ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 16 oktober 2013
om det statliga stöd SA.18211 (C 25/05) (f. d. NN 21/05) som Slovakien har genomfört till förmån för Frucona Košice a. s.
[delgivet med nr C(2013) 6261]
(Endast den slovakiska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2014/342/EU)
EUROPEISKA KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1), och
efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (2) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
1. FÖRFARANDE INFÖR KOMMISSIONEN
(1)
Genom en skrivelse av den 15 oktober 2004, registrerad den 25 oktober, tog kommissionen emot ett klagomål som gjorde gällande att olagligt statligt stöd beviljats Frucona Košice a.s. i Slovakien. Den klagande lämnade kompletterande uppgifter den 3 februari 2005. Den 24 maj 2005 hölls ett möte med denne.
(2)
På grundval av den klagandes uppgifter anmodade kommissionen genom en skrivelse av den 6 december 2004 Slovakien att yttra sig om den omtvistade åtgärden. Genom en skrivelse av den 4 januari 2005, registrerad den 17 januari, informerade Slovakien kommissionen om det eventuellt olagliga stödet till Frucona Košice a. s. vid en uppgörelse med borgenärer. Man begärde att kommissionen skulle godkänna det som undsättningsstöd till ett företag i ekonomiska svårigheter. Slovakien lämnade in kompletterande uppgifter genom en skrivelse av den 24 januari 2005, registrerad den 28 januari 2005. Kommissionen begärde ytterligare uppgifter genom en skrivelse av den 9 februari 2005, som besvarades genom en skrivelse av den 4 mars 2005, registrerad den 10 mars 2005. Den 12 maj 2005 hölls ett möte med de slovakiska myndigheterna.
(3)
Genom en skrivelse av den 5 juli 2005 underrättade kommissionen Slovakien om att den beslutat att inleda förfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget med avseende på nämnda stöd.
(4)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter.
(5)
De slovakiska myndigheterna lämnade kommentarer genom en skrivelse av den 10 oktober 2005, registrerad den 17 oktober 2005. Kommissionen mottog synpunkter från en berörd part (stödmottagaren) genom en skrivelse av den 24 oktober 2005, registrerad den 25 oktober 2005. Den lämnade dessa till de slovakiska myndigheterna, som fick tillfälle att yttra sig. De slovakiska myndigheternas synpunkter lämnades genom en skrivelse av den 16 december 2005, registrerad den 20 december 2005. Den 28 mars 2006 hölls ett möte med stödmottagaren, som fick tillfälle att yttra sig. De slovakiska myndigheterna lämnade kompletterande uppgifter genom en skrivelse av den 5 maj 2006, registrerad den 8 maj 2006.
(6)
Kommissionen beslutade den 7 juni 2006 (4) att stödet skulle återbetalas. I samband med kommissionens kontakter med Slovakien om genomförandet av beslutet underrättades kommissionen senare om resultatet av det slovakiska domstolsförfarandets resultat rörande skuldbeloppet som borgenärsuppgörelsen ska baseras på. Dessa uppgifter bör beaktas vid det här beslutet.
2. FÖRFARANDET VID TRIBUNALEN
(7)
Den 12 januari 2007 överklagade Frucona Košice a.s. tribunalens beslut. Bland annat invände företaget mot att skatteavskrivningen skulle utgöra statligt stöd, eftersom denna överensstämmer med principen om en borgenär i en marknadsekonomi. Genom beslut av den 7 december 2010 (mål T-11/07) avvisade tribunalen den sökandes argument och stödde kommissionens beslut, med hänvisning till att en konkurs skulle varit fördelaktigare för staten än borgenärsuppgörelsen.
3. FÖRFARANDET VID DOMSTOLEN
(8)
Tribunalens avgörande överklagade Frucona Košice a.s. till domstolen. Företaget hävdade framför allt att tribunalen inte korrekt bedömt hur kommissionen tillämpat principen om en privat borgenär och att tribunalen otillbörligt försökt hävda kommissionens motivering som sin egen tolkning av denna princip (mål C-73/11 P).
(9)
Den 24 januari 2013 upphävde domstolen tribunalens avgörande. Domstolen fann att kommissionen gjort en uppenbart felaktig bedömning genom att vid bedömningen av borgenärsprincipen inte beakta konkursförfarandets längd, eller att den, om den beaktat denna omständighet, inte tillräckligt motiverat sitt beslut. Målet återförvisades till tribunalen för beslut om företagets klagan rörande det skatteförfarande som inte omfattades av tribunalens prövning.
4. UPPHÄVANDE
(10)
Mot bakgrund av domstolens avgörande och för att rätta till de av domstolen konstaterade bristerna fann kommissionen att dess ursprungliga beslut av den 7 juni 2006 bör upphävas och ersättas av det här beslutet.
II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
1. FÖRETAGET
(11)
Mottagare av stödet är företaget Frucona Košice a. s. (nedan kallat stödmottagaren), som framställde sprit och spritbaserade drycker, alkoholfria drycker, konserverad frukt och grönsaker samt vinäger. Efter att ha förlorat sin licens framställde stödmottagaren inte längre sprit och spritbaserade drycker. Den är dock verksam inom partihandel med sprit och spritbaserade drycker. Företaget är beläget i en region som är berättigad till regionalstöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(12)
Vid den aktuella tidpunkten sysselsatte stödmottagaren cirka 200 personer. I sina synpunkter på beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet lämnade stödmottagaren uppgifter till kommissionen om sin omsättning (inklusive punktskatter och mervärdesskatt), som framgår av följande tabell:
Tabell 1
Omsättning per produktområde inklusive punktskatter och mervärdesskatt [i SKK]
2002
2003
2004
Vinäger
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Frukt och grönsaker
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kål
2 878 340
503 030
201 310
Kolsyrade alkoholfria drycker
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Ej kolsyrade alkoholfria drycker
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Ren juice (100 %)
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Spritdrycker
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Äppelvin
1 495 640
106 360
0
Saft
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Övriga produkter/tjänster
59 476 000
99 635 000
63 680 000
SUMMA
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Dessa uppgifter skiljer sig betydligt från de uppgifter som kommissionen fått från de slovakiska myndigheterna och som redovisades i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet (6). I sitt senare yttrande om stödmottagarens synpunkter ifrågasatte de slovakiska myndigheterna inte de ovan angivna siffrorna. Enligt de slovakiska myndigheterna uppfyller stödmottagaren kriterierna på ett medelstort företag.
2. TILLÄMPLIG NATIONELL LAGSTIFTNING
(14)
Den omtvistade stödåtgärden handlar om att en skatteskuld avskrivits av skattekontoret Košice IV (nedan kallat skattekontoret) inom ramen för ett så kallat borgenärsackord. Detta förfarande regleras i lag 328/91 om konkurser och ackord (nedan kallad konkurslagen).
(15)
Borgenärsackord är ett förfarande som övervakas av domstol och syftar liksom konkursförfarandet till att reda ut den ekonomiska situationen för företag på obestånd (7). Vid konkursförfarande avvecklas företaget och dess tillgångar antingen säljs till en ny ägare eller också läggs företaget ner. Vid ett ackord fortsätter dock ett företag på obestånd sin verksamhet utan ägarbyte.
(16)
Det är företag på obestånd som tar initiativ till ackordsförfarande. Syftet är att få till stånd en uppgörelse med borgenärerna som innebär att företaget betalar en del av skulderna, medan resten avskrivs. En sådan uppgörelse måste godkännas av den berörda domstolen.
(17)
Borgenärer med prioriterade fordringar, exempelvis panträtt, är förmånsberättigade. För att ett förslag till ackordsuppgörelse ska kunna godkännas måste samtliga förmånsberättigade borgenärer bifalla det, medan det för övriga borgenärer räcker med en kvalificerad majoritet. Med andra ord röstar förmånsberättigade borgenärer för sig och har rätt att lägga in veto mot förslaget.
(18)
Förmånsberättigade borgenärer har en privilegierad ställning även vid konkursförfarande. De förmånsberättigade borgenärernas fordringar kan tillgodoses när som helst under konkursförfarandet, och vid försäljning av tillgångarna ska i första hand deras prioriterade fordringar tillgodoses. Om dessas samtliga fordringar inte kan täckas genom sådan försäljning, ska restbeloppet läggas till de övriga borgenärernas fordringar. I denna andra grupp fördelas medlen proportionellt bland borgenärerna.
(19)
Enligt konkurslagen ska ett företag som begär ett borgenärsackord till domstolen lämna en förteckning över åtgärder för en rekonstruktion av företaget och för den löpande finansieringen av verksamheten efter ackordet.
(20)
Enligt lag 511/92 om förvaltning av skatter och avgifter samt omorganisering av lokala uppbördsorgan (nedan kallad skatteförvaltningslagen) kan företag hos skattemyndigheten ansöka om uppskov med skatt. På berört belopp utgår ränta och säkerhet måste ställas för skatteskulden.
(21)
I skatteförvaltningslagen regleras även skatteindrivning, vars syfte är att tillgodose statens skattekrav genom försäljning av fast egendom, lösöre eller företaget som helhet.
3. BAKGRUND
(22)
Stödmottagaren utnyttjade från november 2002 till november 2003 skatteförvaltningslagens möjlighet till uppskov med betalning av punktskatten på sprit (8). Denna skatteskuld uppgick till totalt 477 015 759 SKK (12,6 miljoner euro). Innan skattekontoret godkände dessa uppskov, säkerställde det i enlighet med lagen att samtliga skattekrav kunde täckas med stödmottagarens tillgångar. De slovakiska myndigheterna hävdar att värdet av dessa säkerheter enligt stödmottagarens redovisning uppgick till 397 476 726 SKK (10,5 miljoner euro). Stödmottagaren hävdar dock att säkerheterna enligt sakkunnigas beräkningar uppgick till 193 940 000 SKK (5 miljoner euro) vid 2003 års utgång. Detta är enligt stödmottagaren också värdet på de tillgångar som ställts som säkerhet (lösöre, fast egendom och fordringar), uttryckt i så kallade sakkunnigpriser.
(23)
Genom ändring i skatteförvaltningslagen per den 1 januari 2004 kunde skatteuppskov bara sökas en gång per år. Stödmottagaren utnyttjade denna möjlighet för punktskatten i december 2003, som skulle betalas i januari 2004. Denne kunde dock varken betala eller skjuta upp den punktskatt för januari 2004 som skulle betalas den 25 februari 2004. På grund av detta hamnade stödmottagaren på obestånd i konkurslagens mening. Det gjorde också att stödmottagaren förlorade licensen att tillverka och bearbeta sprit.
(24)
Den 8 mars 2004 lämnade stödmottagaren in en ansökan om ackord till den behöriga länsrätten. Länsrätten beviljade ett ackordsförfarande genom beslut av den 29 april 2004, då den kunde konstatera att alla rättsliga krav uppfylldes. På sammanträdet den 9 juli 2004 röstade borgenärerna för den ackordsuppgörelse som stödmottagaren föreslagit. Ackordet fastställdes den 14 juli 2004 genom beslut av den länsrätt som övervakade förfarandet.
