ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. září 2013
o vyrovnáních podle vyhlášky o statkových hnojivech K 75/98 (ex NN 45/98) provedené Belgií (regionem Flandry)
(oznámeno pod číslem C(2013) 5818)
(Pouze nizozemské a francouzské znění je závazné)
(2013/530/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
po výzvě pro zainteresované strany, aby předložily své připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Po přijetí stížnosti, že vlámská vláda vyplácí zemědělcům nezákonnou podporu v souvislosti s používáním hnojiv a statkových hnojiv (dále jen „opatření“), požádaly útvary Evropské komise dopisem ze dne 4. února 1998 belgické orgány, aby poskytly informace o provedení rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům za povinnosti podle právních předpisů o hnojivech (dále jen „vyhláška o statkových hnojivech“).
(2)
Komise obdržela tyto informace v dopise od vlámského ministerstva životního prostředí a zaměstnanosti ze dne 18. března 1998 a v dopise od stálého zastoupení Belgie ze dne 31. března 1998.
(3)
Dne 15. dubna 1998 se konalo jednání mezi zástupci příslušných belgických orgánů a útvarů Evropské komise.
(4)
Telexem ze dne 10. července 1998 Komise požádala belgické orgány o doplňující informace, které obdržela v odpovědi belgických orgánů v dopise ze dne 7. srpna 1998, zaevidovaném dne 10. srpna 1998.
(5)
Podle informací od belgických orgánů byly platby prováděny v roce 1996. Opatření však nebylo oznámeno Komisi v souladu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU). Z tohoto důvodu byl spis zaevidován v registru neoznámených podpor pod číslem NN 45/98. Avšak ačkoli byl režim v platnosti v letech 1996 a 1997, Komise zaznamenala závazek belgických orgánů v jejich dopise ze dne 7. srpna 1998 nevyplatit podporu za rok 1997, dokud Komise nepřijme rozhodnutí o slučitelnosti podpory se společným trhem. Belgické úřady informovaly Komisi, že záměrem vlámské vlády bylo začlenit tento režim vyrovnání do vlámského programu podpory podle nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 (2).
(6)
Dopisem ze dne 21. ledna 1999 Komise informovala Belgii, že se ve věci opatření rozhodla zahájit řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU.
(7)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno dne 17. dubna 1999 v Úředním věstníku (3).
(8)
Komise vyzvala zainteresované strany k předložení jejich připomínek k opatření.
(9)
Komise neobdržela od zainteresovaných stran žádné připomínky.
(10)
Oznámení týkající se jiných vlámských případů ve věci statkových hnojiv (C12/1999, N105/1999, N311/99) byla belgickými orgány stažena.
(11)
Dne 6. března 2012 Komise obdržela stížnost od zemědělce na platbu vyrovnání za rok 1996 v souladu s vyhláškou o statkových hnojivech. Na jednání zástupců belgických (vlámských) orgánů a útvarů Evropské komise dne 16. dubna 2012 Komise požádala belgické orgány o předložení jejich stanovisek ke stížnosti.
(12)
Dne 9. listopadu 2012 požádala Evropská komise o další informace. Belgické orgány odpověděly dopisem ze dne 14. ledna 2013.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. NÁZEV
(13)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech
2. ROZPOČET
(14)
Celkový rozpočet na opatření na rok 1996 činil 427 511 868 BEF (belgických franků) rozdělených takto:
(a)
vyrovnání sníženého výnosu
-
travní porost 250 279 282 BEF
-
kukuřice 50 102 650 BEF
(b)
vyrovnání nákladů na likvidaci statkových hnojiv 65 486 397 BEF
(c)
vyrovnání nákladů na uskladnění statkových hnojiv 34 276 829 BEF
(d)
vyrovnání nákupu dalšího hnojiva 27 366 710 BEF
(15)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech byla vyplacena za rok 1996.
(16)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech je vyrovnání splatné zemědělcům, jejichž zemědělský podnik leží zcela nebo zčásti v oblasti vodní plochy nebo toku nebo v přírodní oblasti. Týká se 7,502 z celkových 40,673 zemědělských podniků s ornou půdou nebo hospodářskými zvířaty ve Flandrech (18,5 %). Z hlediska plochy spadá z celkových 649,223 ha v rámci orné půdy nebo hospodářských zvířat 47,948 ha (7,5 %) do oblastí vodních ploch a toků a 21,919 ha (3 %) spadá do přírodních oblastí.
(17)
Cílem režimu podpory je umožnit zemědělcům s půdou v environmentálně citlivých oblastech, aby byli schopni přizpůsobit se přísnějším normám v oblasti používání statkových hnojiv, a vyrovnat těmto zemědělcům ekonomickou ztrátu, kterou utrpí. Podpora se vypočítá na základě ušlých příjmů s ohledem na běžné zemědělské postupy mimo tyto citlivé oblasti. Podle belgických orgánů bylo vyrovnání nezbytné také proto, aby se předešlo sociálním nepokojům.
(18)
Podpora je poskytována zemědělcům v těchto citlivých oblastech s cílem vyrovnat jim:
(a)
pokles produkce způsobený menší mírou hnojení a používání statkových hnojiv;
(b)
další náklady na likvidaci statkových hnojiv;
(c)
další náklady na uskladnění statkových hnojiv;
(d)
další nákup chemických hnojiv.
(19)
Podle informací, které poskytly belgické orgány, vycházejí platby pro zemědělce, mající za cíl vyrovnat povinnosti dané právními předpisy o hnojivech, ze čtyř právních předpisů:
(a)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům v souvislosti s povinnostmi podle právních předpisů o hnojivech;
(b)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy;
(c)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 19. března 1996, kterým se stanovují pravidla pro další povinnosti s ohledem na likvidaci a pomoc s dalšími přebytky statkových hnojiv v oblastech, kde se uplatňují přísnější normy pro rozmetání statkových hnojiv;
(d)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 15. července 1997, kterým se upravuje rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy.
(20)
Ani jeden z těchto právních předpisů nebyl oznámen Komisi v souladu s článkem 93 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(21)
Podle belgických orgánů se politika týkající se statkových hnojiv ve Flandrech opírá o vyhlášku ze dne 20. prosince 1995, kterou se mění vyhláška ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním hnojivy. Cílem této vyhlášky je zmírnění environmentálních problémů způsobených obohacováním povrchových a podzemních vod a vyplavováním fosfátů a dusičnanů do půdy s rizikem proniknutí do podzemních a povrchových vod. Podle zprávy o životním prostředí a přírodě ve Flandrech stojí zemědělství za 56 % čistého zatížení životního prostředí dusíkem a fosforem. Úniky amoniaku ze stájí hospodářských zvířat a rozmetání močůvky představují 21 % znečišťujících emisí ve Flandrech.
(22)
Vyhláška o statkových hnojivech vytyčuje cíle týkající se dosažení a/nebo zachování požadovaných kvalitativních norem pro půdu, vodu (povrchovou a podzemní) a ovzduší. Stanovuje postupné zpřísňování omezení používání statkových hnojiv. Umožňuje tak úpravy během přechodného období. Normy upravující používání hnojiv se budou postupně zpřísňovat, s výjimkou obzvláště ohrožených oblastí, konkrétně v oblastech vodních ploch nebo toků nebo v přírodních oblastech, kde přísnější pravidla vstoupila v platnost okamžitě.
(23)
Vyhláška také stanovuje zmrazení produkce statkových hnojiv a počtu hospodářských zvířat ve Flandrech na úrovni z roku 1992. Za tímto účelem se zavádí politika místních povolení. Současně se pro větší zemědělské podniky povolené objemy/počty při obnově povolení sníží až o 25 %. Živočišná výroba dostala čas (do roku 2002) na to, aby nalezla způsoby, jak omezit přebytky statkových hnojiv a jejich dopad.
(24)
Přísnější omezení vstoupila v účinnost okamžitě dne 1. ledna 1996 v těchto oblastech:
(a)
povodí a chráněná území;
(b)
přírodní rezervace, chráněné přírodní oblasti, lesní půda;
(c)
oblasti podle směrnice o ochraně ptáků;
(d)
údolí a ekologicky hodnotná zemědělská půda;
(e)
půda citlivá na dusičnany;
(f)
půda znečištěná fosfáty.
