NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 654/2014
ze dne 15. května 2014
o výkonu práv Unie za účelem uplatňování a prosazování pravidel mezinárodního obchodu a o změně nařízení Rady (ES) č. 3286/94, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky k zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména pravidel sjednaných v rámci Světové obchodní organizace
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména čl. 207 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie uzavřela řadu mnohostranných, regionálních a dvoustranných mezinárodních obchodních dohod, v jejichž důsledku vznikají k vzájemnému prospěchu smluvních stran práva a závazky.
(2)
V zájmu ochrany hospodářských zájmů Unie je nezbytné, aby Unie disponovala vhodnými nástroji, které jí umožní zajistit účinný výkon svých práv vyplývajících z mezinárodních obchodních dohod. Jedná se zejména o situace, kdy třetí země přijmou opatření omezující obchod, která snižují výhody, jež z mezinárodních obchodních dohod vyplývají pro hospodářské subjekty Unie. Unie by měla být schopna rychle a pružně reagovat v rámci postupů a lhůt stanovených podle mezinárodních obchodních dohod, jež uzavřela. Jsou proto zapotřebí pravidla, jež vymezí rámec pro výkon práv Unie za určitých konkrétních okolností.
(3)
Cílem mechanismů pro řešení sporů zavedených Dohodou o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) a jinými obchodními dohodami, včetně regionálních nebo dvoustranných dohod, je nalézt pozitivní řešení veškerých sporů, k nimž by mohlo dojít mezi Unií a jinou stranou či jinými stranami takových dohod. Pokud by však jiné způsoby pro nalezení pozitivního řešení sporu nevedly k úspěchu, měla by mít Unie možnost pozastavit v souladu s takovými mechanismy pro řešení sporů koncese či jiné závazky. Zásah Unie by v takových případech měl přimět dotčenou třetí zemi, v zájmu obnovení vzájemně výhodné situace, k dodržování příslušných pravidel mezinárodního obchodu.
(4)
Podle Dohody WTO o ochranných opatřeních se člen WTO, který navrhuje uplatnění ochranného opatření nebo usiluje o jeho prodloužení, musí snažit zachovat v podstatě rovnocennou úroveň koncesí a jiných závazků mezi ním a vyvážejícími členy, kteří by byli dotčeni takovým opatřením. Obdobná pravidla jsou stanovena i v jiných mezinárodních obchodních dohodách, jež Unie uzavřela, včetně regionálních či dvoustranných dohod. Pokud dotčená třetí země neprovede žádné odpovídající a přiměřené úpravy, měla by Unie přijmout vyrovnávací opatření spočívající v pozastavení koncesí či jiných závazků. Zásah Unie by v takových případech měl přimět dotčené třetí země, v zájmu obnovení vzájemně výhodné situace, k přijetí opatření pro rozšíření obchodu.
(5)
Článkem XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (GATT 1994) a souvisejícím ujednáním se řídí změna či odvolání koncesí stanovených v listinách členů WTO obsahujících celní sazebníky. Členové WTO dotčení takovou změnou jsou za určitých podmínek oprávněni k odvolání koncesí, které jsou v podstatě rovnocenné. Unie by měla v takových případech, a nejsou-li sjednány vyrovnávací úpravy, přijmout vyrovnávací opatření. Zásah Unie by měl přimět třetí země k provedení opatření pro rozšíření obchodu.
(6)
Unie by měla mít možnost prosazovat svá práva v oblasti veřejných zakázek, pokud obchodní partner nedodrží své závazky podle Dohody WTO o vládních zakázkách nebo podle jiných mezinárodních obchodních dohod. Dohoda WTO o vládních zakázkách stanoví, že žádný spor, který v rámci ní vznikne, nesmí vést k pozastavení koncesí či jiných závazků, na které by se vztahovala jakákoli jiná dohoda WTO. Zásah Unie by měl zajistit zachování v podstatě rovnocenné úrovně koncesí, jaká je stanovena v příslušných mezinárodních obchodních dohodách.
(7)
Členské státy by měly zajistit, aby opatření obchodní politiky v oblasti veřejných zakázek byla na jejich příslušném území uplatňována způsobem, který nejlépe odpovídá jejich správní struktuře a postupům, a to při zachování práva Unie.
(8)
Opatření obchodní politiky přijímaná podle tohoto nařízení je třeba volit a navrhovat na základě objektivních kritérií, včetně účinnosti daných opatření z hlediska jejich schopnosti přimět třetí země k dodržování mezinárodních obchodních pravidel, potenciálu z hlediska zmírnění následků pro hospodářské subjekty v Unii, které byly dotčeny opatřeními třetí země, a cíle spočívajícího v minimalizaci nepříznivých hospodářských dopadů na Unii, a to i pokud jde o základní suroviny.
(9)
Toto nařízení by se mělo zaměřit na taková opatření, s jejichž navrhováním a používáním má již Unie zkušenosti. S náležitým přihlédnutím ke zvláštním rysům jednotlivých oblastí by měla být v rámci přezkumu fungování tohoto nařízení posouzena možnost rozšířit oblast jeho působnosti tak, aby umožňovalo přijímat opatření v oblasti práv duševního vlastnictví a další opatření týkající se služeb.
(10)
Při prosazování práv Unie by měl být původ zboží určen podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (2). Při prosazování práv Unie v návaznosti na řešení sporu v oblasti veřejných zakázek by se měl původ služby určovat na základě původu fyzické či právnické osoby, která ji poskytuje. Veřejní zadavatelé nebo zadavatelé by měli při posuzování informací a záruk poskytnutých uchazeči ohledně původu zboží a služeb postupovat s obvyklou obezřetností a náležitou péčí.
(11)
Komise by měla nejpozději do tří let od prvního případu uplatnění tohoto nařízení nebo nejpozději do pěti let ode dne jeho vstupu v platnost, podle toho, co nastane dříve, přezkoumat jeho oblast působnosti, fungování a účinnost, včetně případných opatření v oblasti práv duševního vlastnictví a dalších opatření týkajících se služeb. Komise by měla o svém posouzení podat zprávu Evropskému parlamentu a Radě. V návaznosti na přezkum mohou být případně předloženy vhodné legislativní návrhy.