(25)
I augusti 2004 överklagade skattekontoret domstolens fastställelsebeslut. Högsta domstolen beslöt den 25 oktober 2004 att inte ta upp överklagandet och fastställde länsrättens beslut och dess verkställighet från och med den 23 juli 2004. Länsrättens beslut överklagades senare av statsåklagaren inom ramen för ett särskilt överklagandeförfarande.
(26)
Borgenärerna inklusive skattekontoret nådde en uppgörelse med stödmottagaren om följande ackord: att denne skulle betala 35 % av skulderna inom en månad efter det att uppgörelsen blivit bindande och att borgenärerna skulle skriva av 65 % av sina fordringar. Alla borgenärer behandlades således lika. De konkreta beloppen per borgenär anges i följande tabell:
Tabell 2
Stödmottagarens skulder före och efter ackordet [i SKK]
Borgenär
Skuld före
ackordet
Skuld efter
ackordet (9)
Avskrivet belopp
Offentligt
Skattekontoret
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privat
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
SUMMA:
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Skattekontorets fordringar ingick i ackordsuppgörelsen och uppgick till 640 793 831 SKK (16,86 miljoner euro). De bestod huvudsakligen av obetalda punktskatter för perioden maj 2003 till mars 2004, mervärdesskatt för perioden januari-april 2004 plus straffavgifter och räntor. Skattekontorets avskrivna fordringar uppgick i sin tur till 416 515 990 SKK (11 miljoner euro). Genom uppgörelsen tillfördes skattekontoret 224 277 841 SKK (5,86 miljoner euro).
(28)
Vid förfarandet var skattekontoret en förmånsberättigad borgenär och röstade som sådan. För att uppgörelsen skulle bli möjlig måste skattekontoret alltså rösta för den. Det var förmånsberättigat, eftersom säkerhet ställts för vissa av dess fordringar i samband med stödmottagarens skatteuppskov åren 2002 och 2003 (se skäl 17). Alla övriga borgenärer röstade för ackordsförslaget. Deras fordringar var däremot vanliga affärsmässiga fordringar utan säkerhet.
(29)
I sitt ackordsförslag beskrev stödmottagaren i enlighet med konkurslagen sin planerade omorganisering av produktion, distribution och arbetskraft (inklusive friställning av övertaliga anställda).
(30)
Vad gäller organisation och arbetskraft planerade stödmottagaren följande åtgärder: bildandet av en gemensam produktionsenhet för hela produktionen, omställning av transportmedlen genom utrangering av fordon med lägst restvärde samt omorganisering av affärsverksamheten. Utöver dessa åtgärder skulle 50 anställda friställas från mars till maj 2004. Ytterligare 50 anställda skulle under samma period arbeta för 60 % av normal lön.
(31)
Vad gäller produktion och teknik angav stödmottagaren att eftersom företaget förlorat sin licens för sprittillverkning, skulle det hyra ut motsvarande produktionsmedel från och med april 2004. Stödmottagaren planerade minska eller avbryta produktionen av vissa olönsamma alkoholfria drycker och angav att varje ny alkoholfri produkt skulle föregås av en lönsamhetsanalys.
(32)
Stödmottagaren angav vidare följande åtgärder: omstrukturering av kostnaderna till följd av lägre produktionskostnader genom den nedlagda sprittillverkningen samt nedläggning av en del av företagets transportverksamhet. Vidare försäljning av gammal utrustning som skrot.
(33)
Stödmottagaren planerade också att sälja administrationsbyggnaden, försäljningslokalen och rekreationsanläggningen och nämnde möjligheten att sälja eller hyra ut utrustningen för ättikframställning. I sina kommentarer till beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet hävdade de slovakiska myndigheterna att administrationsbyggnaden, försäljningslokalen och rekreationsanläggningen ännu inte sålts.
(34)
Stödmottagaren planerade en omfattande försäljning ur sina färdigvarulager (11).
(35)
Enligt förslaget skulle stödmottagaren finansiera ackordet dels med egna medel (lagerförsäljning) om 110 miljoner SKK, dels med extern finansiering i form av lån på 100 miljoner SKK från en affärsbank. I stödmottagarens synpunkter på inledandet av det formella granskningsförfarandet uppgav denne att skulden till slut betalades på följande sätt: med intäkter från nyemitterade aktier (21 miljoner SKK, 0,56 miljoner euro), intäkter från lagerförsäljning (110 miljoner SKK, 2,9 miljoner euro), och ett lån från leverantören Old Herold s. r. o. (100 miljoner SKK, 2,6 miljoner euro). Fakturan från Old Herold s. r. o. skulle betalas inom 40 dagar, vilket enligt stödmottagaren var en lång period med hänsyn till dennes kritiska situation. Denna längre betalningsfrist gjorde det möjligt för stödmottagaren att säkerställa tillräckliga kontanta medel.
(36)
Efter inledandet av det formella granskningsförfarandet underrättade de slovakiska myndigheterna kommissionen om att skattekontoret den 17 december 2004 betalats 224 277 841 SKK i enlighet med borgenärsuppgörelsen. De hävdade att de tills kommissionen avslutat förfarandet stoppat den avskrivning av skulden som godkänts under ackordsförfarandet.
(37)
Vid kontakterna i samband med genomförandet av kommissionens beslut om återbetalning av stödet, underrättade de slovakiska myndigheterna kommissionen om resultatet av det särskilda överklagandeförfarandet enligt skäl 25: Slovakiens högsta domstol upphävde genom beslut av den 27 april 2006 delvis länsrättens beslut av den 14 juli 2004 om att bifalla borgenärsuppgörelsen, med motiveringen att obetalda vägskatteskulder på 424 490 SKK felaktigt hade inkluderats i ackordet. Högsta domstolen ogillade talan i övrigt. Genom beslut av den 18 augusti 2006 verkställde den behöriga länsrätten högsta domstolens beslut av den 27 april 2006 och fastställde den korrekta utestående skulden till skattekontoret till 640 369 341,4 SKK (35 % därav blir 224 129 269,1 SKK).
III. BESLUT ATT INLEDA DET FÖRFARANDE SOM ANGES I ARTIKEL 108.2 I EUF-FÖRDRAGET
(38)
I sitt beslut att inleda det formella granskningsförfarandet uttryckte kommissionen farhågor om att den omtvistade avskrivningen av en skatteskuld skulle utgöra statligt stöd. Kommissionen drog slutsatsen att skattekontorets agerande vid ackordsförfarandet inte skulle motsvara kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi. Den konstaterade framför allt att skattekontoret hade en annan rättslig ställning än övriga borgenärer, eftersom det hade prioriterade fordringar och kunde driva in skatten. Kommissionen uttryckte tvivel om att ackordet, jämfört med konkursförfarande eller skatteindrivning, gett staten bästa möjliga utdelning.
(39)
Kommissionen uttryckte också tvivel om att det omtvistade stödet skulle vara förenligt med den inre marknaden. Framför allt uttryckte den tvivel om att stödet skulle kunna avse undsättningsstöd, som de slovakiska myndigheterna hävdade. Undsättningsstöd kan bara avse likviditetsstöd i form av lånegarantier eller lån. Den omtvistade åtgärden avser emellertid avskrivning av en skuld, vilket motsvarar ett icke återbetalningspliktigt bidrag. Dessutom genomfördes åtgärden utan krav på att stödmottagaren inom sex månader från godkännandet av undsättningsåtgärden skulle lägga fram en omstrukturerings- eller likvidationsplan eller också återbetala hela stödet.
(40)
Kommissionen har också granskat om den omtvistade åtgärden är förenlig med omstruktureringsstöd men har uttryckt tvivel om att två huvudkriterier uppfylls: Att det finns en omstruktureringsplan som inom rimlig tid återupprättar företagets långsiktiga bärkraft och att stödet är begränsat till vad som är absolut nödvändigt.
IV. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(41)
Stödmottagaren inkom med följande synpunkter, utöver de uppgifter om sakförhållandena som redovisas i del II.
(42)
Denne hävdar att de ekonomiska svårigheterna i början av 2004 berodde på en ändring av skatteförvaltningslagen som begränsade rätten att ansöka om skatteuppskov till bara en gång om året. Detta var en viktig förändring för stödmottagaren, då denne menade sig ha varit beroende av denna möjlighet under tidigare år.
(43)
I det egentliga ärendet hävdade stödmottagaren för det första att kommissionen inte hade rätt att granska åtgärden i fråga, eftersom den trädde i kraft före landets anslutning och därefter inte var tillämplig. Den påstås ha trätt i kraft före anslutningen, eftersom ackordsförfarandet inleddes den 8 mars 2004 och enligt stödmottagaren godkändes av domstolen den 29 april 2004, dvs. före Slovakiens inträde i Europeiska unionen. Vidare hävdas att skattemyndigheterna under förhandlingarna före ackordsförfarandet uttryckligen samtyckte till den föreslagna uppgörelsen. I december 2003 hölls ett möte med den slovakiska skattemyndigheten och skattekontoret skickade den 3 februari 2004 en skrivelse till stödmottagaren, där den påstås ha bekräftat att en uppgörelse var möjlig.
(44)
Stödmottagaren hävdade vidare att om kommissionen vidhåller sin rätt att agera, utgör den omtvistade åtgärden inte statligt stöd då kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi är uppfyllt.
(45)
För det första hävdar stödmottagaren att jämförelsen mellan ackordsförfarande och skatteindrivning är missvisande, för om det första inleds utesluts det andra eller avbryts. Skattekontoret kunde därför inte välja en skatteindrivning. Stödmottagaren hävdar vidare att om denne inte frivilligt inlett ackordsförfarandet, skulle företaget några veckor eller månader senare enligt lag tvingats inleda ett konkursförfarande eller ackordsförfarande enligt reglerna om obestånd.
(46)
För det andra hävdar stödmottagaren att statens beslut att undvika en konkurs och i stället söka en lösning i form av ackordsförfarande innebar att kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi uppfylldes. Som bevis anför stödmottagaren påstående från två revisorer och en konkursförvaltare om att skattekontor får ut mer av ett ackordsförfarande än av ett konkursförfarande och dessutom snabbare. Stödmottagaren bifogar också ytterligare material och statistik för att visa att konkursförfaranden i Slovakien tar i genomsnitt 3-7 år och ger mycket begränsad utdelning på försäljningen av tillgångar (12).
(47)
Stödmottagaren grundar främst sin analys på en rapport från revisionsföretaget EKORDA av den 7 juli 2004, som skattekontoret påstås ha haft tillgång till inför borgenärernas omröstning den 9 juli 2004. Det bifogas dock inga bevis på detta.
(48)
Enligt EKORDA-rapporten skulle intäkterna från en försäljning av tillgångar vid konkurs högst ge 204 miljoner SKK (5,3 miljoner euro) och efter avräkning av olika avgifter på 45 miljoner SKK bara ge 159 miljoner SKK (4,2 miljoner euro). Stödmottagaren korrigerar själv avgifterna som bör frånräknas (36 miljoner SKK) och hamnar på summan 168 miljoner SKK (4,4 miljoner euro). Även om skattekontoret som enda förmånsberättigad och största borgenär skulle erhålla merparten av dessa intäkter, skulle de understiga vad det erhöll efter ackordet.