(25)
Podle belgických orgánů byly při určování těchto citlivých oblastí zohledněny požadavky směrnice Rady 91/676/EHS (4) o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů a směrnice Rady 79/409/EHS (5) o ochraně volně žijících ptáků.
(26)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech se v období od 1. ledna 1996 do 31. prosince 1998 v celých Flandrech, s výjimkou oblastí vodních ploch a toků a přírodních oblastí, uplatňovaly následující všeobecná omezení používání hnojiv a statkových hnojiv. Tato omezení byla vyjádřena v kilogramech oxidu fosforečného, v kilogramech dusíku z chemických hnojiv a v kilogramech celkového ročního povoleného množství dusíku, jak ukazuje níže uvedená tabulka.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
170
250
450
Kukuřice
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (6)
125
125
170
Ostatní plodiny
150
225
325
(27)
Belgické orgány také jako ukazatel toho, jaké cíle chtějí plnit od roku 2003, zveřejnily následující omezení.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík z hospodářských zvířat, statkových hnojiv a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
125
250
250
450
Kukuřice
100
130
225
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (7)
100
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
200
275
(28)
Kromě těchto kvantitativních omezení je na běžné zemědělské půdě zakázáno rozmetávat statková hnojiva nebo jiná biohnojiva během následujících období: od 21. září do 21. ledna, o všech nedělích a státních svátcích, o všech sobotách, kromě sobot v době od 1. února do 15. května, v noci (mezi 22:00 hod a 7:00 hod), když je země zaplavená, zmrzlá nebo pokrytá sněhem.
(29)
Přísnější normy se uplatňují v oblastech vodních ploch a toků, a to s ohledem na produkci pitné vody nebo z toho důvodu, že tyto oblasti jsou obzvláště citlivé na vyplavování dusičnanů. Výraz „oblast vodních ploch a toků“ představuje:
(a)
povodí a ochranná pásma typu II a III pro podzemní vody, vymezená podle vyhlášky ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami;
(b)
citlivé oblasti určené vlámskou vládou jako oblasti vyžadující přísnější normy v povodích povrchových vod určených k výrobě pitné vody, vymezených podle zákona ze dne 26. března 1971 o ochraně povrchových vod před znečištěním;
(c)
oblasti s půdou citlivou na dusičnany, kde jsou vyžadovány přísnější normy, stanovené vlámskou vládou a vymezené vyhláškou ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami.
(30)
Následující tabulka uvádí normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro oblasti vodních ploch a toků. Tato pravidla vycházejí z obvyklých výnosů pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík ze statkových hnojiv hospodářských zvířat a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
200
350
Kukuřice
100
150
170
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
170
275
(31)
V oblastech vodních ploch a toků je rozmetávání statkových hnojiv zakázáno v době od 1. září do 21. ledna včetně, s výjimkou pásem A a B v oblastech využívaných k zachytávání povrchových vod, kde se zákaz prodlužuje do 15. února včetně.
(32)
Výraz „přírodní oblast“ představuje:
(a)
údolní oblasti a ekologicky hodnotnou zemědělskou půdu vyznačenou na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje;
(b)
zvláštní ochranné zóny vymezené rozhodnutím vlámské vlády ze dne 17. října 1988;
(c)
specifická stanoviště a přilehlé nárazníkové zóny;
(d)
lesní oblasti, přírodní rezervace, oblasti rozvoje přírody nebo chráněné přírodní oblasti, vyznačené na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje, s přechodným opatřením použitelným do 31. prosince 1997.
(33)
Níže uvedená tabulka obsahuje normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro přírodní oblasti. Tato pravidla vycházejí z výnosových norem pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
400
Kukuřice
100
150
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
Ostatní plodiny
100
150
275
(34)
V přírodních oblastech je rozmetání statkových hnojiv zakázáno v období od 1. září do 21. ledna včetně a na travním porostu důležitém pro ochranu ptáků lze hnojení statkovými hnojivy zakázat také od 1. dubna do 30. června. Dále je zakázáno používat jakýkoli druh hnojiva v lesních oblastech, přírodních rezervacích, oblastech rozvoje přírody nebo chráněných přírodních oblastech v období od 1. ledna 1998, s výjimkou trusu hospodářských zvířat pasoucích se na dané půdě, přičemž maximální povolená hustota ustájení činí dvě velké dobytčí jednotky na hektar měřené ročně. Rodinná hospodářství mohou získat přechodné osvobození od tohoto zákazu.
(35)
Podle vyhlášky o statkových hnojivech se vyrovnání vyplácí automaticky pouze v případě travního porostu a kukuřice. U ostatních plodin se předpokládá, že snížené míry používání hnojiv nebudou mít za následek pokles produkce. Avšak i v tomto případě může zemědělec získat vyrovnání, pokud je schopen ztráty doložit.
(36)
Vyrovnání změny výnosu na travním porostu se vypočítá na základě rozdílu mezi povolenou normou pro hnojiva v oblastech mimo citlivé zóny a povolenými normami v citlivých zónách s tím, že se rozlišuje mezi oblastmi, které se nacházejí v oblastech vodních ploch a toků, a oblastmi, které se nacházejí v přírodních oblastech. Cílem podpory je vyrovnat ztrátu výnosu a ziskovosti způsobenou těmito omezeními.
(37)
Výchozím bodem pro výpočet podpory jsou průměrná upravená hrubá zisková rozpětí (semi-gross margins, SGM) v BEF/ha za poslední tři roky předcházející poskytnutí vyrovnání podle zákona o dani z příjmu. Rozlišuje se mezi půdou, která se využívá pro chov na mléko, a jiným travním porostem. Pro účely výpočtu upraveného hrubého ziskového rozpětí jsou Flandry rozděleny na třináct oblastí v závislosti na agronomických charakteristikách dotčené oblasti.
(38)
V případě travních porostů využívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v oblasti Kempenlandu v provincii Antverpy (55 700 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (33 167 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 44 160 BEF/ha. V případě travních porostů nevyužívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v písčitém/hlinitopísčitém regionu Západních Flander (36 100 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (24 633 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 31 941 BEF/ha.
(39)
U oblastí vodních ploch a toků vychází vyrovnání ze skutečnosti, že maximální povolená míra používání dusíku je stanovena na 350 kg/ha, zatímco v normálních oblastech činí 450 kg/ha. To odpovídá snížení o 22 %. Podle zákona o klesající návratnosti belgické orgány počítají, že výsledkem toho bude pokles výnosů o 15 %. Vliv na ziskovost zemědělského podniku však bude větší. Belgické orgány počítají s tím, že v průměru činí upravené hrubé ziskové rozpětí po odpočtu fixních nákladů 40 % celkového výnosu. Pokles výnosu o 15 % tak bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 37,5 % (15 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v dotčené oblasti je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 37,5 %. Současně s tím jsou zemědělci v oblastech vodních ploch a toků povinni používat o 50 kg/ha méně chemických hnojiv. To představuje úsporu ve výši 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Tato částka se tudíž odečítá od splatné podpory.
(40)
V případě přírodních oblastí vychází vyrovnání ze stejných zásad. V přírodních oblastech činí maximální povolená míra používání dusíku 400 kg/ha v porovnání se 450 kg/ha v normálních oblastech, což odpovídá poklesu o 11 %. Belgické orgány počítají, že výsledkem bude snížení výnosů o 7 %. Snížení výnosu o 7 % bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 17,5 % (7 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v přírodních oblastech je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 17,5 %. Navíc je provedeno stejné snížení podpory o 800 BEF (viz bod 39 výše) s ohledem na úspory z omezeného používání hnojiv.
(41)
Níže uvedená tabulka shrnuje nejvyšší, nejnižší a průměrné sazby splatné podpory.