(12)
Je důležité zajistit účinnou komunikaci a výměnu názorů mezi Komisí na jedné straně a Evropským parlamentem a Radou na straně druhé, a to zejména ohledně sporů v rámci mezinárodních obchodních dohod, jež mohou vést k přijetí opatření podle tohoto nařízení.
(13)
Nařízení Rady (ES) č. 3286/94 (3) by mělo být změněno, aby odkazovalo na toto nařízení, pokud jde o provádění opatření v oblasti obchodní politiky.
(14)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (4).
(15)
Vzhledem k tomu, že zkoumání mnohostranných dopadů, jež mohou opatření obchodní politiky přijatá podle tohoto nařízení mít, je velice složité, a aby poskytla dostatek příležitostí k dosažení co nejširší podpory, neměla by Komise prováděcí akty přijmout, pokud výbor uvedený v tomto nařízení výjimečně nezaujme k návrhu prováděcího aktu předloženému Komisí stanovisko.
(16)
Bude-li to vzhledem k naléhavým důvodům nezbytné, měla by Komise v zájmu ochrany zájmů Unie přijmout v řádně odůvodněných případech týkajících se nutnosti přizpůsobit opatření obchodní politiky chování dotčené třetí strany okamžitě použitelné prováděcí akty.
(17)
Tímto nařízením není dotčeno možné přijetí opatření obchodní politiky na základě jiných relevantních aktů Unie či na základě ustanovení Smlouvy o fungování Evropské unie, při současném dodržení platných ustanovení mezinárodních obchodních dohod o pozastavení či odvolání koncesí či jiných závazků,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Tímto nařízením se stanoví pravidla a postupy pro zajištění účinného a včasného výkonu práv Unie, pokud jde o pozastavení či odvolání koncesí nebo jiných závazků podle mezinárodních obchodních dohod, za účelem:
a)
reakce na případy porušení pravidel mezinárodního obchodu ze strany třetích zemí, kterými jsou dotčeny zájmy Unie, s cílem dosáhnout uspokojivého řešení, které obnoví výhody pro hospodářské subjekty Unie;
b)
vyvážení koncesí či jiných závazků v rámci obchodních vztahů se třetími zeměmi, dojde-li ke změně zacházení uplatňovaného na zboží z Unie způsobem, který se dotýká zájmů Unie.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„zemí“ jakýkoli stát nebo samostatné celní území;
b)
„koncesemi či jinými závazky“ celní koncese nebo jakékoli jiné výhody, k jejichž uplatňování v rámci svého obchodu se třetími zeměmi se Unie zavázala coby smluvní strana podle mezinárodních obchodních dohod;
c)
„úrovní zrušení nebo zmenšení“ míra, v níž jsou dotčeny výhody vyplývající pro Unii z mezinárodních obchodních dohod. Není-li v příslušné dohodě stanoveno jinak, zahrnuje tato úroveň jakýkoli nepříznivý hospodářský dopad v důsledku opatření třetí země;
d)
„povinnou cenovou sankcí“ povinnost veřejných zadavatelů či zadavatelů uplatňujících postupy zadávání veřejných zakázek zvýšit, s určitými výjimkami, cenu za služby nebo zboží pocházející z určitých třetích zemí, jež byla nabídnuta v zadávacích řízeních.
Článek 3
Oblast působnosti
Toto nařízení se použije:
a)
bylo-li Unii v důsledku konečného rozhodnutí obchodních sporů podle Ujednání WTO o pravidlech a řízení při řešení sporů (dále jen „ujednání WTO o řešení sporů“) přiznáno právo k pozastavení koncesí či jiných závazků vyplývajících z mnohostranných či vícestranných dohod, na které se vztahuje ujednání WTO o řešení sporů;
b)
má-li Unie v důsledku konečného rozhodnutí obchodních sporů v rámci jiných mezinárodních obchodních dohod, včetně regionálních či dvoustranných dohod, právo pozastavit koncese či jiné závazky podle takových dohod;
c)
za účelem vyvážení koncesí nebo jiných závazků, k němuž může opravňovat použití ochranného opatření ze strany třetí země buď na základě článku 8 Dohody WTO o ochranných opatřeních nebo na základě ustanovení, která upravují ochranná opatření, obsažených v jiných mezinárodních obchodních dohodách, včetně dohod regionálních či dvoustranných;
d)
v případech změny koncesí členem WTO na základě článku XXVIII dohody GATT 1994, pokud nebylo sjednáno žádné kompenzační vyrovnání.
Článek 4
Výkon práv Unie
1. Je-li pro ochranu zájmů Unie v případech uvedených v článku 3 třeba určitého zásahu, přijme Komise prováděcí akty, kterými stanoví vhodná opatření obchodní politiky. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 8 odst. 2.
2. Prováděcí akty přijaté podle odstavce 1 musí splňovat tyto podmínky:
a)
jsou-li pozastaveny koncese či jiné závazky v důsledku konečného rozhodnutí obchodního sporu podle ujednání WTO o řešení sporů, úroveň pozastavení nepřesáhne úroveň schválenou orgánem WTO pro řešení sporů;
b)
jsou-li pozastaveny koncese či jiné závazky v důsledku oprávnění, jež bylo přiznáno v návaznosti na řízení pro mezinárodní řešení sporů podle jiných mezinárodních obchodních dohod, včetně regionálních či dvoustranných dohod, jejich úroveň nepřesáhne úroveň zrušení nebo zmenšení v důsledku dotčeného opatření třetí země, kterou v závislosti na daném případu vymezila buď Komise, nebo která vyplynula z rozhodčího řízení;
c)
v případě vyrovnávání koncesí či jiných závazků podle ustanovení o ochranných opatřeních obsažených v mezinárodních obchodních dohodách musí být zásah Unie, v souladu s podmínkami Dohody WTO o ochranných opatřeních nebo ustanoveními o ochranných opatřeních, která jsou uvedena v jiných mezinárodních obchodních dohodách, včetně regionálních či dvoustranných dohod, na jejichž základě se ochranné opatření uplatňuje, v podstatě rovnocenný úrovni koncesí či jiných závazků, jež byla dotčena ochranným opatřením;
d)
jsou-li koncese odvolány v rámci obchodu se třetí zemí související s článkem XXVIII dohody GATT 1994 a připojeným ujednáním (5), musí být v podstatě rovnocenné koncesím, které taková třetí země změnila či odvolala, a to podle podmínek stanovených v článku XXVIII dohody GATT 1994 a v souvisejícím ujednání.