(49)
Företaget EKORDA utgick från bokföringsvärdet per den 31 mars 2004 av anläggningstillgångar, lager, kassa och kortfristiga fordringar, justerade med avseende på osäkra eller små fordringar. EKORDA korrigerade stödmottagarens nominella tillgångsvärde med en så kallad omräkningsfaktor för varje tillgångsslag, för det fall försäljning skulle ske genom konkursförfarande (45 % för anläggningstillgångar, 20 % för lager och kortfristiga fordringar samt 100 % för kassa).
(50)
Som mycket viktiga bevekelsegrunder för beslutet att rädda stödmottagaren anförde EKORDA de framtida skatteintäkterna av stödmottagarens verksamhet (13), liksom även utvecklingen av regionens sysselsättning samt livsmedelsindustrins utveckling i Slovakien.
(51)
Stödmottagaren hänvisar också till två andra rapporter. Revisorn Marta Kochová konstaterade att den maximala intäkten från en försäljning av tillgångarna (ej värderade) skulle uppgått till 100 miljoner SKK (2,6 miljoner euro), dvs. bara 78 miljoner SKK (2 miljoner euro) sedan avgifter på 22 miljoner SKK dragits av. Konkursförvaltare Holovačová påstås ha nämnt att ackordsförfaranden i allmänhet är fördelaktigare för borgenärer än konkurser. En aspekt är det faktum att en borgenär är intresserad av att gäldenären fortsätter sin verksamhet (framtida affärs- och skatteintäkter).
(52)
För det tredje hävdar stödmottagaren att hänsyn bör tas till långsiktiga aspekter, exempelvis framtida skatteintäkter. Det hävdas att sociala och politiska hänsyn enligt rättspraxis inte ska tas vid kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi (14) men att detta inte är tillämpligt när en myndighet räknar med framtida skatteintäkter. Enligt stödmottagaren kan myndighetens situation här jämföras med en borgenär som är leverantör och intresserad av att kundens verksamhet kan fortsätta. Stödmottagaren hänvisar sedan till rättspraxis om kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi.
(53)
Denne drar slutsatsen att kriteriet uppfyllts och att den omtvistade åtgärden inte innebär statligt stöd.
(54)
Skulle emellertid kommissionen komma till en annan slutsats, menar stödmottagaren att den omtvistade åtgärden är förenlig med omstruktureringsstöd. Denne hävdar att skattekontoret före samtycket till uppgörelse granskat om stödmottagarens verksamhetsplan skulle kunna återställa den långsiktiga bärkraften. Att det formellt sett saknades en omstruktureringsplan, anser stödmottagaren är irrelevant, när kommissionen granskar ärendet i efterhand och den kan konstatera att stödmottagaren faktiskt överlevt. Denne anser dock att en detaljerad omstruktureringsplan krävs vid en förhandsgranskning. Stödmottagaren beskriver därefter kort de omstruktureringsåtgärder som antagits: ökning av eget kapital, friställning av anställda, lagerförsäljning. Denne anser vidare att nedläggningen av produktionen av sprit och spritbaserade drycker samt uthyrningen av produktionsmedel till företaget Old Herold s. r. o. i praktiken utgör en omstruktureringsåtgärd. Även om nedläggningen ursprungligen berodde på en förlorad licens, ansökte stödmottagaren inte om en ny efter uppgörelsen.
(55)
Enligt stödmottagaren uppfylldes även kravet på att denne väsentligt skulle bidra till omstruktureringen.
(56)
Avslutningsvis hävdar stödmottagaren att det vid tillämpningen av riktlinjerna för omstruktureringsstöd också borde beaktas att företaget verkar i en stödregion och där är en av de största arbetsgivarna.
V. KOMMENTARER FRÅN DE SLOVAKISKA MYNDIGHETERNA
(57)
Vid inledandet av det formella förfarandet lämnade de slovakiska myndigheterna några kommentarer om den faktiska situationen, vilka redan redovisats i avsnitt II.
(58)
De bekräftade att skattekontoret i samband med omröstningen om ackordsförfarandet inte tog hänsyn till aspekten statligt stöd. Skattekontoret betraktade inte uppgörelsen som statligt stöd, så man krävde inte att stödmottagaren skulle lämna en annan omstruktureringsplan än den verksamhetsplan som förelades domstolen i enlighet med rättsreglerna om obestånd.
(59)
De slovakiska myndigheterna har följande kommentarer till stödmottagarens synpunkter.
(60)
Myndigheterna skulle i det aktuella ärendet inte ta hänsyn till stödmottagarens synpunkter på konkursförfarandens genomsnittliga längd och genomsnittliga intäkter från försäljning av tillgångar. De menar att eftersom antalet borgenärer var litet och det uppenbart fanns realiserbara tillgångar som översteg det till staten inbetalda beloppet efter ackordet, skulle konkursförfarandet blivit kortare än genomsnittet och skattekontorets intäkt blivit större än vid ackordet. Det lokala skattekontoret genomförde den 21 juni 2004 en kontroll på platsen och konstaterade att stödmottagarens kassa den 17 juni uppgick till 161,3 miljoner SKK, att fordringarna uppgick till 62,8 miljoner SKK, att lagren av sprit och spritbaserade drycker var värda 84 miljoner SKK och att anläggningstillgångarnas bokföringsvärde motsvarade 200 miljoner SKK.
(61)
De slovakiska myndigheterna anser att skatteindrivning var ett reellt alternativ för skattekontoret. De bekräftar att skattekontoret hade möjlighet att inleda ett sådant förfarande före ackordsförfarandet, liksom också om domstolen vägrat att tillstyrka ackordet (eftersom skattekontoret som förmånsberättigad borgenär inte skulle ha röstat för).
(62)
Myndigheterna håller inte med om stödmottagarens påstående om att det var ändringen av skatteförvaltningslagen som framkallade dennes ekonomiska svårigheter. De menar att svårigheterna berodde på stödmottagarens ekonomiska strategi att använda de indirekta skatterna i sin affärsverksamhet. I stället borde denne helt enkelt inkasserat skatterna från sina kunder och betalat in dem.
(63)
De slovakiska myndigheterna håller inte med om att mötet med den slovakiska skattemyndigheten i december 2003 skulle bevisa att skattekontoret förhandsgodkänt ett ackord. De bifogade en skrivelse av den 6 juli 2004 från skattemyndigheten till skattekontoret om att det inte skulle samtycka till stödmottagarens förslag om uppgörelse, då det inte var fördelaktigt för staten. Denna skrivelse hänvisade till en annan och allmänt hållen skrivelse från finansministeriet av den 15 januari 2004, ställd till skattemyndigheten, där denna ålades att inte godkänna förslag till borgenärer om uppgörelser som innebär att skattekontor avskriver skatteskulder. Skrivelsen av den 3 februari 2004 som stödmottagaren hänvisade till (se skäl 43), tolkar de slovakiska myndigheterna dessutom som ett uttryckligt avvisande av ackordet på 35 %.
(64)
De hävdar att stödmottagaren från januari 2001 till mars 2004 inte betalt punktskatter i tid och regelbundet begärt uppskov med sina skattebetalningar.
(65)
Enligt de slovakiska myndigheterna gör de två revisionsrapporterna mycket olika skattningar (se skäl 48 och 51), varför bägge rapporternas tillförlitlighet kan betvivlas. Myndigheterna är mest tveksamma till den omräkningsfaktor som företaget EKORDA tillämpar på omsättningstillgångarna. Denna faktor borde vara högre än 20 %.
(66)
Slutligen pekar de slovakiska myndigheterna på att stödmottagaren inte utarbetade en genomförbar omstruktureringsplan och att de åtgärder som föreslogs i samband med ackordsförfarandet inte kan betraktas som omstruktureringsåtgärder.
VI. BEDÖMNING AV STÖDET
1. KOMMISSIONENS BEHÖRIGHET
(67)
Eftersom en del av de för ärendet väsentliga händelserna utspelades före Slovakiens EU-anslutning den 1 maj 2004, måste kommissionen först fastställa om den är behörig i samband med den omtvistade åtgärden.
(68)
De åtgärder som genomfördes före anslutningen och inte är giltiga efter denna kan kommissionen inte granska ens med åberopande av den så kallade övergångsordningen enligt bilaga IV.3 till anslutningsakten. Den kan heller inte åberopa kapitel 108 i EUF-fördraget. Varken enligt anslutningsakten eller EUF-fördraget ska kommissionen granska dessa åtgärder eller är behörig att göra det.
(69)
Å andra sidan är kommissionen behörig att granska de åtgärder som vidtogs efter anslutningen. För fastställande av tidpunkterna när olika åtgärder vidtogs, tillämpas som relevant kriterium det juridiskt bindande beslut där behörig nationell myndighet beviljar stöd (15).
(70)
Stödmottagaren hävdade på denna punkt att den omtvistade åtgärden vidtogs före anslutningen och inte äger giltighet efter denna (se skäl 43).
(71)
Kommissionen kan inte godta stödmottagarens motiveringar. Förslaget om ackordsförfarande presenterades inte av myndigheten som beviljade stödet utan av stödmottagaren. Inte heller är domstolens beslut att tillåta ett ackordsförfarande en åtgärd från stödorganets sida. Det beslutet tillät bara stödmottagaren och dennes borgenärer att fortsätta förhandlingarna om en uppgörelse men innebar uppenbarligen inte att stöd beviljades. Det finns inga bevis för att den slovakiska skattemyndigheten skulle samtyckt till den omtvistade åtgärden på mötet i december 2003. Tvärtom har de slovakiska myndigheterna förnekat att det skulle finnas något sådant förhandsgodkännande. Skrivelsen av den 3 februari 2004 innehåller en uttrycklig vägran att godkänna förslaget om ett ackord på 35 %.
(72)
En behörig myndighet fattade den 9 juli 2004 beslut om att delvis avskriva fordringarna i och med att skattekontoret godkände det ackord som stödmottagaren föreslagit.
(73)
Detta faktum gör att frågan om åtgärden äger giltighet efter anslutningen saknar grund.
(74)
Kommissionen har därför dragit slutsatsen att den är behörig att granska den omtvistade åtgärden i enlighet med artikel 108 i EUF-fördraget.
2. FÖREKOMST AV STATLIGT STÖD I DEN MENING SOM AVSES I ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(75)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(76)
Avskrivning av en skuld till ett offentligt organ, som ett skattekontor, är en form av utnyttjande av statliga medel. En åtgärd som gynnar ett enskilt företag är selektiv.