Travní porosty využívané k produkci mléka
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0001.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempenland v provincii Antverpy
55 700
20 088
8 948
Duny
33 167
11 638
5 004
Průměr
44 160
15 760
9 928
Ostatní travní porosty
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0003.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0004.xml.jpg
Západní Flandry- písčitý/hlinitopísčitý region
36 100
12 738
5 518
Duny
24 633
8 437
3 511
Průměr
31 941
11 177
4 789
(42)
Belgické orgány zdůrazňují, že se jedná o maximální sazby vyrovnání na hektar. Celková plocha travního porostu způsobilého k vyrovnání činí 31 003 ha, z toho je 17 468 ha v oblastech vodních ploch a toků a 13 535 ha v přírodních oblastech. Maximální teoretické vyrovnání, které mohlo být vyplaceno, činí 202 822 411 BEF v oblastech vodních ploch a toků a 65 900 155 BEF v přírodních oblastech. Avšak vzhledem k nižším sazbám podpory pro travní porosty nepoužívané k produkci mléka činilo skutečné vyrovnání poskytnuté na travní porosty 250 275 012 BEF za rok, z čehož částka 186 505 640 BEF byla poskytnuta v oblastech vodních ploch a toků a částka 63 769 372 BEF v přírodních oblastech. Podle belgických orgánů je tento rozdíl mezi maximálními teoretickými sazbami podpory a sazbami skutečně vyplacené podpory způsoben celou řadou faktorů, zejména skutečností, že vyrovnání bylo vyplaceno pouze pro plochy travního porostu, který týž zemědělský podnik využíval jako travní porost již v roce 1994.
(43)
U kukuřice se uplatňuje paušální podpora při ztrátě produkce ve výši 3 600 BEF/ha za předpokladu, že se kukuřice stále pěstuje na témže pozemku a není vyseta na původně travním porostu, který byl zorán. Tato podpora vychází z odhadů, že průměrná produkce sušiny u kukuřice činí 14 500 kg/ha a průměrná ztráta výnosu v důsledku přísnějších norem je 900 kg/ha. Na základě odhadované nákladové ceny 4 BEF/kg sušiny je výsledkem ušlý příjem ve výši 3 600 BEF.
(44)
Mimoto jsou zemědělci vybízeni k tomu, aby po kukuřici seli trávu, čímž omezí odvádění dusičnanů z půdy a vyplavování dusičnanů. Na to byla poskytnuta další podpora ve výši 3 600 BEF/ha. Podle belgických orgánů tato podpora pokrývá pouze náklady na travní semeno.
(45)
Podpora je poskytována zemědělským podnikům v oblastech vodních ploch a toků a v přírodních oblastech s cílem pokrýt další náklady na likvidaci přebytků statkových hnojiv, které vyplývají z nižších limitů pro používání těchto hnojiv.
(46)
Podpora je poskytována, pokud má zemědělský podnik další přebytky statkových hnojiv, které se nahromadily následkem přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. Pro účely výpočtu podpory se rozlišuje mezi:
(a)
rodinnými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty a jinými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty, které v letech 1993 až 1996 nezískaly další ornou půdu; při výpočtu možností likvidace statkových hnojiv je brána v úvahu plocha orné půdy podle registru z roku 1996;
(b)
zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty jiného než rodinného typu, které v letech 1993 až 1996 získaly další půdu; plocha, která se bere v úvahu při určování možností likvidace statkových hnojiv, vychází z orné půdy evidované v roce 1994 (situace v zemědělském podniku v roce 1993).
(47)
Pro účely výpočtu podpory se používá vážený průměr na základě výpočtu počtu zvířat jednotlivých druhů (skot, prasata, drůbež, jiné) ve Flandrech a typické minerální složení statkových hnojiv od každého druhu z hlediska obsahu minerálů.
(48)
Na tomto základě se odhaduje, že každá tuna statkových hnojiv obsahuje 6,6 kg dusíku a 4,2 kg oxidu fosforečného.
(49)
Podpora se vyplácí za jednotku minerálů (na kilogram oxidu fosforečného (P2O5) a za kilogram dusíku (N)) způsobilých k vyrovnání. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby. Splatná podpora činí:
(a)
13 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „bílé“ obci s revidovanou produkcí 75 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „šedé“ obci s revidovanou produkcí 75 až 125 kg P2O5/ha;
(c)
27 BEF / jednotku: pro jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha.
(50)
Částky podpory jsou vyšší v obcích s vyšší revidovanou produkcí, protože statková hnojiva se musí převážet na delší vzdálenosti.
(51)
Kromě toho se podpora platí také jako vyrovnání zemědělcům, kteří již nemohou využívat dohody se sousedními zemědělskými podniky o rozmetávání přebytečných statkových hnojiv na půdě těchto podniků. Aby zemědělský podnik měl nárok na podporu, musel uzavřít dohodu o likvidaci přebytečných statkových hnojiv v roce 1995 s uživatelem, který má pozemky v oblasti, kde se uplatňují přísnější normy, a musí mít sídlo v obci s revidovanou produkcí nad 100 kg P2O5/ha. Vyrovnání se platí za jednotku minerálů, tj. za množství v kg P2O5 a za kg N, o něž bylo těmto uživatelům poskytnuto méně. Maximální množství, které může být způsobilé k vyrovnání, odpovídá rozdílu v možnostech likvidace mezi obvyklými normami upravujícími používání statkových hnojiv a normami, které se uplatňují v oblastech s přísnějšími pravidly. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby, která činí:
(a)
27 BEF / jednotku: jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku pro všechny ostatní zemědělské podniky.
(52)
Rodinné zemědělské podniky s hospodářskými zvířaty s přebytky statkových hnojiv na pozemcích v dílčím kluizenském povodí pro zachycování povrchových vod nebo na půdě citlivé na dusičnany na březích řeky Mázy (Maas) mohou využít povinnosti skladu statkových hnojiv přijímat další přebytky těchto hnojiv v důsledku přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. V tomto případě se vyrovnání likvidace a uskladnění statkových hnojiv snižuje v poměru k množství minerálů, v souvislosti s nimiž byla využita pomoc skladu statkových hnojiv.
(53)
Jelikož rozmetání statkových hnojiv v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech bylo zakázáno v období od 1. září, a nikoli od 21. září jako na ostatních územích, dostali se někteří zemědělci do potíží, protože statková hnojiva jsou v mnoha zemědělských podnicích rozmetávána po sklizni a řada plodin je sklízena až po (každoročním) datu začátku zákazu. To již v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech nebylo možné. Belgické úřady odhadují, že v důsledku toho by tyto podniky požadovaly další zařízení pro uskladnění statkových hnojiv na tři měsíce.
(54)
Rozdíl v normách upravujících používání statkových hnojiv v běžných oblastech a v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech odpovídá zhruba 50 kg P2O5/ha. Jelikož jedna tuna statkových hnojiv obsahuje v průměru 5,2 kg P2O5, 50 kg P2O5/ha odpovídá přibližně 10 tunám požadované skladovací kapacity na hektar.
(55)
Na základě odhadu, že náklady na stavbu skladovacího zařízení o objemu 500 m3 činí 1 263 120 BEF, belgické orgány předpokládají, že poskytnutí nezbytné skladovací kapacity zahrnuje investici zhruba 2 500 BEF na tunu skladovací kapacity, která bude amortizována za 20 let, a odpovídá tudíž ekvivalentu 125 BEF/t/rok. Roční vyrovnání ve výši 1 250 BEF/ha je proto splatné zemědělcům produkujícím statková hnojiva od hospodářských zvířat s ornou půdou v oblastech, kde se uplatňují přísnější pravidla pro používání a rozmetání statkových hnojiv.
(56)
Zemědělci, kteří v roce 1996 obdrželi toto vyrovnání uskladnění statkových hnojiv podle vyhlášky o statkových hnojivech, nemohou v témže roce z Vlámského zemědělského investičního fondu získat dotace na úroky nebo kapitálové příplatky na vybudování zařízení pro uskladnění statkových hnojiv od hospodářských zvířat.
(57)
Jelikož zemědělci s pozemky v oblastech vodních ploch a toků nemohou plně pokrýt povolené množství dusíku na hektar používáním živočišných statkových hnojiv, belgické úřady předpokládají, že zemědělci v těchto oblastech se budou snažit zachovat úroveň produkce pomocí dalšího chemického hnojiva, a to zejména na „ostatní plodiny“ a na kukuřici.
(58)
Předpokládá se, že tyto zemědělské podniky použijí dalších 60 kg N/ha za cenu 16 BEF/kg. Splatná podpora tudíž činí 960 BEF (60 × 16), přičemž tato částka byla zaokrouhlena na paušální sazbu ve výši 1 000 BEF/ha.