3. Opatření obchodní politiky podle odstavce 1 se stanoví s přihlédnutím k dostupným informacím a obecnému zájmu Unie na základě těchto kritérií:
a)
účinnost opatření, pokud jde o donucení třetích zemí, aby dodržovaly pravidla mezinárodního obchodu;
b)
možnosti opatření, pokud jde o zmírnění následků pro hospodářské subjekty v Unii, které byly dotčeny opatřeními třetí země;
c)
dostupnost alternativních zdrojů dodávek dotčeného zboží či služeb, aby se v rámci Unie zamezilo nežádoucímu dopadu na návazná odvětví, veřejné zadavatele nebo zadavatele či konečné spotřebitele nebo aby byl tento dopad co nejmenší;
d)
zamezení nepřiměřené složitosti administrativních postupů a nepřiměřeným nákladům při provádění opatření;
e)
jakákoli jiná konkrétní kritéria, která mohou být v mezinárodních obchodních dohodách stanovena pro případy uvedené v článku 3.
Článek 5
Opatření obchodní politiky
1. Aniž je dotčena jakákoli mezinárodní dohoda, jejíž je Unie stranou, opatření obchodní politiky, která mohou být zavedena prováděcím aktem podle čl. 4 odst. 1, zahrnují:
a)
pozastavení celních koncesí a uložení nových nebo zvýšených cel, včetně opětovného zavedení cel na úrovni doložky nejvyšších výhod nebo uložení cel nad rámec doložky nejvyšších výhod, nebo zavedení jakéhokoli dalšího poplatku na dovoz či vývoz zboží;
b)
zavedení nebo zvýšení množstevních omezení dovozu nebo vývozu zboží, ať již prostřednictvím kvót, dovozních či vývozních licencí nebo jinými opatřeními;
c)
pozastavení koncesí týkajících se zboží, služeb nebo dodavatelů v oblasti veřejných zakázek prostřednictvím:
i)
vyloučení dodavatelů zboží nebo poskytovatelů služeb usazených v dotčené třetí zemi nebo provozujících svoji činnost z dotčené třetí země nebo nabídek, jejichž celková hodnota je z více než 50 % tvořena zbožím či službami pocházejícími z dotčené třetí země, ze zadávání veřejných zakázek, nebo
ii)
uložení povinné cenové sankce na veřejné zakázky dodavatelů zboží nebo služeb usazených v dotčené třetí zemi nebo provozujících svoji činnost z dotčené třetí země nebo na tu část veřejné zakázky, jejímž předmětem je zboží nebo služby pocházející z dotčené třetí země.
2. Opatření přijatá podle odst. 1 písm. c):
a)
obsahují prahové hodnoty podle vlastností dotčeného zboží nebo služeb, při jejichž překročení se uplatní vyloučení nebo povinná cenová sankce, přičemž se zohlední ustanovení příslušné obchodní dohody a úroveň zrušení nebo zmenšení;
b)
vymezují odvětví nebo kategorie zboží nebo služeb, pro něž se použijí, jakož i veškeré použitelné výjimky;
c)
určí veřejné zadavatele nebo zadavatele či kategorie veřejných zadavatelů nebo zadavatelů, členěné podle členských států, na jejichž zakázky se vztahují. S cílem poskytnout podklady pro toto určení předloží každý členský stát seznam příslušných veřejných zadavatelů nebo zadavatelů či kategorií veřejných zadavatelů nebo zadavatelů. Opatření zajistí, aby bylo dosaženo náležité úrovně pozastavení koncesí nebo jiných závazků a spravedlivého rozložení mezi členskými státy.
Článek 6
Pravidla původu
1. Původ zboží je určen podle nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. Původ služby se určuje na základě původu fyzické či právnické osoby, která ji poskytuje. Za původ poskytovatele služeb se považuje:
a)
v případě fyzické osoby země, jejímž je tato osoba státním příslušníkem nebo v níž má právo na trvalý pobyt;
b)
v případě právnické osoby:
i)
není-li služba poskytována prostřednictvím komerční přítomnosti v Unii, země, v níž je právnická osoba zřízena nebo jiným způsobem organizována podle právních předpisů této země a na jejímž území právnická osoba vyvíjí významnou podnikatelskou činnost,
ii)
je-li služba poskytována prostřednictvím komerční přítomnosti v Unii, členský stát, v němž je právnická osoba usazena a na jehož území vyvíjí významnou podnikatelskou činnost, jež je přímo a skutečně propojena s hospodářstvím tohoto členského státu.
Pro účely prvního pododstavce písm. b) bodu ii), nevyvíjí-li právnická osoba poskytující dotčenou službu významnou podnikatelskou činnost, jež je přímo a skutečně propojena s hospodářstvím členského státu, v němž je usazena, se za původ právnické osoby považuje původ fyzických či právnických osob, které ji vlastní nebo ovládají.
Právnická osoba poskytující dotčenou službu se považuje za „vlastněnou“ osobami z dané země, pokud osoby z této země užitečně vlastní více než 50 % jejího základního kapitálu, a za „ovládanou“ osobami z dané země, pokud tyto osoby mají pravomoc jmenovat většinu jejích řídících pracovníků nebo jinak zákonně řídit její aktivity.