(77)
Före händelserna som ledde till att förfarandet vid obestånd inleddes, var stödmottagaren verksam på marknaderna för sprit och spritbaserade drycker, alkoholfria drycker, konserverad frukt och grönsaker. År 2003 var stödmottagaren Slovakiens tredje största tillverkare av sprit och spritbaserade drycker. Efter att stödmottagaren förlorat licensen för tillverkning av sprit och spritbaserade drycker i mars 2004, var denne verksam inom partihandel med sprit och spritbaserade drycker som tillverkats av företaget Old Herold s. r. o. Detta företag nyttjar stödmottagarens produktionsmedel som det hyr. Alla sektorer där stödmottagaren verkar i dag och var verksam före ackordsförfarandet omfattas av handel mellan medlemsstaterna.
(78)
I beslutet att inleda det formella förfarandet uttryckte kommissionen farhågor om att åtgärden snedvridit eller hotat att snedvrida konkurrensen genom att ge stödmottagaren en fördel som denne inte kunnat uppnå på normala marknadsvillkor. Med andra ord tvivlade kommissionen på att staten agerat mot stödmottagaren som en borgenär i en marknadsekonomi.
(79)
Det har konstaterats att borgenärsuppgörelsen innebar samma ackordsvillkor för de privata borgenärerna som för skattekontoret (offentlig borgenär). Stödmottagaren skulle inom fastställd tid betala borgenärerna 35 % av skulderna, vilket denne också gjorde. Resterande 65 % skulle skrivas av.
(80)
Emellertid hade skattekontoret i detta fall en mycket stark ställning som inte kan jämföras med en vanlig borgenär i ett konkursförfarande. Inför borgenärsuppgörelsen hade skattekontoret en gynnsammare rättslig och ekonomisk ställning än de privata borgenärerna. Skattekontoret var inte bara den klart dominerande och avgörande borgenären med mer än 99 % av alla registrerade fordringar i ett konkursförfarande. Viktigare här var att den också var borgenär med förmånsrätt. När som helst under konkurrensförfarandet kunde därför dess fordringar tillgodoses med intäkterna från en försäljning av tillgångarna med förmånsrätt: Enligt skäl 18 skulle dessa intäkter primärt användas till att betala de prioriterade borgenärernas fordringar. Det måste därför undersökas om skattekontoret utnyttjade alla tillgängliga medel för att få största möjliga utdelning på sina fordringar, som en borgenär i en marknadsekonomi skulle göra.
(81)
Villkoren är inte uppfyllda för att kunna tillämpa artikel 107 i EUF-fördraget på åtgärden, om det mottagande företaget kunnat få samma fördel som den som företaget fått genom statliga medel under förhållanden som motsvarar normala marknadsvillkor (16). Denna bedömning sker i princip med tillämpning av kriteriet om en privat borgenär i en marknadsekonomi. Om en offentlig borgenär beviljar ett företag betalningslättnader för en utestående skuld, utgör sådana lättnader statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget, om det är uppenbart att det berörda företaget, med hänsyn till omfattningen av den ekonomiska förmånen, inte skulle ha erhållit motsvarande betalningslättnader av en privat borgenär som befinner sig i en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den offentlige borgenären befinner sig i och som försöker få betalt för de fordringar som borgenären har hos en gäldenär med finansiella svårigheter (17).
(82)
Huruvida kriteriet på privat marknadsaktör kan tillämpas beror på om den berörda medlemsstaten beviljat företaget en ekonomisk fördel på annat sätt än som offentlig myndighet. Därav följer att om medlemsstaten under det administrativa förfarandet åberopar nämnda kriterium, måste den i tveksamma fall på ett entydigt sätt, med objektiva och verifierbara bevis styrka att den vidtagna åtgärden följer av dess ställning som privat marknadsaktör. Av bevisen måste det klart framgå att den berörda medlemsstaten beslöt att agera som den gjorde, innan eller samtidigt med att den ekonomiska fördelen beviljades. I detta avseende kan det erfordras att bevis läggs fram som visar att beslutet grundats på en ekonomisk bedömning som kan jämföras med en bedömning som en rationell privat marknadsaktör skulle gjort i en situation som ligger så nära den situation som medlemsstaten befinner sig i som möjligt. Varken en ekonomisk bedömning som gjorts efter det att förmånen beviljats, ett retrospektivt konstaterande som visar att den berörda medlemsstatens insats faktiskt blivit lönsam, eller senare motiveringar till det faktiskt fattade beslutet kan däremot vara tillfyllest (18).
(83)
Kort uttryckt menar Slovakien att åtgärden innebär statligt stöd. Slovakien medger att man under uppgörelsen inte ens beaktade frågan om statligt stöd utan hävdade att den omtvistade åtgärden skulle betraktas som undsättningsstöd. Det förefaller därför som den anförda rättspraxisens villkor här inte uppfyllts, så att den omtvistade åtgärden utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(84)
Här hävdade stödmottagaren att åtgärden inte innebär stöd, och lade fram nämnda handlingar, framför allt de två revisorsrapporterna.
(85)
På grundval av stödmottagarens och de slovakiska myndigheternas uppgifter har kommissionen konstaterat följande fakta om stödmottagarens ekonomiska situation det aktuella året, i en omfattning som är relevant för kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi. Kommissionen kan i stödmottagarens bokföring inte styrka stödmottagarens uppgifter av den 31 mars 2004 eller de slovakiska myndigheternas uppgifter av den 17 juni 2004. Den har dock ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter.
Tabell 3
Ekonomisk situation 2003-2004 [i miljoner SKK]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Anläggningstillgångar (24)
208
205
204
200
200
Lager
119
209
176
84
52
Kassa
3
50
94
161
27
Kortfristiga fordringar
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Kommissionen ska först granska de underlag som stödmottagaren lägger fram som bevis för sitt påstående att skattekontoret skulle erhållit mindre genom ett konkursförfarande än genom ackordsförfarandet (avsnitt 2.1). Den ska sedan granska omständigheterna vid en skatteindrivning (avsnitt 2.2). Slutligen ska den granska det andra underlag som de slovakiska myndigheterna och stödmottagaren lagt fram (avsnitt 2.3).
(87)
Som framgår av skäl 37 sänktes vid det särskilda överklagandeförfarandet det skuldbelopp som uppgörelsen skulle avse. Det måste dock nämnas att denna dom föll några år efter beslutet att ingå en ackordsuppgörelse. För kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi utgörs måttstocken vid bedömningen av den offentlige borgenärens beteende de tillgängliga uppgifterna vid tidpunkten när den hypotetiske borgenären bedömde det lämpligaste agerandet. Följande analys grundas därför på uppgifterna i den uppgörelse som slöts den 23 juli 2004.
2.1 Ackordsförfarandet jämfört med ett konkursförfarande
(88)
Vid bedömningen av om stödmottagaren faktiskt beviljats en fördel ska kommissionen göra en helhetsbedömning och beakta alla andra relevanta omständigheter i ärendet som gör det möjligt för den att avgöra om det mottagande företaget över huvud taget kunnat få de förmånliga villkoren av en privat borgenär (27). Det ska med andra ord granskas om det för skattekontoret var förmånligare att acceptera ackordsuppgörelsens villkor eller att inleda ett konkursförfarande.
(89)
Kommissionen anser att EKORDA-rapporten inte är någon tillförlitlig utgångspunkt för att jämföra det föreslagna ackordsförfarandet med ett möjligt konkursförfarande. De slovakiska myndigheterna håller med kommissionen om detta.
(90)
Inledningsvis konstaterar kommissionen att EKORDA i sin rapport av den 7 juli 2004 (bara två dagar före borgenärernas möte) vid beräkningarna utgick från stödmottagarens tillgångar per den 31 mars 2004. Av tabell 3 framgår det klart att de olika tillgångarna minskat betydligt efter den 31 mars 2004. Framför allt såldes en betydande del av lagren, vilket stärkte kassatillgångarna. Dessa förändringar har stor betydelse för kassatillgångarna, när EKORDA tillämpar en omräkningsfaktor på alltifrån 20 % för lager och kortfristiga fordringar till 100 % för kassatillgångar. Även om EKORDA:s omräkningsfaktorer skulle vara korrekta (vilket kommissionen av nedan angivna skäl inte anser) och den av EKORDA tillämpade metoden används, visar följande tabell hur annorlunda dess beräkningsresultat skulle blivit, om det utgått från uppgifterna av den 28 april 2004 och 17 juni 2004, dvs. fortfarande före borgenärernas möte den 9 juli 2004.
Tabell 4
Jämförelse av troliga intäkter vid en försäljning av stödmottagarens tillgångar vid ett konkursförfarande [i milj. SKK]
Situationen den:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Omräkningsfaktor [i %]
Bokföringsvärde
Intäkt
Bokföringsvärde
Intäkt
Bokföringsvärde
Intäkt
Anläggningstillgångar
45
205
92
204
92
200
90
Lager
20
209
42
176
35
84
17
Kortfristiga fordringar
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Kassa
100
50
50
94
94
161
161
Summa
204
238
275
(91)
Nämnas bör att i den verksamhetsplan som stödmottagaren förelade domstolen planerades en försäljning ur lager på 110 miljoner SKK under perioden mars-maj 2004. EKORDA måste därför vara medveten om att stödmottagarens tillgångar förändrades betydligt efter den 31 mars 2004. Det tog man dock ingen hänsyn till.
(92)
Om man utgår från bokföringsvärdet på stödmottagarens tillgångar per den 28 april 2004, skulle intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar vid ett konkursförfarande sannolikt bli större än rapportens skattning (238 miljoner SKK eller 6,3 miljoner euro mot 204 miljoner SKK eller 5,3 miljoner euro). En analys baserad på uppgifter från juni 2004 skulle klart visa att intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar vid ett konkursförfarande (275 miljoner SKK; 7,2 miljoner euro) blir större än intäkterna som föreslogs vid ackordsförfarandet och att skattekontoret borde ha utnyttjat sitt veto och avvisat förslaget, vilket skulle ha stoppat det förfarandet. Det bör återigen påpekas att dessa resultat utgår från skattningar och den metod som EKORDA tillämpade.
(93)
Kommissionen kan dock inte acceptera EKORDA:s metod och anser inte att stödmottagarens antaganden är trovärdiga. Denna slutsats understryker de slovakiska myndigheternas tvivel enligt skälen 60 och 65.
(94)
Framför allt förklarar EKORDA i sin rapport inte hur man valt de tre omräkningsfaktorerna. Syftet med omräkningsfaktorerna är att beräkna tillgångars restvärde vid konkursförfarandet, alltefter försäljningens karaktär, exempelvis om tillgångarna säljs separat, under begränsad tid etc. Därför antas tillgångsvärdet vid en likvidationsförsäljning betydligt understiga bokföringsvärdet, men alltefter tillgångsslag. Omräkningsfaktorn utgörs procentuellt av tillgångsvärdet vid en likvidationsförsäljning dividerat med bokföringsvärdet.