(59)
Zemědělci, kteří měli v roce 1994 ornou půdu nacházející se v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech, mohou požádat sklad statkových hnojiv, který odpovídá za správu režimu podpory, o vyrovnání za tyto oblasti. Na mapách a plánech musí vyznačit své jednotlivé pozemky s ornou půdou a s osevním plánem pro rok 1994 a pro rok žádosti. Nachází-li se orná půda v několika oblastech nebo zónách, vyrovnání se vypočítá na základě nejpřísnějších norem pro používání a rozmetání statkových hnojiv. Sklad statkových hnojiv žádosti přezkoumá a dotčené osoby informuje o tom, jaké vyrovnání bude vyplaceno, a to na základě veškerých informací, které má k dispozici. Vyrovnání se neplatí, pokud jeho výše nedosahuje částky 1 000 BEF. Žadatelé mají právo odvolat se k vlámskému ministerstvu životního prostředí, které musí rozhodnout do šesti měsíců, jinak se odvolání považuje za přijaté.
(60)
Sklad statkových hnojiv, policie a úředníci oddělení inspekce životního prostředí úřadu pro správu životního prostředí, přírody, pozemků a vody a jiní úředníci jsou oprávněni kontrolovat, zda zemědělci plní své povinnosti podle vyhlášky o statkových hnojivech. Pokud jsou zjištěna porušení povinností, mohou být zemědělci požádáni o vrácení podpory. Podpora nesmí být podle vyhlášky o statkových hnojivech poskytnuta na půdu, která je vyňata z produkce.
III. POSOUZENÍ PODPORY
(61)
Opatření popsaná výše představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vyrovnání pochází ze státních zdrojů a vyplácí se určitým kategoriím zemědělců, tj. těm, kteří sídlí v oblastech vodních ploch a toků nebo přírodních oblastech. Tato podpora narušuje hospodářskou soutěž nebo hrozí jejím narušením a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, protože zlepšuje konkurenční postavení zemědělců, kteří dostávají vyrovnání, v porovnání se zemědělci v jiných částech Belgie nebo v jiných členských státech, kteří podporu nedostávají. Kromě toho pokud jsou produkty vyprodukované těmito zemědělci předmětem obchodu uvnitř EU, zdá se pravděpodobné, že opatření budou mít vliv na obchod mezi členskými státy.
(62)
Ve svých písemných připomínkách belgické orgány zdůraznily environmentální cíle režimu podpory a v této souvislosti citovaly ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 ze dne 30. června 1992 o metodách zemědělské výroby slučitelných s požadavky ochrany životního prostředí a zachování přírodního prostředí (dále jen nařízení (EHS) č. 2078/92) (8) a pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (9). Bod 2.1 pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí uvádí, že v zemědělském odvětví se pokyny netýkají oblasti, na kterou se vztahuje nařízení (EHS) č. 2078/92. Je tudíž vhodné začít úvahou o použití nařízení (EHS) č. 2078/92 na dotčená opatření.
(63)
Belgické orgány vysvětlují, že na vyrovnání pro zemědělce poskytnuté jako součást opatření v přírodních oblastech a v oblastech vodních ploch a toků by se mělo pohlížet jako na provedení nařízení (EHS) č. 2078/92.
(64)
Nařízení (EHS) č. 2078/92 stanovuje režim podpory Společenství, který je určen mimo jiné k podpoře dobrovolného uplatňování zemědělských postupů, jež zmírňují znečišťující vlivy zemědělství, a to na základě závazků zemědělce (čl. 2 odst. 1). Členské státy určí podmínky pro poskytnutí podpory a výši podpory, která má být vyplacena, na základě závazku příjemce a ušlého příjmu, jakož i potřeby poskytnout pobídku (čl. 5 odst. 1 písm. a) a b)). Kromě toho může Společenství za podmínek stanovených Komisí také přispět k určitým prémiím poskytnutým členskými státy za účelem vyrovnání příjmů ušlých v důsledku povinného uplatňování omezení podle článku 2 v souvislosti s opatřeními zavedenými v těchto členských státech v souladu s ustanoveními Společenství (čl. 4 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2078/92).
(65)
Dále podle čl. 10 odst. 1 mají členské státy možnost zavést režimy pro další opatření financované na vnitrostátní úrovni, jejichž podmínky pro udělení podpory se liší od požadavků nařízení nebo jejichž výše překračuje omezení stanovená v nařízení. Tyto režimy musí být v souladu s cíli nařízení a pravidly státní podpory.
(66)
Sporný režim nemá poskytovat vyrovnání ztrát spojených s plněním dobrovolně přijatých závazků zemědělců. Nezahrnuje ani spolufinancování vyrovnání ze strany Společenství v souvislosti s opatřeními, která Belgie zavedla za podmínek určených Komisí. Režim se spíše týká (výhradně) vnitrostátního financování vyrovnání ztrát pramenících z plnění povinností podle vnitrostátních právních předpisů o hnojivech.
(67)
Z těchto důvodů podpora nespadá do oblasti působnosti nařízení a musí být zkoumána podle platných pravidel státní podpory.
IV. UPLATŇOVÁNÍ POKYNŮ SPOLEČENSTVÍ KE STÁTNÍ PODPOŘE NA OCHRANU ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
(68)
Je nezbytné zvážit, zda lze opatření považovat za slučitelné s pokyny Komise z roku 1994 ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (10) (dále jen „pokyny“), které platily v době opatření (11).
(69)
V této souvislosti je nezbytné poznamenat, že opatření ve formě podpory na vyrovnání sníženého výnosu na travním porostu nebo u kukuřice, podpory na likvidaci přebytků statkových hnojiv a vyrovnání dalších nákladů na používání umělých hnojiv představují provozní podporu. V odpovědi na otázku útvarů Komise belgické orgány vysvětlily, že náklady na uskladnění statkových hnojiv nejsou na rozdíl od nákladů na investice do dalšího uskladnění statkových hnojiv ve skutečnosti přímo spojeny se skutečnými investicemi. Vzhledem k těmto vysvětlením se Komise domnívá, že toto opatření by mělo být také považováno za provozní podporu.
(70)
Komise se obecně domnívá, že vyplácení provozních podpor zemědělskému odvětví pravděpodobně neposkytne trvalý přínos k rozvoji odvětví a může představovat narušení podmínek hospodářské soutěže, jež znevýhodňuje zemědělce, kteří takové podpory nedostávají. Komise tudíž takové podpory posuzuje přísně.
(71)
Vyplácením provozní podpory na opatření v oblasti ochrany životního prostředí se zabývá bod 3.4 pokynů. Ten zní:
„V souladu s dlouholetou politikou Komise zpravidla neschvaluje provozní podporu, která firmám snižuje náklady vyplývající ze znečištění nebo ulevuje od nepříjemností, které způsobují. Za určitých dobře definovaných okolností však Komise může stanovit z této zásady výjimku. Doposud tak učinila v oblasti odpadového hospodářství a slev na ekologických daních. Komise bude i nadále posuzovat takové případy podle jejich opodstatněnosti a ve světle přísných kritérií, která vypracovala v těchto dvou právě zmíněných oblastech. Podle těchto kritérií musí podpora nahrazovat pouze výrobní vícenáklady na základě porovnání s tradičními náklady a měla by být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku ke snižování znečištění nebo rychlejšímu zavedení účinnějšího způsobu využití zdrojů. Podpora dále nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES, a zejména s ustanoveními, která se týkají volného pohybu zboží a služeb.
V oblasti odpadového hospodářství může veřejné financování dalších nákladů na tříděný sběr, využití a zpracování komunálního odpadu ve prospěch podniků i spotřebitelů zahrnovat státní podporu, ale v takovém případě je lze povolit za předpokladu, že podnikům jsou náklady účtovány v poměru k míře, v jaké systém využívají, nebo k množství odpadu, který ve svém provozu vyprodukují. Podpora sběru, využití a zpracování průmyslového a zemědělského odpadu se bude posuzovat případ od případu.
Dočasné slevy na nových ekologických daních lze povolit tehdy, pokud je nezbytné vyrovnat ztráty konkurenceschopnosti, zejména na mezinárodní úrovni. Dalším faktorem, který je třeba vzít v úvahu, je, co naopak musí udělat firmy, aby omezily znečišťování, které způsobují. Toto ustanovení se vztahuje i na slevy na daních zavedených podle právních předpisů Evropského společenství, kdy členské státy samy rozhodují o slevě na dani nebo její výši.“
(72)
Co se týká podpor na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv, Komise se domnívá, že přebytečná statková hnojiva lze považovat za formu zemědělského odpadu. V souladu s pokyny citovanými výše je zapotřebí podporu na likvidaci takového odpadu zvažovat případ od případu podle kritérií bodu 3.4 pokynů.