Článek 7
Pozastavení, změna a zrušení opatření
1. Přizná-li po přijetí prováděcího aktu podle čl. 4 odst. 1 dotčená třetí země Unii odpovídající a přiměřené vyrovnání v případech, na které odkazuje čl. 3 odst. 1 písm. a) a b), může Komise pozastavit uplatňování takového prováděcího aktu po dobu, během níž je takové vyrovnání poskytováno. Rozhodnutí o pozastavení se přijímá přezkumným postupem podle čl. 8 odst. 2.
2. Komise zruší prováděcí akt přijatý podle čl. 4 odst. 1, nastane-li některá z následujících okolností:
a)
třetí země, u níž bylo v rámci řízení o řešení sporů rozhodnuto, že její opatření porušují pravidla mezinárodního obchodu, dosáhla opětovného souladu s těmito pravidly, nebo bylo-li dosaženo jiného vzájemně uspokojivého řešení;
b)
v případech vyrovnání koncesí nebo jiných závazků v návaznosti na přijetí ochranného opatření ze strany třetí země, pokud bylo ochranné opatření odvoláno či zaniklo nebo pokud dotčená třetí země přiznala Unii odpovídající a přiměřené vyrovnání po přijetí prováděcího aktu podle čl. 4 odst. 1;
c)
v případech změny koncesí členem WTO podle článku XXVIII dohody GATT 1994 pokud třetí dotčená země přiznala Unii odpovídající a přiměřené vyrovnání po přijetí prováděcího aktu podle čl. 4 odst. 1.
Rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci se přijímá přezkumným postupem podle čl. 8 odst. 2.
3. Je-li s výhradou čl. 4 odst. 2 a 3 nezbytné provést úpravy opatření obchodní politiky, která byla přijata podle tohoto nařízení, může Komise provést příslušné změny přezkumným postupem podle čl. 8 odst. 2.
4. V řádně odůvodněných naléhavě nezbytných případech týkajících se zrušení či změny dotčeného opatření třetí země přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty, jimiž pozastaví, změní či zruší prováděcí akty přijaté podle čl. 4 odst. 1, jak je stanoveno v tomto článku, postupem podle čl. 8 odst. 3.
Článek 8
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený nařízením (ES) č. 3286/94. Tento výbor je výborem ve smyslu článku 3 nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
Článek 9
Shromažďování informací
1. Pokud jde o hospodářské zájmy Unie v případě konkrétního zboží nebo služeb nebo v konkrétních odvětvích, Komise si v souvislosti s uplatňováním tohoto nařízení vyžádá příslušné informace a stanoviska, a to prostřednictvím oznámení v Úředním věstníku Evropské unie nebo jinými vhodnými veřejnými komunikačními prostředky, přičemž uvede lhůtu pro předložení těchto podkladů. Komise obdržené podklady zohlední.
2. Informace získané na základě tohoto nařízení smějí být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány.
3. Evropský parlament, Rada, Komise, členské státy ani jejich úředníci nesdělí žádné informace důvěrné povahy, které obdrželi podle tohoto nařízení, bez výslovného souhlasu poskytovatele těchto informací.
4. Poskytovatel informací může požádat, aby se s poskytnutou informací nakládalo jako s důvěrnou. V takových případech jsou tyto informace doplněny nedůvěrným souhrnem informací, který je představí v zobecněné podobě, nebo uvedením důvodů, proč takový souhrn nelze pořídit.
5. Pokud se zdá, že žádost o důvěrné zacházení není důvodná, a poskytovatel si přesto nepřeje informaci zveřejnit ani v zobecněné či souhrnné podobě, nemusí být tato informace vzata v úvahu.
6. Odstavce 2 až 5 nebrání orgánům Unie a členských států ve zveřejňování obecných informací. Toto zveřejnění musí brát v úvahu oprávněný zájem dotčených stran na zachování jejich obchodního tajemství.
Článek 10
Přezkum
1. Do tří let po přijetí prvního prováděcího aktu nebo nejpozději do 18. července 2019, podle toho, co nastane dříve, přezkoumá Komise oblast působnosti tohoto nařízení, zejména pokud jde o opatření obchodní politiky, jež mohou být přijata, jakož i jeho provádění, a podá zprávu o svých závěrech Evropskému parlamentu a Radě.
2. Bez ohledu na odstavec 1 provede Komise přezkum s cílem navrhnout v rámci tohoto nařízení další opatření obchodní politiky pro pozastavení koncesí nebo jiných závazků v oblasti obchodu službami. Komise posoudí mimo jiné tyto skutečnosti:
a)
mezinárodní vývoj, pokud jde o pozastavování jiných závazků podle Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS);
b)
vývoj v Unii, pokud jde o přijetí společných pravidel pro odvětví služeb;
c)
účinnost případných dalších opatření obchodní politiky jako prostředku pro prosazování práv Unie na základě mezinárodních obchodních dohod;
d)
dostupné mechanismy zajišťující, aby byla v praxi jednotně a účinně prováděna případná další opatření obchodní politiky týkající se služeb; a
e)
důsledky pro poskytovatele služeb nacházející se v Unii v době přijetí prováděcích aktů na základě tohoto nařízení.
Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o svém prvním posouzení do 18. července 2017.
Článek 11
Změny jiných aktů
V článku 13 nařízení (ES) č. 3286/94 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
„3. Pokud musí Unie, jež jedná v souladu s čl. 12 odst. 2, přijmout rozhodnutí o opatřeních obchodní politiky, která mají být přijata podle čl. 11 odst. 2 písm. c) nebo podle článku 12, učiní tak neprodleně v souladu s článkem 207 Smlouvy o fungování Evropské unie a případně nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 654/2014 (6) nebo jinými použitelnými postupy.