(95)
Även omräkningsfaktorn på 45 % för anläggningstillgångar framstår som för låg. Enligt stödmottagaren uppgick värdet på dennes tillgångar som lämnats som säkerhet till skattekontoret till 194 miljoner SKK (31). Enligt stödmottagaren baseras detta värde på priser som skattats av oberoende sakkunniga kring årsskiftet 2003/2004. Kommissionen anser att ett sådant ”sakkunnigpris” normalt bör motsvara tillgångarnas allmänna värde, dvs. uttrycka priset för vilket man vid den tidpunkten kan sälja dem. Påpekas bör att sakkunnigvärdet på dessa tillgångar fastställdes för att i enlighet med skatteförvaltningslagen värdera dem som säkerhet för stödmottagarens uppskjutna skatt. EKORDA ger dock ingen förklaring till varför vid en konkurs intäkterna från en försäljning av anläggningstillgångar bara skulle uppgå till 45 % av bokföringsvärdet på 205 miljoner SKK, medan stödmottagaren själv angav ett mycket högre värde.
(96)
Kommissionen har två synpunkter på stödmottagarens påstående att det skulle varit svårt att hitta en köpare, eftersom huvuddelen av maskinerna och utrustningen som ställts som säkerhet bara kunde användas till framställning av sprit och spritbaserade drycker, alkoholfria drycker eller konserverade produkter. För det första bör det påpekas att ”sakkunnigpriset” på den fasta egendom som ställts som säkerhet uppgick till 105 miljoner SKK, som redan det är ett högre belopp än de totala intäkter som EKORDA räknar med (92 miljoner SKK). För det andra visar företagets faktiska utveckling att vissa av dess produktionsmedel snabbt hittade en ny användare, nämligen Old Herold, s. r. o. Efter att stödmottagaren förlorat licensen för tillverkning av sprit och spritbaserade drycker hyrdes dennes produktionsmedel av företaget Old Herold. Det verkar alltså som konkurrenten hade ett omedelbart intresse av dessa produktionstillgångar.
(97)
När det gäller lagren anser de slovakiska myndigheterna att omräkningsfaktorn borde överstiga 20 %.
(98)
Genom försäljning ur lager lyckades stödmottagaren år 2004 inkassera 110 miljoner SKK (se skäl 35), dvs. drygt 50 % av lagrens bokföringsvärde, som EKORDA:s kalkyl baserades på. Detta är en viktig indikation på att omräkningsfaktorn på 20 % var för låg. Balansräkningens utveckling under 2004 styrker denna slutsats när det gäller lager. Dessutom beräknade stödmottagaren i sin verksamhetsplan intäkterna från lagerförsäljning under mars-maj 2004 till 110 miljoner SKK (se skäl 35). EKORDA tog inte hänsyn till denna beräkning. Avslutningsvis gör stödmottagarens verksamhet att man kan förutsätta att lagren bestod av färdiga produkter eller halvfabrikat, lätta att sälja direkt till distributörer eller konsumenter, vilket är ytterligare ett argument för en högre omräkningsfaktor.
(99)
För lager anser kommissionen att omräkningsfaktorn här borde vara 52 %. Denna siffra härstammar från stödmottagarens beräkning av intäkterna från en lagerförsäljning för att finansiera ackordet (dvs. 110 miljoner SKK). När det gäller det dåvarande bokföringsvärdet (209 miljoner SKK), skulle därför den enda möjliga omräkningsfaktorn för lager åtminstone uppgå till 52 % (52 % av 209 miljoner blir 110 miljoner).
(100)
Vad gäller kortfristiga fordringar, justerade EKORDA två gånger deras värde. För det första justerade man deras bokföringsvärde med faktorn 59 %, varefter man justerade ytterligare en gång med den låga faktorn 20 % (bokföringsvärdet var 166 miljoner SKK och EKORDA använde 98 miljoner SKK i sina beräkningar). Detta är en tveksam metod. Det kan accepteras att fordringarnas bokföringsvärde justeras för att ange deras faktiska värde vid en viss tidpunkt. EKORDA ger dock ingen förklaring till varför intäkterna vid en konkurs/likvidation bara skulle bli en femtedel (20 miljoner SKK) av den summa som stödmottagaren själv trodde sig kunna erhålla från sina gäldenärer (98 miljoner SKK).
(101)
Bokföringsvärdet på kortfristiga fordringar baseras på uppgifter från mars 2004 (166 miljoner SKK) och justerades av EKORDA till 98 miljoner SKK för att återspegla att de är osäkra eller inte kan drivas in. Dessutom tillämpade EKORDA en omräkningsfaktor på bara 20 % för det justerade bokföringsvärdet. Om sedan de kortfristiga fordringarnas bokföringsvärde enligt uppgifterna från juni 2004 (63 miljoner SKK) justeras med EKORDA:s omräkningsfaktor på 59 %, blir resultatet 37 miljoner SKK. Enligt de slovakiska myndigheternas uppgifter var dock fordringar på 63 miljoner SKK indrivningsbara. Det är därför tveksamt att det verkligen skulle behövas en justering av deras bokföringsvärde.
(102)
Inte i något fall finns det någon uppenbar anledning till att likvidationsvärdet skulle vara lägre än den justerade uppgiften. Kommissionen anser därför att de förväntade intäkterna från kortfristiga fordringar definitivt inte understiger den justerade uppgiften på 37 miljoner SKK.
(103)
Mot denna bakgrund justerade kommissionen EKORDA:s skattningar och gjorde en ny beräkning baserad på uppgifterna från juni 2004. Denna beräkning visar klart att de sannolika intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar vid ett konkursförfarande skulle vara mycket högre än intäkterna enligt EKORDA:s rapport. Sifferuppgifterna återges i följande tabell.
Tabell 5
Troliga försäljningsintäkter från stödmottagarens tillgångar vid ett konkursförfarande
En jämförelse av EKORDA:s uppgifter med kommissionens korrigerade uppgifter [i milj. SKK]
EKORDA
(31.3.2004)
Korrigerat
(17.6.2004)
Bokföringsvärde
Intäkter
Bokföringsvärde
Intäkter
Anläggningstillgångar
205
92
200
194 (32)
Lager
209
42
84
43 (33)
Kortfristiga fordringar
98 (34)
20
63
37 (35)
Kassa
50
50
161
161
Summa
562
204
508
435
(104)
Enligt stödmottagarens synpunkter på det inledande beslutet skulle ett konkursförfarandes kostnader utgöra 18 % av de skattade intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar vid detta förfarande. Enligt stödmottagaren är detta en rimlig andel med hänvisning till en rapport från Världsbanken år 2004 (36). Tillämpas denna procentandel på de av kommissionen skattade intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar, skulle kostnaderna för ett konkursförfarande uppgå till 78,3 miljoner SKK. Dras denna summa från de skattade intäkterna från en försäljning av stödmottagarens tillgångar, skulle resultatet bli högre än det belopp som skattekontoret erhöll vid ackordet (435 miljoner - 78,3 miljoner = 356,7 miljoner; det överenskomna ackordsbeloppet var 224,3 miljoner SKK).
(105)
Enligt tabell 5 skulle de troliga försäljningsintäkterna från stödmottagarens tillgångar bli 435 miljoner SKK. Eftersom skattekontoret skulle få nästan 100 % av försäljningsintäkterna (37), skulle det erhållit 132,4 miljoner SKK mer än vid ackordet, även om kostnaderna för ett konkursförfarande uppgick till 18 % av dessa (enligt stödmottagaren).
(106)
Även om man på stödmottagarens tillgångar i juni 2004 tillämpade så låga omräkningsfaktorer som EKORDA, skulle de troliga försäljningsintäkterna från stödmottagarens tillgångar (netto efter kostnaderna för konkursförfarandet - 18 %) hamna på 225,5 miljoner SKK, som fortfarande överstiger den summa som skattemyndigheten godkände vid ackordsförfarandet (38).
(107)
Slutligen bör det påpekas att de slovakiska myndigheterna inte styrker stödmottagarens ogrundade påstående att skattekontoret skulle haft tillgång till EKORDA:s rapport redan före borgenärsmötet den 9 juli 2004 och därför kunde grunda sitt beslut på den. Å andra sidan hade skattekontoret resultaten från sin kontroll i juni 2004, som visade att Frucona hade betydande tillgångar, vilket också framgår av tabell 3. I sin skrivelse av den 6 juli 2004 riktad till det lokala skattekontoret ansåg den slovakiska skattemyndigheten av detta skäl att skattekontoret inte skulle samtycka till stödmottagarens förslag om uppgörelse, då det inte var fördelaktigt för staten.
(108)
När det gäller stödmottagarens framlagda sakkunnigrapporter, bör det påpekas att de inte nöjaktigt visar att kriteriet om en privat borgenär i en marknadsekonomi uppfyllts. I synnerhet angav ingen av rapporterna hur de omräkningsfaktorer valts som i några fall var extremt låga. För övrigt avvek slutsatserna i Kochovás rapport mycket från EKORDA:s, och det kan noteras att rapportens syfte inte är klart eller vilken period och vilka skattningar den baseras på. I konkursförvaltare Holovačovás rapport konstateras det bara allmänt att ett ackordsförfarande är förmånligare för borgenärer än en konkurs. Därför kan man inte använda någon av uppgifterna i de två rapporterna som stöd åt eller motbevis mot stödmottagarens påstående att kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi uppfyllts.
(109)
När det gäller argumenten om konkursförfarandets längd, måste ärendets speciella omständigheter beaktas vid en bedömning av hur konkursförfarandets längd kan påverka en hypotetisk privat borgenärs beslutsprocess.
(110)
En annan viktig aspekt på ärendet är att staten i jämförelse med andra borgenärer hade en mycket förmånligare ställning i och med att dess skuld hade stödmottagarens anläggningstillgångar som säkerhet. I målet HAMSA menade domstolen att borgenärer med förmånsrätt är en viktig faktor som måste beaktas vid tillämpningen av kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi (39). Enligt §31.1 e i konkurslagen kan fordringar från en borgenär med förmånsrätt tillgodoses när som helst under konkurrensförfarandet, genom en försäljning av tillgångarna med förmånsrätt. När det därför gäller tillgångar som är skattekontors säkerheter, anser kommissionen att hela konkursförfarandets längd är oväsentlig, om dessa fordringar kan tillgodoses utanför förfarandet.
(111)
Även utifrån stödmottagarens värdering av tillgångarna som var säkerhet, kunde skattekontorets fordringar tillgodosetts snabbare genom en försäljning av dessa tillgångar på minst 194 miljoner SKK, som utgör 86 % av borgenärsuppgörelsens föreslagna belopp. Bara om skattekontoret inte hade möjlighet att få ut hela beloppet i ackordsuppgörelsen, borde det ha övervägt om det var gynnsammare att vänta på att ett konkursförfarande skulle avslutas. Dessutom skulle det vid slutbetalningen till borgenärerna erhålla runt 99 % av intäkterna från en försäljning av resterande tillgångar (i sämsta fall 185 miljoner SKK, dvs. om man tillämpar EKORDA:s omräkningsfaktorer, se tabell 4). Det borde stått klart för skattekontoret att den slutligen indrivna skulden skulle blivit mycket högre än ackordets erbjudna belopp och att en väntan bara skulle gällt en liten del av detta belopp.