(73)
Komise konstatuje, že současné opatření bylo dočasné, jelikož se uplatňovalo pouze v letech 1996 a 1997. Dále Komise konstatuje, že belgické orgány neoznámily pokračování plateb přímé podpory na uskladnění nebo likvidaci statkových hnojiv, ačkoli dohody o sběru statkových hnojiv od některých zemědělců skladem statkových hnojiv zůstávají nezměněny.
(74)
Komise musí vzít v úvahu též skutečnost, že opatření ve formě podpory nejsou degresivní, jelikož po oba dotčené roky je poskytována stejná výše podpory (srov. body 38-40, 49-51).
(75)
Na základě informací, které poskytly belgické orgány, je také zjevné, že záměrem opatření je vyrovnat plné náklady na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv vzniklých v důsledku omezení uložených v citlivých zónách. Zemědělci by tak byli osvobozeni od poplatků za likvidaci odpadu. Zdá se také, že od zemědělců v citlivých zónách není požadováno, aby podnikli nějaké kroky ke snížení své produkce statkových hnojiv. Neexistuje tak žádné protiplnění ze strany zemědělců za příjem podpory, která jim jednoduše vyrovnává plnění přísnějších norem pro používání statkových hnojiv stanovených v citlivých zónách. V důsledku toho opatření nepředstavuje pobídku ke snižování produkce statkových hnojiv.
(76)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že opatření nejsou v souladu s pokyny a neplní cíle nařízení (EHS) č. 2078/92. Komise tudíž zastává názor, že nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
(77)
Pokud jde o podpory, které zemědělcům vyrovnávají ztráty produkce v důsledku omezení používání živočišných statkových hnojiv, včetně podpory vyrovnávající další náklady na umělá hnojiva, Komise konstatuje, že podpory vyrovnávající úbytek produkce nejsou v pokynech výslovně uvedeny. Nicméně jelikož omezení používání statkových hnojiv má za následek snížené výnosy, zvyšuje pravděpodobně výrobní náklady zemědělců na zbývající plodiny. Podle zásad stanovených v pokynech uvedených výše by se zdálo, že takové podpory lze odůvodnit pouze v případě, že budou splněny následující podmínky (12):
(a)
podpora by měla být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku k snižování znečištění nebo k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů;
(b)
podpora musí pouze vyrovnávat výrobní vícenáklady v porovnání s tradičními metodami;
(c)
podpora nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES.
Kromě toho z článku 10 nařízení (EHS) č. 2078/92 vyplývá, že podpora poskytnutá mimo rámec nařízení, ale s cílem dosáhnout jednoho z omezení stanovených v jeho článku 2, musí být v souladu s cíli nařízení.
(78)
Jelikož se podpora uplatňovala pouze po dobu dvou let, zdálo by se, že byla dočasná. Při podání informací ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány potvrdily, že opatření byla v roce 1998 přerušena.
(79)
Avšak po dobu, po kterou se opatření uplatňovalo, nebyla podpora degresivní (srov. body 38-40, 49-50), v důsledku čehož nebyla vytvořena pobídka k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů.
(80)
Jak je uvedeno výše, vyrovnání ztráty produkce na travním porostu se vypočítá podle celkového používání umělých hnojiv povoleného v oblastech, které nejsou citlivé, konkrétně 450 kg N/ha pro travní porost a 325 kg N/ha pro kukuřici. Podle belgických orgánů byly tyto údaje vypočítány na vědeckém základě s cílem zajistit, aby koncentrace dusičnanů v podzemních a povrchových vodách nepřesáhla 50 mg NO3-N/l nebo 11,3 mg NO3-N/l, s přihlédnutím k průměrné přípustné ztrátě 70 kg NO3-N/l na hektar ročně. Jejich cílem je zkombinovat optimální produkci s minimálním vyplavováním. Omezení pro přírodní oblasti a oblasti vodních ploch a toků byla vypočítána stejně s přihlédnutím ke skutečnosti, že jejich status z hlediska dusičnanů je citlivější než v ostatních oblastech.
(81)
Ve svém dopise ze dne 7. srpna 1998 belgické orgány vysvětlily, že bylo rozhodnuto vypočítat vyrovnání rozdílu v normě na základě celkového množství dusíku, které lze použít v souladu se zákonem, včetně dusíku z umělých hnojiv i dusíku z živočišných statkových hnojiv. Podle belgických orgánů byl tento přístup použit z toho důvodu, že bylo pokládáno za nezbytné zajistit rovné zacházení se zemědělci v jednom regionu, aby zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech, pro které platí přísnější místní normy, nebyli poškozeni v porovnání se zemědělci, jejichž půda takovými normami nebyla dotčena. Pokud by normy byly stejné pro všechny zemědělce ve všech oblastech, bylo by toto konkurenční zvýhodnění zrušeno a nebylo by nutné platit žádné vyrovnání. Pokud zemědělci vynaloží úsilí o překročení základní normy kvality životního prostředí, je v této situaci možné vypočítat platbu vyrovnání na základě rozdílu mezi tím, čeho je dosaženo, a kvalitativní normou.
(82)
Na základě této zásady rovnosti v rámci téhož regionu se belgické orgány domnívaly, že platná pravidla nepředstavují nadměrné vyrovnání pro zemědělce a/nebo vyrovnání za upuštění od zemědělských postupů, které jsou v rozporu s nařízeními EU. V souladu s tímto argumentem bude konkurenční znevýhodnění nebo zvýhodnění v rámci jednoho zemědělského regionu výraznější v tomto regionu než v EU jako celku. Proto byla v rámci Flander vyrovnána celá ztráta, kterou utrpěli zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech s přísnějšími místními normami (tedy skutečná utrpěná ztráta výnosu).
(83)
Belgické orgány dále poukázaly na to, že vlámský region uložil přísnější místní normy již v letech 1996 a 1997, zatímco směrnice o dusičnanech toto vyžadovala až po 20. prosinci 1998. V citlivých oblastech vodních ploch a toků bylo uloženo omezení 200 kg N/ha u travních porostů, zatímco pro kukuřici a jiné plodiny to bylo 170 kg N/ha. Podle belgických orgánů tak bylo povolené množství živočišných statkových hnojiv již od roku 1996 nižší, než bylo stanoveno v rámci prvního akčního programu podle směrnice 91/676/EHS, a u určitých plodin bylo omezeno na úroveň stanovenou ve druhém akčním programu.
(84)
Dne 14. ledna 2013 belgické orgány poskytly podrobné informace o metodě výpočtu, aby ukázaly, že byla v souladu se zemědělskou praxí a s právními ustanoveními EU platnými v době opatření.
(85)
Avšak na základě dostupných informací ustanovení v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech zjevně výrazně nepřekračují rámec povinností stanovených ve směrnici 91/676/EHS. V této souvislosti Komise konstatuje, že samy belgické orgány ve svých písemných připomínkách uvedly, že označily oblasti vodních ploch a toků a přírodní oblasti za oblasti obzvláště citlivé na znečištění dusičnany, a že tudíž usoudily, že k dosažení cílových 50 mg/l dusičnanů v povrchových sladkých vodách, především vodách používaných pro získávání pitné vody, a v podzemních vodách jsou nezbytné nižší limity. To byla úroveň, která byla podle směrnice 91/676/EHS povinná na konci roku 1995.
(86)
Pokud jde o metodu výpočtu vyrovnání, Komise požádala belgické orgány, aby poskytly ověřené studie, s jejichž pomocí by prokázaly přesnost předpokladů použitých při výpočtu. Belgické orgány byly především požádány, aby poskytly výsledky studií prokazující, že snížení celkového používání hnojiv ze 450 kg N/ha na 350 kg N/ha skutečně vede ke snížení výnosu o 15 % a že snížení ze 450 kg N/ha na 400 kg N/ha má za následek snížení výnosu o 7 %. Belgické orgány prokázaly přesnost základních předpokladů použitých při výpočtu ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(87)
Belgické orgány byly také požádány, aby pomocí řady hypotéz předložily doplňující informace o předpokladech použitých při výpočtu účinků této ztráty produkce na celkovou ziskovost zemědělského podniku, včetně produkce čistě na orné půdě a smíšené produkce na orné půdě a z hospodářských zvířat. Komise zejména požádala belgické orgány, aby podrobně vysvětlily, proč předpokládají, že 15 % ztráta produkce travin ve smíšeném zemědělském podniku s ornou půdou a hospodářskými zvířaty představuje 40 % ztrátu ziskovosti zemědělského podniku s přihlédnutí k různým typům živočišné výroby. Tyto informace belgické orgány poskytly ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(88)
Belgické orgány byly také požádány, aby předložily výpočty na základě alternativních metod poskytování vyrovnání, například nákladů na nákup náhradního krmiva jako náhrady za ztrátu produkce. Ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány trvaly na tom, že vzhledem k tomu, že takové výpočty nebyly provedeny v době opatření, již je nelze provést.