Článek 12
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 654/2014
av den 15 maj 2014
om utövande av unionens rättigheter vid tillämpning och genomdrivande av internationella handelsregler och om ändring av rådets förordning (EG) nr 3286/94 om fastställande av gemenskapsförfaranden på den gemensamma handelspolitikens område i syfte att säkerställa gemenskapens rättigheter enligt internationella handelsregler, särskilt regler som fastställts av Världshandelsorganisationen (WTO)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 207.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och
av följande skäl:
(1)
Unionen har ingått ett antal multilaterala, regionala och bilaterala internationella handelsavtal genom vilka rättigheter och skyldigheter till parternas ömsesidiga nytta har skapats.
(2)
Det är viktigt att unionen förfogar över lämpliga instrument för att se till att unionens rättigheter enligt internationella handelsavtal verkningsfullt kan utövas, så att dess ekonomiska intressen skyddas. Detta gäller särskilt situationer, när tredjeländer vidtar handelsbegränsande åtgärder som minskar de fördelar som unionens ekonomiska aktörer åtnjuter enligt internationella handelsavtal. Unionen bör kunna reagera skyndsamt och flexibelt enligt de förfaranden och tidsfrister som anges i de internationella handelsavtal som den har ingått. Det behövs därför regler som anger ramarna för utövandet av unionens rättigheter i vissa särskilda situationer.
(3)
Syftet med de tvistlösningsmekanismer som inrättats enligt avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO) och enligt andra internationella handelsavtal, inklusive regionala och bilaterala avtal, är att på ett konstruktivt sätt lösa eventuella tvister som uppkommer mellan unionen och andra parter i dessa avtal. Unionen bör trots det kunna tillfälligt upphäva medgivanden eller andra skyldigheter i enlighet med dessa tvistlösningsmekanismer, när andra sätt att finna en lösning på tvisten visat sig verkningslösa. Unionens åtgärder i sådana fall bör tjäna syftet att få det berörda tredjelandet att följa relevanta internationella handelsregler, så att en situation med ömsesidiga fördelar kan återupprättas.
(4)
Enligt WTO-avtalet om skyddsåtgärder ska en WTO-medlem som avser att vidta en skyddsåtgärd eller en förlängning av en skyddsåtgärd sträva efter att upprätthålla en väsentligen likvärdig nivå för medgivanden och andra skyldigheter mellan sig själv och de exporterande medlemmar som skulle påverkas av en sådan åtgärd. Liknande regler finns i andra internationella handelsavtal som unionen har ingått, inklusive regionala och bilaterala avtal. Unionen bör vidta motåtgärder genom att tillfälligt upphäva medgivanden eller andra skyldigheter, om det berörda tredjelandet inte genomför några adekvata och proportionella. Unionens åtgärder i de fallen bör tjäna syftet att få tredjeländer att införa handelsbefrämjande åtgärder så att en situation med ömsesidiga fördelar kan återupprättas.
(5)
I artikel XXVIII i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (GATT 1994) och den därtill hörande överenskommelsen regleras ändringar och upphävanden av medgivanden i WTO-medlemmarnas tulltaxor. WTO-medlemmar som berörs av sådana ändringar har på vissa villkor rätt att upphäva väsentligen likvärdiga medgivanden. Unionen bör i sådana fall vidta motåtgärder, om inte enighet kan uppnås om kompenserande justeringar. Unionens åtgärder bör ha som mål att få tredjeländer att införa handelsbefrämjande åtgärder.
(6)
Unionen bör ha möjlighet att hävda sina rättigheter inom området offentlig upphandling, om en handelspartner underlåter att följa sina åtaganden enligt WTO-avtalet om offentlig upphandling eller andra internationella handelsavtal. I WTO-avtalet om offentlig upphandling sägs det att en tvist som uppstår med anledning av avtalet inte får leda till tillfälligt upphävande av medgivanden eller andra skyldigheter enligt andra angivna WTO-avtal. Unionens åtgärder bör syfta till att säkerställa att en väsentligen likvärdig nivå på medgivandena upprätthålls, i enlighet med vad som fastställs i de relevanta internationella handelsavtalen.
(7)
Medlemsstaterna bör se till att handelspolitiska åtgärder inom området offentlig upphandling tillämpas på deras respektive territorium på det sätt som är bäst lämpat för deras förvaltningsstruktur och förvaltningspraxis, under iakttagande av unionsrätten.
(8)
Handelspolitiska åtgärder som antas enligt denna förordning bör väljas och utformas på grundval av objektiva kriterier, inbegripet åtgärdernas ändamålsenlighet för att få tredjeländer att följa internationella handelsregler, deras potential att gottgöra ekonomiska aktörer i unionen som påverkas av tredjelandets åtgärder, och målet att minimera de negativa ekonomiska följderna för unionen, inklusive med avseende på viktiga råvaror.
(9)
Denna förordning bör inriktas på sådana åtgärder som unionen har erfarenhet av att utforma och tillämpa. Möjligheten att utvidga dess tillämpningsområde, så att det blir möjligt att anta åtgärder med avseende på immateriella rättigheter och ytterligare åtgärder som avser tjänster, bör bedömas som ett led i översynen av hur förordningen fungerar, med vederbörlig hänsyn tagen till varje områdes särdrag.
(10)
Vid genomdrivandet av unionens rättigheter bör varors ursprung fastställas i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (2). Vid genomdrivandet av unionens rättigheter efter tvistlösning inom området offentlig upphandling bör en tjänsts ursprung fastställas på grundval av ursprunget för den fysiska eller juridiska person som tillhandahåller den. Upphandlande myndigheter eller enheter bör iaktta normal försiktighet och tillbörlig aktsamhet, när de bedömer information och garantier som anbudsgivare lämnar angående varors och tjänsters ursprung.
(11)
Kommissionen bör se över denna förordnings tillämpningsområde, sätt att fungera och effektivitet, inbegripet eventuella åtgärder med avseende på immateriella rättigheter och ytterligare åtgärder som avser tjänster, senast tre år efter det att den tillämpades för första gången eller senast fem år efter den dag den trädde i kraft, beroende på vad som infaller först. Kommissionen bör lämna en utvärderingsrapport till Europaparlamentet och rådet. Översynen får åtföljas av lämpliga lagstiftningsförslag.