112)
Man kan därför dra slutsatsen att uppgifterna om konkursförfarandens längd i Slovakien inte väsentligt skulle påverkat en hypotetisk privat borgenärs beslut.
(113)
Dessutom hade stödmottagaren under ackordsförfarandet hur som helst i) ett fåtal borgenärer, och ii) tillgångar med ett högre likvidationsvärde än beloppet som staten godkände vid ackordsförfarandet (av tabell 5 framgår det att intäkterna från en försäljning av tillgångarna utan förmånsrätt borde blivit 241 miljoner SKK).
(114)
Beträffande de få borgenärerna deltog bara fem borgenärer i ackordet. Av dessa fem borgenärer var fyra privata, med en andel av den totala skulden på bara 0,6 % (3 797 608 SKK av 644 166 949 SKK), vilket framgår av tabell 2. Staten var den största borgenären med 99,4 % av fordringarnas totalvolym. Dessa omständigheter minskade risken för borgenärstvister väsentligt och även resulterande rättstvister, vilket torde förkortat ett konkursförfarande.
(115)
När det gäller stödmottagarens argument från Världsbanksrapporten Doing business in 2004, om att konkursförfarandens genomsnittliga längd i Slovakien var 4,8 år, måste det påpekas att rapporten avser allmänna ”indikatorer på företagsavvecklingar”. Dessa mäter totaltiden för att avsluta ett konkursförfarande samt domstolarnas befogenheter vid förfarandet. Längden kan man därför inte strikt ersätta med ett konkursförfarandes genomsnittslängd. De slovakiska myndigheterna hävdade att ett konkursförfarande i detta ärende skulle blivit kortare än genomsnittet (se skäl 60). Detta påstående var särskilt relevant, eftersom förfarandet skulle följa slovakiska rättsregler och praxis vid konkurser. Dessutom var den slovakiska regeringen själv stödmottagarens borgenär.
(116)
I stödmottagarens framlagda rapporter skilde sig dessutom konkursförfarandenas längd väsentligt och varierade mellan två och drygt sex år (40). De påståenden som stödmottagaren lade fram för kommissionen om konkursförfarandens längd i Slovakien var således allmänt hållna och tog inte hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet. Vissa av dessa påståenden var ungefärliga och delvis olika.
(117)
När det gäller det konkreta slovakiska företagsexemplet från samma sektor som stödmottagarens, där konkursförfarandet tog mer än fem år, bör det påpekas att stödmottagaren inte kunde styrka att detta var relevant för dennes ärende och särskilt om nämnda företag befann sig i en (mycket) snarlik rättslig och faktisk situation (41). Att stödmottagaren hade en enda stor borgenär med förmånlig ställning - staten - och stora tillgångar av betydande värde skulle ha gjort att konkursförfarandet kunnat avslutas relativt snabbt och den störste borgenären - staten - borde ha föredragit den lösningen.
(118)
Om man slutligen antar att konkursförfarandet skulle tagit fyra till fem år som mottagaren hävdar, skulle skillnaden mellan det sannolikt indrivna beloppet och det överenskomna ackordsbeloppet blivit så stor, att förfarandets längd inte skulle varit så viktig för en privat borgenär vid beslutet om att acceptera ackordet i fråga. Utgår man från en diskonteringsränta på 5,14 % (42), uppgår nuvärdet av framtida penningflöden på 356,7 miljoner SKK redan efter fem år till 277,6 miljoner SKK, dvs. betydligt mer än det överenskomna ackordsbeloppet. I så fall skulle konkursen behöva ta mer än nio år för att nuvärdet skulle understiga det överenskomna ackordsbeloppet. Ingen privat aktör på marknaden skulle uppfatta ett så långt konkursförfarande som sannolikt. Dessutom skulle nuvärdet av alla belopp som skulle återvinnas bli ännu lägre, eftersom en betydande del av skulden sannolikt skulle betalats redan tidigare genom försäljning av tillgångarna med förmånsrätt (se skäl 111).
(119)
Med tillgängliga uppgifter kan man dra slutsatsen att en privat borgenär inte skulle tillstyrkt ett ackord på sådana villkor som skattekontoret här accepterade. Då skattekontorets fordringar kunde tillgodoses separat under hela konkursförfarandet och det dessutom skulle erhållit 99 % av intäkterna som betalades till borgenärerna (p.g.a. storleken på dess fordringar i förhållande till övriga borgenärer), kan slutsatsen dras att nästan alla konkursförfarandets intäkter skulle tillfallit skattekontoret och att dessa som nämnts skulle överstigit beloppet enligt borgenärernas ackordsuppgörelse.
2.2 Ackordsförfarandet jämfört med skatteindrivning
(120)
Till skillnad från privata borgenärer hade skattekontoret rätt att tillgripa skatteindrivning, som skulle ha inneburit en försäljning av fast egendom, maskiner och utrustning eller av hela företaget. Enligt i skäl 82 angiven praxis framfördes inga bevis på att skattekontoret skulle ha övervägt ett sådant agerande och dragit slutsatsen att det skulle varit mindre gynnsamt än ackordsuppgörelsen.
(121)
Kommissionen anser inte stödmottagarens argument vara relevant om att ett ackordsförfarande skulle skydda företaget från skatteindrivning. De slovakiska myndigheterna bekräftade att en skatteindrivning var ett möjligt alternativ för skattekontoret, antingen före ackordsförfarandet eller sedan skattekontoret lagt in veto mot det föreslagna ackordsförfarandet. Denna möjlighet måste därför granskas i samband med kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi. Stödmottagaren jämför inte det föreslagna ackordsförfarandet med det möjliga resultatet av en skatteindrivning.
(122)
I sin analys utgår kommissionen från de uppgifter stödmottagaren och de slovakiska myndigheterna lämnat. Det bör här nämnas att de slovakiska myndigheterna bekräftat att skattekontorets säkerhet uppgick till 397 miljoner SKK, vilket också angavs i beslutet om att inleda det formella förfarandet. Beloppet sägs ha verifierats i stödmottagarens bokföring. Stödmottagaren anger å andra sidan att värdet av de tillgångar som ställdes som säkerhet i ”sakkunnigpriser” uppgår till 194 miljoner SKK (se skäl 22). Även om kommissionen inte behöver fastställa vilken uppgift som är korrekt, kan följande slutsatser dras.
(123)
För det första var säkerheten motvärdet av stödmottagarens skatteskuld vid uppskov, vilket föreskrivs i skatteförvaltningslagen. I ett sakkunnigutlåtande som stödmottagaren lämnat in sägs att värdet av stödmottagarens tillgångar i praktiken bara motsvarade hälften av säkerheten, vilket i så fall innebär att säkerheterna som staten kräver vid uppskov inte var tillräckliga. Det skatteuppskov som skattekontoret godkände mellan november 2002 och november 2003 och som totalt gällde 477 miljoner SKK uppfyllde alltså med all sannolikhet inte kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi. I just detta fall behöver kommissionen inte heller fastställa om åtgärderna innebär ett statligt stöd. Om de föregående skatteuppskoven emellertid innebar ett statligt stöd, kan man inte längre hänvisa till kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi när skulder efter uppskov senare (delvis) skrivs av.
(124)
För det andra skulle en borgenär i en marknadsekonomi om så varit möjligt föredragit en skatteindrivning framför ackordsförfarandet, också om man vid beräkningen av intäkterna från en sådan utgår från stödmottagarens angivna lägre värden.
(125)
Vid en skatteindrivning kan skattekontoret direkt sälja gäldenärens tillgångar (fordringar och andra omsättningstillgångar, lösöre, fast egendom). När skattekontoret röstade för ett ackordsförfarande, hade stödmottagaren lager på 43 miljoner SKK, indrivningsbara fordringar på drygt 37 miljoner SKK och kassatillgångar på 161 miljoner SKK (se skäl 5). Nämnas bör att bara omsättningstillgångarna (241 miljoner SKK, 6,3 miljoner euro) (43) skulle ha överskridit intäkterna från ackordsförfarandet (224,3 miljoner SKK, 5,93 miljoner euro). Utöver omsättningstillgångarna hade stödmottagaren också andra tillgångar, som uppgick till drygt 194 miljoner SKK.
(126)
En skatteindrivning skulle dessutom inte ha inneburit några administrativa avgifter, som däremot krävs vid ett konkursförfarande. Det är ett förfarande som skattekontoret själv inleder och handlägger, varför det också kan förutsättas ske snabbt.
(127)
Kommissionen drar därför slutsatsen att en skatteindrivning av stödmottagarens tillgångar skulle gett större intäkter än ackordet.
2.3 Ytterligare omständigheter
(128)
Kommissionen uppmärksammar den av de slovakiska myndigheterna framlagda skrivelse som skattedirektören på slovakiska skattemyndigheten skickade till direktören på skattekontoret (se skäl 63). Denna skrivelse är ett klart bevis på att slovakiska skattemyndigheten (som tidigare haft direktkontakter med stödmottagaren) var emot ackordsförslaget och anmodade det lokala skattekontoret att inte rösta för det. Skälet som angavs i skrivelsen var att ackordsförslaget ”inte var förmånligt” för staten.
(129)
De slovakiska myndigheterna visar också på att finansministeriet i början av 2004 klart hade instruerat skattekontoren att inte acceptera uppgörelser med förslag om avskrivning av skattekontorens fordringar (44). Detta politiska beslut utfärdades i samband med den ändring av skatteförvaltningslagen av den 1 januari 2004 som syftade till striktare skatteuppbörd.
(130)
Det bör vidare nämnas att skattekontoret självt överklagade uppgörelsen redan den 2 augusti 2004, dvs. inte ens en månad efter sitt samtycke till denna.
(131)
Stödmottagaren har anfört att skattekontoret uttryckligen samtyckte till en uppgörelse, innan denne inledde förfarandet. Kommissionen anser att det bevismaterial stödmottagaren lagt fram pekar på motsatsen. I en skrivelse av den 3 februari 2004 skriver direktören på skattekontoret att även om han i princip inte är emot ett ackordsförfarande, kan han inte gå med på stödmottagarens förslag om en uppgörelse om att 35 % av skulden betalas.
(132)
Därför kan kommissionen bara dra slutsatsen att de slovakiska myndigheterna var emot stödmottagarens ackordsförslag. De var det redan innan ackordsförfarandet inleddes den 8 mars 2004, före fordringsägarnas omröstning den 9 juli 2004 och efter domstolens godkännande av ackordet.
(133)
Stödmottagaren har påpekat att långsiktiga aspekter bör beaktas, exempelvis statens framtida skatteintäkter (se skäl 52).
(134)
För det första bör det här framhållas att kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi skiljer sig från kriteriet om en privat investerare i en marknadsekonomi. En privat investerare i en marknadsekonomi kan besluta att inleda en affärsrelation med ett företag, och styrs då av det långsiktiga strategiska perspektivet om rimlig avkastning på sin investering (45). En ”borgenär i en marknadsekonomi” har däremot redan en affärsrelation eller offentligrättslig relation till företaget på obestånd och kommer att försöka utverka en återbetalning av skulder (46) med bästa möjliga ränta och betalningsterminer. En hypotetisk borgenär i en marknadsekonomi kommer därför att ha andra motiv än en privat investerare i en marknadsekonomi. I rättspraxisen har därför olika kriterier tagits fram för dessa två situationer.