(89)
Podle názoru Komise proto belgické orgány neprokázaly, že podpora byla omezena pouze na výrobní vícenáklady. Kromě toho, jak je uvedeno výše (bod 79), podpora nebyla degresivní.
(90)
Poskytnutí podpory na ztrátu produkce tak nesplňuje podmínky pokynů. Z těchto důvodů se Komise domnívá, že tato opatření podpory nejsou slučitelná se Smlouvou.
V. ZÁVĚR
(91)
Komise má za to, že Belgie zavedla vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(92)
Opatření nespadají do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2078/92.
(93)
Opatření týkající se vyrovnání na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv a ztrátu produkce představují provozní podporu, kterou lze za slučitelnou prohlásit pouze výjimečně. V této souvislosti přísný přístup pokynů předpokládá, že podpora na uskladnění a likvidaci může být prohlášena za slučitelnou, pokud je dočasná a degresivní a pokud vyžaduje protiplnění od zemědělce. V případě podpory na ztrátu produkce by měla být podpora dočasná a degresivní a měla by kompenzovat pouze výrobní vícenáklady. Jak bylo analyzováno výše, tyto podmínky nebyly splněny.
(94)
Vzhledem k tomu, že za příjem podpory nebylo vyžadováno žádné protiplnění příjemců a že opatření podpory zjevně neobsahují žádné pobídky pro příjemce, aby podnikli další kroky směřující ke zlepšení ochrany životního prostředí, nepřispívá podle Komise toto opatření podpory k rozvoji určitých hospodářských činností ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(95)
Vyhláška o statkových hnojivech byla zrušena v roce 1998 a veškerá opatření byla zastavena.
(96)
Z výše uvedených důvodů se Komise domnívá, že během doby svého uplatňování v letech 1996 a 1997 opatření představovalo nezákonnou a neslučitelnou podporu, která v zásadě musí být vrácena.
(97)
Vzhledem ke skutečnosti, že na pravomoc Komise získat zpět neslučitelnou podporu se vztahuje promlčecí doba v délce deseti let (13), nelze tuto neslučitelnou podporu získat zpět.
(98)
Jakákoli individuální podpora, která v době poskytnutí splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá jako vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech, nezákonně zavedená Belgií v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Individuální podpora poskytnutá v rámci režimu podle článku 1, která v době, kdy byla poskytována, splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 16. září 2013.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 16 september 2013
om ersättningar inom ramen för dekretet om gödselmedel C 75/98 (ex NN 45/98) genomfört av Belgien (Flandern)
[delgivet med nr C(2013) 5818]
(Endast de nederländska och franska texterna är giltiga)
(2013/530/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
efter att ha uppmanat de berörda parterna att yttra sig (1), och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Efter att ha mottagit ett klagomål om att den flamländska regeringen betalade lagstridiga stöd till jordbrukare för deras användning av handels- och stallgödsel (nedan kallat åtgärden) uppmanade Europeiska kommissionens avdelningar, genom en skrivelse av den 4 februari 1998, de belgiska myndigheterna att lämna uppgifter om tillämpningen av den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om ersättning som ska ges till jordbrukare för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel (nedan kallat dekretet om gödselmedel).
(2)
Kommissionen mottog dessa uppgifter genom en skrivelse av den 18 mars 1998 från den flamländska ministern för miljö och sysselsättning, och genom en skrivelse av den 31 mars 1998 från Belgiens ständiga representation.
(3)
Ett möte mellan företrädare för de behöriga belgiska myndigheterna och Europeiska kommissionens avdelningar ägde rum den 15 april 1998.
(4)
Kommissionen begärde genom telex av den 10 juli 1998 ytterligare information från de belgiska myndigheterna som svarade genom en skrivelse av den 7 augusti 1998, registrerad den 10 augusti 1998.
(5)
Enligt uppgifter från de belgiska myndigheterna har betalningar gjorts under 1996. Åtgärden hade dock inte anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget). Av denna anledning fördes ärendet in i registret över icke anmälda stöd med nummer NN 45/98. Stödordningen var i kraft under åren 1996 och 1997, men kommissionen konstaterade att de belgiska myndigheterna i sin skrivelse av den 7 augusti 1998 hade åtagit sig att inte betala ut stöd för 1997 förrän kommissionen hade fattat ett beslut om stödets förenlighet med den gemensamma marknaden. De belgiska myndigheterna informerade kommissionen om att den flamländska regeringen avsåg att införliva detta ersättningsystem i det flamländska stödprogrammet enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 (2).
(6)
Genom en skrivelse av den 21 januari 1999 underrättade kommissionen Belgien om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende åtgärden.
(7)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes den 17 april 1999 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (3).
(8)
Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.
(9)
Kommissionen mottog inte några synpunkter från berörda parter.
(10)
Anmälningar om andra flamländska gödselärenden (C12/1999, N105/1999, N311/99) drogs tillbaka av de belgiska myndigheterna.
(11)
Den 6 mars 2012 mottog kommissionen ett klagomål från en jordbrukare om betalningen av ersättning för 1996 i enlighet med dekretet om gödselmedel. Vid ett möte mellan företrädare för de belgiska (flamländska) myndigheterna och Europeiska kommissionen den 16 april 2012 uppmanade kommissionen de belgiska myndigheterna att inkomma med sina synpunkter på klagomålet.
(12)
Europeiska kommissionen begärde ytterligare information den 9 november 2012. De belgiska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 14 januari 2013.
II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
1. NAMN
(13)
Ersättning enligt dekretet om gödselmedel.
2. BUDGET
(14)
Den totala budgeten för åtgärden för 1996 var 427 511 868 BEF (belgiska franc) fördelade på
(a)
ersättning för minskad avkastning
-
vall 250 279 282 BEF
-
majs 50 102 650 BEF
(b)
ersättning för kostnader för avsättning av stallgödsel 65 486 397 BEF
(c)
ersättning för kostnader för lagring av stallgödsel 34 276 829 BEF
(d)
ersättning för inköp av extra gödselmedel 27 366 710 BEF
(15)
Ersättning enligt dekretet om gödselmedel betalades ut för år 1996.
(16)
Enligt dekretet om gödselmedel kan ersättning betalas till jordbrukare vars brukningsenheter helt eller delvis ligger inom en vatten- eller naturzon. Detta gäller 7,502 av totalt 40,673 brukningsenheter med åkermark eller djurhållning i Flandern (18,5 %). Av en total areal på 649,223 ha åkermark eller djurhållning ligger 47,948 ha (7,5 %) inom en vattenzon och 21,919 ha (3 %) inom en naturzon.
(17)
Stödordningens syfte är att göra det möjligt för jordbrukare med mark i miljömässigt känsliga områden att anpassa sig till de hårdare bestämmelserna för gödsling, och att kompensera dem för deras ekonomiska förluster. Stödet beräknas på grundval av inkomstbortfall, jämfört med normal jordbruksverksamhet utanför de känsliga områdena. Enligt de belgiska myndigheterna var ersättningen nödvändig även för att undvika social oro.
(18)
Stöd ges för att kompensera jordbrukare i de känsliga områdena för
(a)
minskad avkastning till följd av minskad användning av handels- och stallgödsel,
(b)
extrakostnader för bortförsel av stallgödsel,
(c)
extrakostnader för lagring av stallgödsel,
(d)
extra inköp av kemiska gödselmedel.
(19)
Enligt den information som de belgiska myndigheterna lämnat var utbetalningarna till jordbrukare som kompensation för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel baserade på fyra lagtexter:
(a)
Den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om ersättning som ska betalas ut till jordbrukare för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel.
