
Uppdatering av bilagorna
Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 18 för att
a)
uppdatera den förteckning över obligatoriska datafält i händelserapporter som fastställs i bilaga I om ändringar visar sig vara nödvändiga för att förbättra flygsäkerheten mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts vid tillämpningen av denna förordning,
b)
uppdatera det formulär för ansökan om tillgång till information från det europeiska centrala upplaget som återfinns i bilaga III för att beakta de erfarenheter som gjorts och den senaste utvecklingen,
c)
anpassa någon av bilagorna till Eccairs-programvaran och ADREP-taxonomin, liksom till rättsakter som antagits av unionen och till internationella avtal.
I syfte att uppdatera förteckningen över obligatoriska datafält ska byrån och det nätverk av flygsäkerhetsanalytiker som avses i artikel 14.2 överlämna lämpliga yttranden till kommissionen.
Artikel 18
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artiklarna 7.6 och 17 ska ges till kommissionen för en period av fem år från och med denna förordnings ikraftträdande. Kommissionen ska utarbeta en rapport om delegeringen av befogenhet senast nio månader före utgången av perioden av fem år. Delegeringen av befogenhet ska genom tyst medgivande förlängas med perioder av samma längd, såvida inte Europaparlamentet eller rådet motsätter sig en sådan förlängning senast tre månader före utgången av perioden i fråga.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artiklarna 7.6 och 17 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas enligt artiklarna 7.6 och 17 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
Artikel 19
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av den kommitté som inrättats enligt artikel 65 i förordning (EG) nr 216/2008. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
2. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas. Om kommittén inte avger något yttrande, ska kommissionen inte anta utkastet till genomförandeakt, och artikel 5.4 tredje stycket i förordning (EU) nr 182/2011 ska tillämpas.
Artikel 20
Tillgång till handlingar och skydd för personuppgifter
1. Med undantag för artiklarna 10 och 11, som fastställer strängare regler för tillgång till de data och den information som finns i det europeiska centrala upplaget, ska denna förordning tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av förordning (EG) nr 1049/2001.
2. Denna förordning ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av nationell lagstiftning som genomför direktiv 95/46/EG och i enlighet med förordning (EG) nr 45/2001.
Artikel 21
Sanktioner
Medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om sanktioner som ska gälla vid överträdelse av denna förordning. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om dessa bestämmelser och eventuella senare ändringar som påverkar bestämmelserna.
Artikel 22
Ändring av förordning (EU) nr 996/2010
Artikel 19 i förordning (EU) nr 996/2010 ska utgå.
Den artikeln ska dock fortsätta att tillämpas fram till den dag då denna förordning börjar tillämpas i enlighet med artikel 24.3.
Artikel 23
Upphävande
Direktiv 2003/42/EG, förordning (EG) nr 1321/2007 och förordning (EG) nr 1330/2007 ska upphöra att gälla. De ska dock fortsätta att tillämpas fram till den dag då denna förordning börjar tillämpas i enlighet med artikel 24.3.
Artikel 24
Ikraftträdande och tillämpning
1. Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
2. Kommissionen ska senast den 16 november 2020 offentliggöra och till Europaparlamentet och rådet översända en utvärderingsrapport om genomförandet av denna förordning. Rapporten ska särskilt omfatta förordningens bidrag till att minska antalet flygolyckor och därmed relaterade dödsfall. Kommissionen ska vid behov lägga fram förslag om ändring av denna förordning på grundval av rapporten.
3. Denna förordning ska tillämpas från och med den 15 november 2015 och inte före den dag då de genomförandeåtgärder som avses i artiklarna 4.5 träder i kraft. Artikel 7.2 ska tillämpas när de delegerade akterna och genomförandeakterna om specificering och utarbetande av det gemensamma europeiska riskklassificeringssystem som avses i artikel 7.6 och 7.7 har trätt i kraft.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 3 april 2014.