(135)
När det för det andra gäller analogin med en leverantör, är det viktigt att uppmärksamma att en sådan borgenärs fordringar och statens fordringar är fundamentalt olika. Eftersom en leverantörs relationer till ett företag på obestånd helt baseras på avtal, kan en leverantör bevisligen drabbas om denne förlorar kunden. Om företaget på obestånd avvecklas eller säljs, kommer leverantören att tvingas hitta en ny kund eller ingå avtal med den nye ägaren. Riskerna är större, om leverantören är väsentligt beroende av företaget på obestånd. En sådan leverantör kommer givetvis att tänka på framtida konsekvenser. Däremot kommer statens relationer till ett företag på obestånd att baseras på offentlig rätt och kommer därför inte att vara beroende av parternas vilja. Varje ny ägare av det avvecklade företagets tillgångar blir automatiskt skattskyldig. Dessutom är staten aldrig beroende av en enskild skattebetalare. Avslutningsvis är det viktigaste argumentet att staten vid skatteuppbörd aldrig styrs av vinsthänsyn och inte agerar affärsmässigt eller med affärsmässiga hänsyn. Den anförda analogin är därför inte relevant.
(136)
Kommissionen anser att statens situation i detta fall inte kan jämföras med en hypotetisk privat investerares situation i en marknadsekonomi eller med en hypotetisk beroende borgenärs situation i en marknadsekonomi. I vilket fall kan framtida förlorade skatteintäkter inte beaktas vid tillämpningen av kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi (47).
(137)
Av stödmottagarens lämnade skatteöversikt framgår att huvuddelen av de skatter denne betalade från 1995 var indirekta skatter (punktskatter och mervärdesskatt). Eftersom sådana skatter betalas av slutkonsumenterna, skulle en avveckling av stödmottagaren inte påverka uppbörden, då konsumenterna skulle fortsätta att köpa beskattade produkter från andra producenter (i detta fall främst spritbaserade drycker och sprit). Stödmottagarens argument om betydande förlorade skatteintäkter i framtiden är därför inte trovärdigt.
(138)
Kommissionen drar slutsatsen att ingen av de ytterligare omständigheter som stödmottagaren anfört pekar på att de skulle påverkat en hypotetisk privat borgenärs handlande. Inget i detta avsnitt påverkar alltså kommissionens bedömning i avsnitt 2.1 eller 2.2 av ett sådant handlande.
2.4 Slutsats
(139)
På grundval av denna bevisning anser kommissionen att kriteriet om en borgenär i en marknadsekonomi i detta fall inte har uppfyllts, utan att staten gav stödmottagaren en fördel som denne inte kunnat erhålla på marknadsvillkor.
(140)
Kommissionen har därför dragit slutsatsen att den av det lokala skattekontoret godkända skuldavskrivningen vid ackordet utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
3. STÖDETS FÖRENLIGHET: UNDANTAG ENLIGT ARTIKEL 107.3 I EUF-FÖRDRAGET
(141)
Åtgärdens huvudsyfte är att stödja ett företag i svårigheter. I sådana fall kan undantaget enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget tillämpas, där statligt stöd tillåts för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter, om det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset och om vissa villkor är uppfyllda.
(142)
Mot bakgrund av stödmottagarens produktionsprofil granskade kommissionen, om de särskilda reglerna för jordbrukssektorn var tillämpliga i detta fall. Utifrån de slovakiska myndigheternas upplysningar om stödmottagarens omsättning drog kommissionen i sitt beslut om att inleda det formella förfarandet slutsatsen att flertalet av stödmottagarens produkter inte var förtecknade i bilaga I till EUF-fördraget, varför de allmänna reglerna om statligt stöd var tillämpliga på dem.
(143)
I sina synpunkter på beslutet om att inleda det formella förfarandet invände stödmottagaren mot de slovakiska myndigheternas upplysningar om dennes omsättning (se tabell 1). Denne invände dock inte mot kommissionens beslut om att vid sin bedömning utgå från de allmänna reglerna om statligt stöd. Utan hänsyn till om stödmottagarens uppgifter var korrekta (48), granskade kommissionen huruvida ovannämnda slutsats håller mot bakgrund av nya uppgifter. Kommissionen drog slutsatsen att stödmottagarens omsättning avser produkter som inte är förtecknade i bilaga I till EUF-fördraget. Därför omfattas de av de allmänna reglerna om statligt stöd och inte av sektorsreglerna.
(144)
Stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter regleras av gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (49) (nedan kallade de nya riktlinjerna), som ersätter de tidigare riktlinjerna från 1999 (50) (nedan kallade riktlinjerna från 1999).
(145)
I de nya riktlinjernas övergångsregler föreskrivs att de senare ska tillämpas på granskning av alla undsättnings- eller omstruktureringsstöd som beviljas utan kommissionens godkännande (olagligt stöd). Detta gäller om stödet eller en del av det beviljades efter den 1 oktober 2004, alltså efter det att de nya riktlinjerna offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (punkt 104 första stycket). Om det olagliga stödet emellertid beviljades före den 1 oktober 2004, ska granskningen företas på grundval av de riktlinjer som var tillämpliga när stödet beviljades (punkt 104 andra stycket).
(146)
Påpekas bör att skattekontoret godkände uppgörelsen den 9 juli 2004, med ikraftträdande den 23 juli 2004. Detta innebär att det olagliga stödet beviljades före den 1 oktober 2004. Därför var riktlinjerna från 1999 tillämpliga vid den tidpunkt då stödet beviljades.
(147)
Påpekas bör att stödmottagaren är ett medelstort företag enligt kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag (51).
3.1 Företagets stödberättigande
(148)
Enligt punkt 5 c i riktlinjerna från 1999 anses ett företag befinna sig i svårigheter, om det uppfyller villkoren i nationell lagstiftning för att vara föremål för ett kollektivt insolvensförfarande.
(149)
Stödmottagaren deltog i ett ackordsförfarande, som enligt definitionen i konkurslagen bara kan tillämpas på företag på obestånd. Företaget är alltså berättigat till stöd till undsättning och omstrukturering.
3.2 Undsättningsstöd
(150)
Den omtvistade åtgärden beskrevs av de slovakiska myndigheterna som undsättningsstöd. I enlighet med riktlinjerna från 1999 tvivlade kommissionen på att stödet var förenligt med villkoren för ett undsättningsstöd. Skälen redovisas i avsnitt III.
(151)
Varken de slovakiska myndigheterna eller stödmottagaren reste invändningar mot dessa tvivel. Inte heller lämnades någon ny bevisning in till kommissionen.
(152)
Eftersom tvivlen inte har undanröjts, drar kommissionen slutsatsen att stödet inte uppfyller villkoren för undsättningsstöd enligt riktlinjerna från 1999.
3.3 Omstruktureringsstöd
(153)
Kommissionen uttryckte tvivel om att stödet skulle vara förenligt med omstruktureringsstöd enligt riktlinjerna från 1999. Skälen redovisas i avsnitt III.
(154)
Kommissionen konstaterar att de slovakiska myndigheterna, som ska bevisa att det statliga stödet är förenligt med den inre marknaden, inte lämnat in någon ny bevisning beträffande denna slutsats. Kommissionen har tagit vederbörlig hänsyn till stödmottagarens synpunkter.
3.3.1 Återställande av långsiktig lönsamhet
(155)
Enligt riktlinjerna från 1999 ska omstruktureringsstöd förutsätta en realistisk och enhetlig omstruktureringsplan som syftar till att återställa företagets långsiktiga lönsamhet. Medlemsstaten ska förbinda sig att följa planen, som måste godkännas av kommissionen. Kan företaget inte genomföra planen, betraktas detta som missbruk av stödet.
(156)
Omstruktureringsplanen ska göra det möjligt att återställa den långsiktiga lönsamheten inom rimlig tid och utifrån realistiska antaganden om de framtida villkoren för verksamheten. I omstruktureringsplanen ska de omständigheter beskrivas som ledde till att företaget hamnade i svårigheter och lämpliga åtgärder ska anges för att lösa dessa problem. Omstruktureringen får inte begränsa sig till ett finansiellt stöd i syfte att återbetala lån och överbrygga tidigare förluster, utan att frågan om orsakerna till dessa förluster utreds.
(157)
För företag i stödområden samt små och medelstora företag föreskrivs i riktlinjerna från 1999 att bidragsvillkoren ska vara mindre strikta i fråga om uppvägande åtgärder och övervakningsrapporter. Dessa omständigheter befriar dock inte sådana företag från kravet på att utarbeta en omstruktureringsplan eller medlemsstaterna från förpliktelsen att bara ge stöd till en omstrukturering om en omstruktureringsplan genomförs.
(158)
Sedan det formella granskningsförfarandet inleddes bekräftade de slovakiska myndigheterna att den omstruktureringsplan som stödmottagaren skulle utarbeta för att ackordsförfarandet skulle kunna inledas bara hade granskats av den berörda domstolen, dvs. inte av den myndighet som beviljade stödet. De bekräftade också att varken domstolen eller skattekontoret övervakat genomförandet av planen.
(159)
I motsats till detta påstående hävdade stödmottagaren att skattekontoret granskat verksamhetsplanens möjligheter att återställa den långsiktiga lönsamheten redan före godkännandet av ackordsuppgörelsen. Detta påstående styrktes dock inte.
(160)
Denne hävdade vidare att avsaknaden av en formell omstruktureringsplan är irrelevant om kommissionen granskar stödet i efterhand, eftersom den då kan bedöma om stödmottagaren verkligen blivit bärkraftig. Enligt stödmottagaren kan en formell omstruktureringsplan bara krävas i samband med en förhandsbedömning och bara en sådan bedömning omfattas av riktlinjerna från 1999.
(161)
Denna argumentation är inte korrekt. Riktlinjerna från 1999 omfattar både bedömning av s.k. förenlighet och av olagligt stöd. En bedömning förutsätter alltid att omstruktureringsstödet är knutet till en genomförbar omstruktureringsplan. Kommissionen ska göra en bedömning på grundval av uppgifter som är tillgängliga när stödet beviljades.
(162)
Slutsatsen kan dras att skattekontoret som bidragsgivare inte hade tillfälle att utvärdera en omstruktureringsplan och villkora avskrivningen av sina fordringar till dess genomförande, övervakat i vederbörlig ordning. Därmed uppfylldes inte det första formella villkoret, som är helt tillämpligt även på en bedömning i efterhand.
(163)
När det gäller verksamhetsplanens innehåll, lämnade de slovakiska myndigheterna inga uppgifter som skulle ha undanröjt kommissionens tvivel om att denna plan faktiskt var en sådan omstruktureringsplan som föreskrivs i riktlinjerna från 1999.