(b)
Den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om fastställande av ersättningen för åren 1996 och 1997 enligt artikel 15.9 i dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av stallgödsel.
(c)
Den flamländska regeringens beslut av den 19 mars 1996 om bestämmelser om ytterligare skyldigheter avseende bortförsel och om stöd för extra gödselöverskott i områden där hårdare bestämmelser för spridning av stallgödsel tillämpas.
(d)
Den flamländska regeringens beslut av den 15 juli 1997 om ändring av den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om fastställande av ersättningen för åren 1996 och 1997 enligt artikel 15.9 i dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av gödselmedel.
(20)
Ingen av dessa lagtexter har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget).
(21)
Enligt de belgiska myndigheterna bygger den nuvarande strategin för gödselhantering i Flandern på dekretet av den 20 december 1995 om ändring av dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av gödselmedel. Detta dekret syftar till att minska de miljöproblem som orsakats av övergödning av yt- och grundvatten samt av utlakning av fosfater och nitrater i marken, med risk för att dessa tränger ner i grund- och ytvatten. Enligt rapporten om miljö och natur i Flandern svarar jordbruket för 56 % av nettobelastningen av kväve och fosfater på miljön. Ammoniakutsläpp från djurhållning och spridning av flytgödsel svarar för 21 % av utsläppen av föroreningar i Flandern.
(22)
I dekretet om gödselmedel fastställs målen för att uppnå och/eller bevara den kvalitet som krävs för mark, vatten (yt- och grundvatten) och luft. Där föreskrivs också en gradvis skärpning av restriktionerna för gödselanvändning. Således ger dekretet utrymme för anpassningar under en övergångsperiod. Normerna för gödselanvändning ska gradvis skärpas, med undantag för särskilt känsliga områden, dvs. vatten- och naturzoner där strängare regler trädde i kraft omedelbart.
(23)
I dekretet föreskrivs även att gödselproduktionen och antalet djur i Flandern ska frysas på 1992 års nivå. I detta syfte införs ett lokalt tillståndssystem. Samtidigt ska tillståndet för större brukningsenheter dras ned med upp till 25 % när tillståndet förnyas. Djurhållningssektorn gavs tid (fram till 2002) att hitta sätt att minska gödselöverskott och dess följder.
(24)
De hårdare restriktionerna trädde i kraft omedelbart den 1 januari 1996 inom följande områden:
(a)
Vattentäkter och naturvårdsområden.
(b)
Naturområden, naturreservat, skogsmark.
(c)
Områden som omfattas av fågeldirektivet.
(d)
Dalar och ekologiskt värdefulla odlingslandskap.
(e)
Nitratkänslig mark.
(f)
Fosfatförorenad mark.
(25)
Enligt de belgiska myndigheterna tog man vid fastställande av känsliga områden hänsyn till kraven i rådets direktiv 91/676/EEG (4) om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket och rådets direktiv 79/409/EEG (5) om bevarande av vilda fåglar.
(26)
Följande allmänna gränsvärden för gödselanvändning tillämpades enligt dekretet om gödselmedel under perioden 1 januari 1996-31 december 1998 i hela Flandern, med undantag för vatten- och naturzoner. Dessa gränsvärden har uttryckts i kg fosforpentoxid, i kg kväve från kemiska gödselmedel och i kg tillåten mängd kväve totalt per år enligt tabellen nedan.
Odlingsgrupp
Fosforpentoxid
Kväve från kemiska gödselmedel
Kväve totalt
Vall
170
250
450
Majs
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Grödor som kräver små mängder kväve (6)
125
125
170
Andra grödor
150
225
325
(27)
De belgiska myndigheterna har även offentliggjort följande gränsvärden som en vägledning om vilka mål de önskar uppnå från och med år 2003.
Odlingsgrupp
Fosforpentoxid
Kväve från kemiska gödselmedel
Kväve från djurhållning, stallgödsel och andra gödselmedel
Kväve totalt
Vall
125
250
250
450
Majs
100
130
225
275
Grödor som kräver små mängder kväve (7)
100
70
125
125
Andra grödor
100
150
200
275
(28)
Förutom dessa maximimängder är det på vanlig jordbruksmark förbjudet att sprida stallgödsel eller andra organiska gödselmedel under följande tider: 21 september-21 januari, på söndagar och allmänna helgdagar, på lördagar, med undantag för perioden 1 februari-15 maj, nattetid (mellan 22.00 och 07.00), när marken är översvämmad, frusen eller snötäckt.
(29)
I vattenzonerna tillämpas hårdare regler, med tanke på framställningen av dricksvatten eller på grund av att dessa områden är särskilt känsliga för kväveutlakning. Med vattenzon avses
(a)
vattentäktsområden och skyddsområdestyperna II och III för grundvatten, som avgränsats i enlighet med dekretet av den 24 januari 1984, i vilket åtgärder för grundvattenförvaltning fastställs,
(b)
de känsliga områden som av den flamländska regeringen ansetts kräva striktare normer inom avrinningsområden för ytvattenförekomster avsedda för framställning av dricksvatten, och som avgränsats i enlighet med lagen av den 26 mars 1971 om skydd mot förorening av ytvatten,
(c)
de områden med kvävekänslig mark där hårdare bestämmelser krävs enligt den flamländska regeringen och som avgränsats enligt dekretet av den 24 januari 1984, i vilket åtgärder för grundvattenförvaltning fastställs.
(30)
Följande tabell visar vilka normer för gödselanvändning som gäller i vattenzoner från och med den 1 januari 1996. Dessa regler bygger på produktionsnivåerna för de förtecknade odlingsgrupperna och miljömässigt acceptabla förluster för dessa områden. Mängderna uttrycks i kg P2O5 och kg kväve per hektar och år.
Odlingsgrupp
Fosforpentoxid
Kväve från kemiska gödselmedel
Kväve från stallgödsel och andra gödselmedel
Kväve totalt
Vall
120
200
200
350
Majs
100
150
170
275
Grödor som kräver små mängder kväve
80
70
125
125
Andra grödor
100
150
170
275
(31)
I vattenzoner är det förbjudet att sprida stallgödsel under perioden 1 september-21 januari, utom i zon A och B i områden som används för ytvattentäkt där förbudet gäller till och med den 15 februari.
(32)
Med naturzon avses
(a)
dalområden och ekologiskt värdefulla odlingsområden som anges på de kartor över jordbruksutveckling som föreskrivs i lagen av den 29 mars 1962 om organisering av nationell planering och stadsplanering,
(b)
särskilda skyddsområden som avgränsats genom den flamländska regeringens beslut av den 17 oktober 1988,
(c)
särskilda livsmiljöer och angränsande buffertzoner,
(d)
skogsområden, naturområden, naturutvecklingsområden eller naturreservat, som anges i de kartor över jordbruksutveckling som föreskrivs i lagen av den 29 mars 1962 om organisering av nationell planering och stadsplanering, med en övergångsbestämmelse som gällde till och med den 31 december 1997.
(33)
Följande tabell visar vilka normer för gödselanvändning som gäller i naturzoner från och med den 1 januari 1996. Dessa regler bygger på produktionsnivåerna för de förtecknade odlingsgrupperna och miljömässigt acceptabla förluster för dessa områden. Mängderna uttrycks i kg P2O5 och kg kväve per hektar och år.
Odlingsgrupp
Fosforpentoxid
Kväve från kemiska gödselmedel
Kväve totalt
Vall
120
200
400
Majs
100
150
275
Grödor som kräver små mängder kväve
80
70
125
Andra grödor
100
150
275
(34)
I naturzoner är det förbjudet att sprida stallgödsel under perioden 1 september-21 januari, och i vallområden som är viktiga för bevarandet av fåglar kan gödsling även förbjudas under perioden 1 april-30 juni. Det är dessutom förbjudet att använda någon som helst typ av gödselmedel i skogsområden, naturområden, naturutvecklingsområden eller naturreservat från och med den 1 januari 1998, med undantag för spillning från boskap som betar marken, med en högsta tillåtna djurtäthet på 2 djurenheter per hektar mätt över året. Familjejordbruk kan tillfälligt undantas från förbudet.
(35)
Enligt dekretet om gödselmedel betalas ersättning automatiskt endast för vall och majs. För andra grödor förutsätts att den minskade användningen av gödselmedel inte leder till minskad avkastning. I det senare fallet kan dock jordbrukare som kan bevisa sådana förluster erhålla ersättning.