(12)
Det är viktigt att säkerställa en effektiv kommunikation och ett effektivt åsiktsutbyte mellan kommissionen, å ena sidan, och Europaparlamentet och rådet, å andra sidan, särskilt i fråga om tvister med anledning av internationella handelsavtal som kan leda till att åtgärder antas enligt denna förordning.
(13)
Rådets förordning (EG) nr 3286/94 (3) bör ändras, så att den hänvisar till den här förordningen i fråga om genomförandet av handelspolitiska åtgärder.
(14)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av den här förordningen bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (4).
(15)
Med tanke på att det är en mycket komplex process att utreda de olika effekter som handelspolitiska åtgärder som antas enligt denna förordning kan ha, bör kommissionen, för att det ska finnas tillräckliga möjligheter att erhålla största möjliga stöd, inte anta genomförandeakter om, undantagsvis, den kommitté som avses i denna förordning inte avger något yttrande om kommissionens utkast till genomförandeakt.
(16)
För att skydda unionens intressen bör kommissionen anta genomförandeakter med omedelbar verkan om det, i vederbörligen motiverade fall med avseende på behovet av att anpassa den handelspolitiska åtgärden till den berörda tredje partens beteende, är nödvändigt på grund av tvingande skäl till skyndsamhet.
(17)
Denna förordning påverkar inte det eventuella antagandet av handelspolitiska åtgärder på grundval av andra relevanta unionsakter eller bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, under iakttagande av tillämpliga bestämmelser i internationella handelsavtal om tillfälligt eller slutgiltigt upphävande av medgivanden eller andra skyldigheter.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs regler och förfaranden för att säkerställa att unionens rättigheter att tillfälligt eller slutgiltigt upphäva medgivanden eller andra skyldigheter enligt internationella handelsavtal kan utövas på ett verkningsfullt sätt och i god tid, i syfte att
a)
reagera på tredjeländers överträdelser av internationella handelsregler som påverkar unionens intressen och på så sätt sträva efter en tillfredsställande lösning som återupprättar fördelarna för unionens ekonomiska aktörer, och
b)
vidta motåtgärder i fråga om medgivanden eller andra skyldigheter i handelsförhållandena med tredjeländer, när behandlingen av varor från unionen ändras på ett sådant sätt som påverkar unionens intressen.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
a) land: varje stat eller separat tullområde.
b) medgivanden eller andra skyldigheter: tullmedgivanden eller andra förmåner som unionen har åtagit sig att tillämpa i sin handel med tredjeländer enligt internationella handelsavtal som den är part i.
c) upphävnings- eller minskningsnivån: den omfattning i vilken de fördelar som unionen åtnjuter enligt ett internationellt handelsavtal påverkas. Om inte något annat anges i det relevanta avtalet, inbegriper den alla negativa ekonomiska följdverkningar av ett tredjelands åtgärder.
d) obligatoriskt prispåslag: skyldighet för de upphandlande myndigheter eller enheter som bedriver offentlig upphandling att med vissa undantag höja priset på de tjänster och/eller varor med ursprung i vissa tredjeländer som har erbjudits i upphandlingsförfaranden.
Artikel 3
Tillämpningsområde
Denna förordning är tillämplig
a)
efter utslag i handelstvister enligt WTO-överenskommelsen om regler och förfaranden för tvistlösning (nedan kallad WTO-överenskommelsen om tvistlösning), när unionen har bemyndigats att tillfälligt upphäva medgivanden eller andra skyldigheter enligt de multilaterala och plurilaterala avtal som omfattas av WTO-överenskommelsen om tvistlösning,
b)
efter utslag i handelstvister enligt andra internationella handelsavtal, inklusive regionala och bilaterala avtal, när unionen har rätt att tillfälligt upphäva medgivanden eller andra skyldigheter enligt sådana avtal,
c)
i händelse av motåtgärder i fråga om medgivanden eller andra skyldigheter, som kan vara berättigade på grund av att ett tredjeland har vidtagit en skyddsåtgärd enligt artikel 8 i WTO-avtalet om skyddsåtgärder eller enligt bestämmelserna om skyddsåtgärder i andra internationella handelsavtal, inklusive regionala eller bilaterala avtal,
d)
om en WTO-medlem ändrar sina medgivanden eller skyldigheter enligt artikel XXVIII i GATT 1994 och inga kompenserande justeringar har överenskommits.
Artikel 4
Utövande av unionens rättigheter
1. Om åtgärder krävs för att skydda unionens intressen i sådana fall som avses i artikel 3, ska kommissionen anta genomförandeakter som fastställer lämpliga handelspolitiska åtgärder. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 8.2.
2. Genomförandeakter som antas enligt punkt 1 ska uppfylla följande krav:
a)
Om medgivanden eller andra skyldigheter tillfälligt upphävs efter ett utslag i en handelstvist enligt WTO-överenskommelsen om tvistlösning, får deras nivå inte överstiga den nivå som WTO:s tvistlösningsorgan har fastställt.
b)
Om medgivanden eller andra skyldigheter tillfälligt upphävs efter utslag i ett internationellt tvistlösningsförfarande enligt andra internationella handelsavtal, inklusive regionala och bilaterala avtal, får deras nivå inte överskrida den upphävnings- eller minskningsnivå som följer av det berörda tredjelandets åtgärd, enligt vad som fastställs av kommissionen eller fastställts genom skiljeförfarande, beroende på vad som är tillämpligt.
c)
Vid motåtgärder i fråga om medgivanden eller andra skyldigheter enligt bestämmelser om skyddsåtgärder i internationella handelsavtal ska unionens åtgärd vara väsentligt likvärdig med nivån för medgivanden eller andra skyldigheter som påverkas av skyddsåtgärden, i enlighet med villkoren i WTO-avtalet om skyddsåtgärder eller bestämmelserna om skyddsåtgärder enligt andra internationella handelsavtal, inklusive regionala och bilaterala avtal, enligt vilka skyddsåtgärden vidtas.
d)
Om medgivanden upphävs i handeln med ett tredjeland i enlighet med artikel XXVIII i GATT 1994 och den därtill hörande överenskommelsen (5), ska de vara väsentligen likvärdiga med de medgivanden som har ändrats eller upphävts av tredjelandet, i enlighet med villkoren i artikel XXVIII i GATT 1994 och den därtill hörande överenskommelsen.