(164)
Kommissionen måste vidhålla sin slutsats, som den anförde i beslutet om att inleda det formella förfarandet. Den inlämnade verksamhetsplanen är en plan som enbart handlar om stödmottagarens akuta problem med den växande skulden till staten. I denna analyseras över huvud taget inte de omständigheter som ledde till stödmottagarens svårigheter, inte heller företagets dåvarande ekonomiska situation eller dess ekonomiska perspektiv. Eftersom en sådan analys saknades, föreslog stödmottagaren inte några konkreta åtgärder för att åtgärda svårigheternas orsaker. Den enda åtgärd som beskrivs närmare är den föreslagna ekonomiska omstruktureringen genom ett ackord med fordringsägarna.
(165)
I planen nämns över huvud taget inte det kapitaltillskott som stödmottagaren angivit som en av omstruktureringsåtgärderna. Inga uppgifter i handlingen tyder på att kapitaltillskottet från företaget Hydree Slovakia skulle uppfattas som en åtgärd för att säkerställa att stödmottagaren på lång sikt inte återgår till sin strategi att finansiera produktionen med sina mervärdes- och punktskatteskulder, vilket till slut ledde till dess svårigheter. De slovakiska myndigheterna bekräftade att kapitaltillskottet inte på något sätt minskade risken för en upprepning av de ekonomiska problemen. Dessa tvivel stärks, om man beaktar att kapitaltillskottet uppgick till 21 miljoner SKK och omstruktureringsskulden utgjorde 644 miljoner SKK.
(166)
Kapitaltillskottet är i sig inget bevis på marknadens tilltro till att stödmottagarens långsiktiga lönsamhet skulle återställas. Kommissionen konstaterar att stödmottagaren trots aktiva ansträngningar inte lyckades utverka något lån från en privatbank.
(167)
Kommissionen konstaterar vidare att stödmottagaren tvingades hyra ut produktionsmedel till konkurrenten Old Herold s. r. o., eftersom stödmottagaren förlorat sin licens för framställning av sprit och spritbaserade drycker. Orsaken var inte att produktionen i fråga skulle gå med förlust och alltså kräva en omstrukturering. Faktum är att stödmottagaren efter förfarandet hade kunnat ansöka om en ny licens men inte gjorde det. Kommissionen konstaterar dock att stödmottagaren fortsätter sälja produkter som företaget Old Herold framställer med dennes utrustning och varumärke. Stödmottagaren planerar till och med att öka denna försäljning, enligt vad som sägs i årsredovisningen för perioden 29 april till 30 december 2004. Uthyrningen av produktionsmedlen kan därför inte betraktas som en omstruktureringsåtgärd, eftersom alla tillgängliga uppgifter visar att det inte var nödvändigt att omstrukturera denna del av produktionen.
(168)
För övriga föreslagna åtgärder i verksamhetsplanen kvarstår kommissionens tvivel. Dessa åtgärder ingår i normal affärsverksamhet och utgör helt enkelt inte några rationaliseringsåtgärder (försäljning av gammal utrustning eller fordon). De två föreslagna strukturåtgärderna beskrevs mycket vagt, utan närmare uppgifter om konkreta produkter eller tidsramar (nedläggningen av produktionen av olönsamma alkoholfria drycker och försäljningen av vissa fastigheter). De slovakiska myndigheterna bekräftade att de fastigheter som skulle säljas (administrationsbyggnaden, försäljningslokalen och rekreationsanläggningen) ännu inte hade sålts den 10 oktober 2005, dvs. denna planerade åtgärd genomfördes inte som angivits.
(169)
Det saknas en formell omstruktureringsplan och en riktig analys av problemen, av nödvändiga åtgärder för att lösa dessa samt av marknadsvillkor och marknadsperspektiv. Kommissionen drar därför slutsatsen att stödmottagarens framlagda verksamhetsplan inte är en riktig omstruktureringsplan i den mening som krävs i riktlinjerna från 1999 (52). Kommissionens tvivel om att stödmottagaren skulle återställa den långsiktiga lönsamheten har därför inte undanröjts.
3.3.2 Minsta nödvändiga stöd
(170)
Kommissionen drar slutsatsen att avsaknaden av en faktisk omstruktureringsplan gör att dess tvivel på den långsiktiga lönsamheten kvarstår. Redan detta leder till slutsatsen att stödet inte är förenligt med den inre marknaden. Kommissionen kommer dock också att analysera ett annat centralt kriterium i riktlinjerna från 1999, nämligen att stödet ska begränsas till vad som är absolut nödvändigt.
(171)
Enligt punkt 40 i dessa riktlinjer ska stödbeloppet och stödnivån begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att möjliggöra en omstrukturering med hänsyn till stödmottagarens finansiella resurser. Stödmottagaren ska i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel.
(172)
Omstruktureringskostnaderna motsvarade det totala skuldbelopp som omstrukturerats genom ackordet. Stödmottagaren betalade 35 % av detta belopp.
(173)
De slovakiska myndigheterna har inte lämnat någon ytterligare förklaring när det gäller de tvivel som kommissionen har framfört på denna punkt. Stödmottagaren har förklarat hur denne finansierade betalningen av den skuld som återstod efter uppgörelsen (se skäl 30-35). Enligt stödmottagaren uppgick dennes bidrag här till 231 miljoner SKK (6,1 miljoner euro).
(174)
För det första anser kommissionen att stödmottagarens disponibla medel översteg den utestående skulden efter uppgörelsen. Detta innebär att stödet inte begränsats till vad som var absolut nödvändigt.
(175)
Viktigare är dock kommissionens slutsats att det lån som företaget Old Herold gav inte uppfyllde kravet på stödmottagarens egna bidrag enligt riktlinjerna från 1999. Skuldförbindelser utgör ett löpande sätt att finansiera ett företags verksamhet. De utgör kortfristiga skulder som dock måste återbetalas. Bara om leverantörer tillåter längre betalningsfrister än vad som är praxis, får företaget ytterligare medel för en omstrukturering. Ett sådant uppskov är ett tecken på marknadens tilltro till att bärkraften kan återställas.
(176)
Stödmottagaren har aldrig visat att företaget Old Herolds betalningsuppskov klart skulle avvikit från normal affärspraxis mellan stödmottagaren och dennes leverantörer. En betalningsfrist på 40 dagar kan betraktas som normal affärspraxis, särskilt med tanke på att den beviljades efter ackordet. Stödmottagaren hade då inte längre ekonomiska svårigheter. Huvudsyftet med ackordet var just att avhjälpa stödmottagarens ekonomiska problem.
(177)
Kommissionen drar därför slutsatsen att denna längre betalningsfrist inte kan betraktas som en extern finansiering av omstruktureringen.
(178)
Utan detta uppskov skulle stödmottagarens egna bidrag enligt riktlinjerna från 1999 uppgå till 131 miljoner SKK (3,4 miljoner euro), dvs. utgöra 20 % av omstruktureringskostnaderna.
(179)
Riktlinjerna från 1999 innehöll inga tröskelvärden för när stödmottagarens egna bidrag ska betraktas som väsentligt.
(180)
Mot bakgrund av kommissionens praxis vid tillämpningen av dessa riktlinjer och att kommissionens politik utmynnade i införandet av tröskelvärden i de nya riktlinjerna (53), anser kommissionen att stödmottagarens bidrag på 20 % är relativt lågt. I enlighet med riktlinjerna från 1999 skulle ett sådant bidrag bara kunna godkännas, om alla övriga stödkrav uppfylldes. Kommissionen skulle då bedömt uppfyllandet av kriterier som huruvida företaget var verksamt i stödområdet, i vilken mån finansieringen avspeglar marknadens tilltro (utöver stödmottagaren och dennes aktieägare), företagets långsiktiga bärkraft eller andra kännetecken för det konkreta fallet.
(181)
Mot bakgrund av ovanstående kan kommissionen i detta fall inte betrakta stödmottagarens eget bidrag som väsentligt. Den drar slutsatsen att dess tvivel på att stödmottagarens egna bidrag skulle vara väsentligt och att stödet skulle begränsats till vad som är nödvändigt inte har undanröjts.
3.4 Stödets förenlighet: slutsats
(182)
Kommissionen har dragit slutsatsen att stödet inte är förenligt med den inre marknaden, varken som undsättningsstöd eller som omstruktureringsstöd. Dessutom gäller inte något av undantagen som föreskrivs i EUF-fördraget.
VII. SLUTSATS
(183)
Kommissionen har konstaterat att Slovakien olagligt beviljat en avskrivning av en skatteskuld till förmån för Frucona Košice a. s., vilket strider mot artikel 108.3 i EUF-fördraget. Detta stöd är inte är förenligt med den inre marknaden enligt något av de i EUF-fördraget föreskrivna undantagen.
(184)
Även om skattekontorets avskrivning uppskjutits tills kommissionens förfarande avslutats, finner kommissionen att stödmottagarens fördel uppstod vid det tillfälle när skattekontoret beslöt att avstå från en del av sina fordringar och därmed ge ett stöd till stödmottagaren. I tiden skedde detta när borgenärsuppgörelsen trädde i kraft den 23 juli 2004. Stödmottagarens fördel i förhållande till konkurrenterna är det faktum att skattekontoret inte drev in sina skattekrav.
(185)
För återställande av den föregående situationen ska det statliga stödet återkrävas. Genom att stödet beviljades i och med att borgenärsuppgörelsen trädde i kraft den 23 juni 2004, är det stöd som ska återvinnas hela den enligt uppgörelsen avskrivna skatteskulden.
(186)
Slovakiens högsta domstol har dock fastställt att obetalda vägskatteskulder på 424 490 SKK felaktigt hade inkluderats i ackordet. Till följd av detta beslut sänktes huvudskulden i uppgörelsen med detta belopp, varmed den utestående skulden till skattekontoret korrigerades till 640 369 341 SKK i uppgörelsen.
(187)
De därmed avskrivna obetalda vägskatteskulderna betalades i sin helhet den 2 augusti 2006. Denna betalning bör beaktas vid beräkningen av stöd och relaterade räntor som ska återvinnas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Beslut 2007/254/EG ska upphävas.
Artikel 2
Det statliga stöd som Slovakien genomfört till förmån för Frucona Košice a. s, till ett belopp av 416 515 990 SKK, är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 3
1. Slovakien ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att från stödmottagaren återkräva det stöd enligt artikel 2 som denne olagligen beviljats, dock med beaktande av det faktum att obetalda vägskatteskulder på 424 490 SKK betalades till det lokala skattekontoret den 2 augusti 2006.
2. Återkravet ska ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut.
3. Beloppet som ska återkrävas ska innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarens Frucona Košice a. s. förfogande till den dag det har återbetalats.
4. Räntan ska beräknas i enlighet med kapitel V i rådets förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (54). Räntan ska kapitaliseras under hela perioden enligt punkt 3.
Artikel 4
Slovakien ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet. Uppgifterna ska anges i formuläret i bilaga I till detta beslut.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Republiken Slovakien.
Utfärdat i Bryssel den 16 oktober 2013.