3. Handelspolitiska åtgärder som avses i punkt 1 ska fastställas enligt följande kriterier, med ledning av tillgängliga uppgifter och med beaktande av unionens allmänna intresse:
a)
Åtgärdernas ändamålsenlighet när det gäller att få tredjeländer att följa internationella handelsregler.
b)
Åtgärdernas potential att gottgöra ekonomiska aktörer i unionen som påverkas av tredjelandets åtgärder.
c)
Tillgång till alternativa källor till de berörda varorna eller tjänsterna, i syfte att undvika eller minimera negativa följder för industrier i efterföljande handelsled, upphandlande myndigheter eller enheter eller slutkonsumenter i unionen.
d)
Undvikande av oproportionerlig administrativ komplexitet och oproportionerliga kostnader vid tillämpningen av åtgärderna.
e)
Alla särskilda kriterier som kan vara angivna i internationella handelsavtal i samband med de fall som avses i artikel 3.
Artikel 5
Handelspolitiska åtgärder
1. Utan att det påverkar tillämpningen av något internationellt avtal som unionen är part i ska de handelspolitiska åtgärder som kan införas genom en genomförandeakt enligt artikel 4.1 utgöras av följande:
a)
Tillfälligt upphävande av tullmedgivanden och införande av nya eller höjda tullar, inbegripet återinförande av tullar på mest gynnad nation-nivå eller införande av tullar utöver mest gynnad nation-nivå, eller införande av ytterligare avgifter på import eller export av varor.
b)
Införande eller ökning av kvantitativa begränsningar av import eller export av varor, oavsett om detta sker i form av kvoter, import- eller exportlicenser eller andra åtgärder.
c)
Tillfälligt upphävande av medgivanden avseende varor, tjänster eller leverantörer inom området offentlig upphandling genom
i)
uteslutning från offentlig upphandling av leverantörer av varor eller tjänster som är etablerade inom och verkar från det berörda tredjelandet och/eller av anbud vilkas totala värde till mer än 50 % utgörs av varor eller tjänster med ursprung i det berörda tredjelandet, och/eller
ii)
påförande av ett obligatoriskt prispåslag på anbud från leverantörer av varor eller tjänster som är etablerade inom och verkar från det berörda tredjelandet och/eller på den del av anbudet som utgörs av varor eller tjänster med ursprung i det berörda tredjelandet.
2. De åtgärder som antas enligt punkt 1 c ska
a)
inbegripa trösklar i enlighet med de berörda varornas eller tjänsternas egenskaper, från och med vilka uteslutningen och/eller det obligatoriska prispåslaget ska tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i det berörda handelsavtalet och upphävnings- eller minskningsnivån,
b)
fastställa de sektorer eller kategorier av varor eller tjänster på vilka de är tillämpliga och eventuella tillämpliga undantag,
c)
fastställa de upphandlande myndigheter eller enheter eller kategorier av upphandlande myndigheter eller enheter, förtecknade per medlemsstat, vilkas upphandling omfattas. Som grundval för detta fastställande ska varje medlemsstat inge en förteckning över lämpliga upphandlande myndigheter eller enheter eller kategorier av upphandlande myndigheter eller enheter. Åtgärderna ska säkerställa att en lämplig nivå för tillfälligt upphävande av medgivanden eller andra skyldigheter och en rättvis fördelning mellan medlemsstaterna uppnås.
Artikel 6
Ursprungsregler
1. En varas ursprung ska fastställas i enlighet med förordning (EEG) nr 2913/92.
2. En tjänsts ursprung ska fastställas med utgångspunkt i var den fysiska eller juridiska person som tillhandahåller den har sitt ursprung. Tjänsteleverantörens ursprung ska anses vara följande:
a)
För en fysisk person det land där personen är medborgare eller har permanent uppehållstillstånd.
b)
För en juridisk person något av följande:
i)
Om tjänsten tillhandahålls på annat sätt än genom affärsrörelse i unionen, det land där den juridiska personen har bildats eller på annat sätt organiserats enligt lagstiftningen i landet och på vars territorium den juridiska personen utövar faktisk affärsverksamhet.
ii)
Om tjänsten tillhandahålls genom affärsrörelse i unionen, den medlemsstat där den juridiska personen är etablerad och på vars territorium den utövar sådan faktisk affärsverksamhet som har en direkt och verklig koppling till den medlemsstatens ekonomi.
Vid tillämpningen av led b ii i första stycket ska, om den juridiska person som tillhandahåller tjänsten inte utövar faktisk affärsverksamhet som har en direkt och verklig koppling till ekonomin i den medlemsstat där den är etablerad, ursprunget för den juridiska personen anses vara ursprunget för den fysiska eller juridiska person som äger eller kontrollerar den.
Den juridiska person som tillhandahåller tjänsten ska anses ägas av personer från ett visst land, om mer än 50 % av dess aktiekapital ägs av nyttjandeberättigade personer från detta land, och kontrolleras av personer från ett visst land, om dessa personer har befogenhet att utse en majoritet av styrelseledamöterna eller på annat sätt lagenligt leda verksamheten.
Artikel 7
Tillfälligt upphävande, ändring och upphävande av åtgärder
1. Om det berörda tredjelandet efter antagandet av en genomförandeakt enligt artikel 4.1 ger unionen adekvat och proportionerlig kompensation i sådana fall som avses i artikel 3.1 a och b, får kommissionen tillfälligt upphäva tillämpningen av genomförandeakten, så länge som kompensationsperioden varar. Det tillfälliga upphävandet ska beslutas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 8.2.
2. Kommissionen ska upphäva en genomförandeakt som antagits enligt artikel 4.1 i alla nedanstående fall:
a)
När ett tredjeland vars åtgärder konstaterades strida mot internationella handelsregler i ett tvistelösningsförfarande självmant återgår till att följa reglerna eller om en ömsesidigt tillfredsställande lösning har nåtts på annat sätt.
b)
Vid motåtgärder i fråga om medgivanden eller skyldigheter efter det att ett tredjeland har antagit en skyddsåtgärd, när skyddsåtgärden upphävs eller löper ut eller när det berörda tredjelandet ger unionen adekvat och proportionerlig kompensation efter antagandet av en genomförandeakt enligt artikel 4.1.
c)
I fall där en WTO-medlem har ändrat sina medgivanden enligt artikel XXVIII i GATT 1994, när det berörda tredjelandet ger unionen adekvat och proportionerlig kompensation efter antagandet av en genomförandeakt enligt artikel 4.1.
Det upphävande som avses i första stycket ska beslutas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 8.2.
3. Om det är nödvändigt att justera handelspolitiska åtgärder som har antagits enligt denna förordning, om inte annat följer av artikel 4.2 och 4.3, får kommissionen göra alla lämpliga ändringar i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 8.2.
4. Vid vederbörligen motiverade och tvingande skäl till skyndsamhet med avseende på slutgiltigt upphävande eller ändring av det berörda tredjelandets åtgärd, ska kommissionen, på sätt som föreskrivs i den här artikeln och i enlighet med det förfarande som avses i artikel 8.3, anta genomförandeakter med omedelbar verkan för att tillfälligt upphäva, ändra eller upphäva genomförandeakter som har antagits enligt artikel 4.1.
Artikel 8
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av den kommitté som har inrättats genom förordning (EG) nr 3286/94. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i artikel 3 i förordning (EU) nr 182/2011.
2. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
Om kommittén inte avger något yttrande, ska kommissionen inte anta utkastet till genomförandeakt och artikel 5.4 tredje stycket i förordning (EU) nr 182/2011 ska tillämpas.
3. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 8 i förordning (EU) nr 182/2011 jämförd med artikel 5 i den förordningen tillämpas.
Artikel 9
Insamling av uppgifter
1. Kommissionen ska för tillämpningen av denna förordning inhämta uppgifter och synpunkter rörande unionens ekonomiska intressen beträffande enskilda varor eller tjänster eller enskilda sektorer genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning eller genom andra lämpliga offentliga kommunikationsmedier, med angivande av tidsfristen för inlämning av uppgifter. Kommissionen ska beakta de mottagna uppgifterna.
2. Uppgifter som tas emot enligt denna förordning får endast användas för de ändamål för vilka de begärdes.
3. Varken Europaparlamentet, rådet, kommissionen, medlemsstaterna eller deras respektive tjänstemän får avslöja konfidentiella uppgifter som lämnas i enlighet med denna förordning, utan uttryckligt tillstånd från uppgiftslämnaren.
4. Uppgiftslämnaren får begära att uppgifterna ska behandlas konfidentiellt. I så fall ska uppgifterna åtföljas av en icke-konfidentiell sammanfattning, där uppgifterna läggs fram i allmänna ordalag, eller av en motivering till varför uppgifterna inte kan sammanfattas.
5. Uppgifterna får lämnas utan avseende, om det visar sig att en begäran om konfidentiell behandling inte är befogad och uppgiftslämnaren är ovillig att offentliggöra uppgifterna eller att godkänna att de redovisas i allmänt hållen eller sammanfattad form.
6. Punkterna 2-5 får inte förhindra att unionens institutioner och medlemsstaternas myndigheter lämnar ut allmän information. Vid sådana utlämnanden av uppgifter ska hänsyn tas till de berörda parternas berättigade intresse av att deras affärshemligheter inte röjs.
Artikel 10
Översyn
1. Senast tre år efter det att en genomförandeakt antagits för första gången, eller senast den 18 juli 2019 beroende på vad som infaller först, ska kommissionen se över denna förordnings tillämpningsområde, särskilt när det gäller de handelspolitiska åtgärder som får antas, och dess genomförande, och ska rapportera sina slutsatser till Europaparlamentet och rådet.
2. Utan hinder av punkt 1 ska kommissionen göra en översyn, som ska syfta till att inom ramen för denna förordning föreslå ytterligare handelspolitiska åtgärder som tillfälligt upphäver medgivanden eller andra skyldigheter på området tjänstehandel. Kommissionen ska bland annat undersöka följande aspekter:
a)
Den internationella utvecklingen med avseende på tillfälligt upphävande av andra skyldigheter enligt allmänna tjänstehandelsavtalet (Gats).
b)
Utvecklingen i unionen med avseende på antagandet av gemensamma bestämmelser för tjänstesektorer.
c)
Ändamålsenligheten i eventuella ytterligare handelspolitiska åtgärder som ett medel att hävda unionens rättigheter enligt internationella handelsavtal.
d)
Tillgängliga mekanismer för att säkerställa ett praktiskt genomförande av eventuella ytterligare handelspolitiska åtgärder avseende tjänster på ett enhetligt och effektivt sätt.
e)
Konsekvenser för tjänsteleverantörer som är verksamma i unionen vid tidpunkten för antagande av genomförandeakterna enligt denna förordning.
Kommissionen ska rapportera om sin inledande bedömning till Europaparlamentet och rådet senast den 18 juli 2017.
Artikel 11
Ändringar av andra rättsakter
Artikel 13.3 i förordning (EG) nr 3286/94 ska ersättas med följande:
"3. Om unionen sedan den agerat i enlighet med artikel 12.2 måste fatta beslut om de handelspolitiska åtgärder som ska antas i enlighet med artikel 11.2 c eller artikel 12, ska den utan dröjsmål agera i enlighet med artikel 207 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och, i förekommande fall, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 654/2014 (6) eller varje annat tillämpligt förfarande.
Artikel 12
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 15 maj 2014.