(36)
Ersättning för skillnaden i produktion beräknas på grundval av skillnaden mellan den tillåtna nivån gödselmedel i områden utanför de känsliga områdena och de tillåtna nivåerna i de känsliga områdena, med åtskillnad mellan områden i vattenzoner och områden i naturzoner. Syftet med stödet är att kompensera förluster i avkastning som orsakats av dessa reduceringar.
(37)
Utgångspunkten för beräkning av stödet är bruttonormavkastningen i BEF/ha för de tre senaste åren innan ersättningen beviljades, enligt inkomsttaxeringsuppgifter. Åtskillnad görs mellan mark som används för mjölkproduktion och annan vallodling. Flandern är indelat i 13 områden för beräkning av bruttonormavkastningen beroende på de agronomiska särdragen i det berörda området.
(38)
I fråga om vall för mjölkproduktion finns den högsta bruttonormavkastningen i Antwerpens Kempenland (55 700 BEF/ha) och den lägsta i området Dunes (33 167 BEF/ha), medan genomsnittet för hela Flandern är 44 160 BEF/ha. Vad gäller vall som inte används för mjölkproduktion finns den högsta bruttonormavkastningen i Västflanderns sand/siltregion (36 100 BEF/ha) och den lägsta i området Dunes (24 633 BEF/ha), medan genomsnittet för hela Flandern är 31 941 BEF/ha.
(39)
För vattenzoner baseras ersättningen på det faktum att den högsta tillåtna kvävehalten har fastställts till 350 kg/ha, jämfört med 450 kg/ha i normala områden. Detta motsvarar en minskning på 22 %. De belgiska myndigheterna beräknar i enlighet med lagen om minskad avkastning att detta kommer att leda till en minskad avkastning på 15 %. Brukningsenheternas lönsamhet kommer emellertid att påverkas mer än så. Efter avdrag för fasta kostnader räknar de belgiska myndigheterna med att bruttonormavkastningen i genomsnitt uppgår till 40 % av den totala avkastningen. Således resulterar en minskning på 15 % i 37,5 % minskning av bruttonormavkastningen (15 % × 100/40). Basen för beviljande av ersättning för minskad avkastning i det berörda området är därför bruttonormavkastningen × 37,5 %. Samtidigt måste jordbrukare i vattenzoner använda 50 kg/ha mindre kemiska gödselmedel. Detta motsvarar en besparing på 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Detta belopp dras därför av från det stöd som kan betalas ut.
(40)
För naturzoner baseras ersättningen på samma principer. I en naturzon är den högsta tillåtna nivån för kväveanvändning 400 kg/ha jämfört med 450 kg/ha för normala områden, vilket motsvarar en minskning på 11 %. De belgiska myndigheterna beräknar att detta kommer att leda till en minskning i avkastning på 7 %. En minskning i avkastning på 7 % resulterar i en minskning av bruttonormavkastningen på 17,5 % (7 % × 100/40). Basen för utbetalning av ersättning för minskad avkastning i naturområdena är alltså bruttonormavkastningen × 17,5 %. Dessutom görs samma stödminskning på 800 BEF (se punkt 39) i förhållande till sparande från minskad användning av gödselmedel.
(41)
I tabellen nedan sammanfattas de högsta, lägsta och genomsnittliga stödnivåerna.
Vall för mjölkproduktion
Bruttonormavkastning (SGM)
Stödnivå vattenzoner
FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0001.xml.jpg
Stödnivå naturzoner
FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerpen Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dunes
33 167
11 638
5 004
Genomsnitt
44 160
15 760
9 928
Övrig vall
SGM
Stödnivå vattenzoner
FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0003.xml.jpg
Stödnivå naturzoner
FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0004.xml.jpg
Västflanderns sand/siltregion
36 100
12 738
5 518
Dunes
24 633
8 437
3 511
Genomsnitt
31 941
11 177
4 789
(42)
De belgiska myndigheterna understryker att detta är de högsta ersättningsnivåerna per hektar. Den totala vallareal som berättigar till ersättning är 31 003 ha, varav 17 468 ha i vattenzonerna och 13 535 ha i naturzonerna. Den högsta teoretiska ersättning som skulle ha kunnat utbetalas är 202 822 411 BEF i vattenzonerna och 65 900 155 BEF i naturzonerna. På grund av de lägre stödnivåerna för vall som inte används för mjölkproduktion var dock den faktiska ersättning som beviljades för vall 250 275 012 BEF per år, varav 186 505 640 BEF i vattenzoner och 63 769 372 BEF i naturzoner. Enligt de belgiska myndigheterna beror denna skillnad mellan de högsta teoretiska stödnivåerna och de stödnivåer som faktiskt utbetalats på flera faktorer, framför allt på att ersättning endast gavs för vall som redan användes som vall av samma brukningsenhet 1994.
(43)
För majs tillämpas en schablonersättning på 3 600 BEF/ha för produktionsförluster, förutsatt att majsen fortfarande odlas på samma skifte och inte sås på tidigare vall som har plöjts upp. Detta stöd baseras på en uppskattning att den genomsnittliga produktionen av torrmaterial för majs är 14 500 kg/ha och att den genomsnittliga produktionsförlust som de hårdare normerna resulterar i är 900 kg/ha. Baserat på ett uppskattat självkostnadspris på 4 BEF/kg torrmaterial leder detta till ett inkomstbortfall på 3 600 BEF.
(44)
Därutöver uppmuntras jordbrukare att anlägga vall efter majs för att minska ytavrinning och utlakning av nitrat. För detta beviljades ett extra stöd på 3 600 BEF/ha. Enligt de belgiska myndigheterna täcker detta stöd endast kostnaderna för vallfrö.
(45)
Stöd ges till brukningsenheter i vatten- och naturzonerna för att täcka de extrakostnader för gödselöverskott som uppkommer i och med de lägre gränsvärdena för användning av stallgödsel.
(46)
Stöd ges om en brukningsenhet har extra gödselöverskott som har ackumulerats till följd av de hårdare normer som reglerar användningen av stallgödsel. För att beräkna stödet görs åtskillnad mellan följande:
(a)
Familjejordbruk med inriktning på djurhållning och andra jordbruk med inriktning på detta som inte förvärvade extra åkermark mellan 1993 och 1996. Åkermarksarealen enligt 1996 års register tas i beaktande vid beräkning av avsättningsmöjligheterna för stallgödsel.
(b)
Icke-familjejordbruk med inriktning på djurhållning som förvärvade extra mark mellan 1993 och 1996. Den areal som ska tas i beaktande för att fastställa avsättningsmöjligheterna för stallgödsel baseras på den åkermark som registrerats under 1994 (brukningsenhetens situation under 1993).
(47)
Ett viktat genomsnitt används för beräkning av stödet, baserat på uppskattningen av antalet djur per art (nötkreatur, svin, fjäderfä, övriga) i Flandern och stallgödselns artspecifika mineralsammansättning.
(48)
På basis av detta uppskattas varje ton stallgödsel innehålla 6,6 kg kväve och 4,2 kg fosforpentoxid.
(49)
Stöd betalas ut per enhet mineral - per kg fosforpentoxid (P2O5) och per kg kväve (N) - som berättigar till ersättning. Brukningsenhetens läge avgör ersättningsnivån. Följande stödbelopp kan betalas ut:
(a)
13 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en ”vit” kommun med en produktion på 75 kg P2O5/ha,
(b)
20 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en ”grå” kommun med en produktion på 75-125 kg P2O5/ha,
(c)
27 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en kommun med en produktion på 125 kg P2O5/ha.
(50)
Stödbeloppen är högre för kommuner med högre produktion, eftersom stallgödseln måste transporteras längre sträckor.
(51)
Stöd kan dessutom betalas ut för att kompensera jordbrukare som inte längre kan dra nytta av avtal med granngårdar för att sprida överskott av stallgödsel på deras mark. För att kvalificera sig måste brukningsenheten under 1995 ha ingått i ett avtal om bortförsel av gödselöverskott med en användare med mark i ett område där de hårdare normerna gäller, och vara etablerad i en kommun med en produktion på över 100 kg P2O5/ha. Ersättningen betalas ut per enhet mineral, det vill säga minskning i antal kg P2O5 och kg N som bortförs till dessa användare. Den största mängd som kan berättiga till ersättning är skillnaden i avsättningsmöjligheter mellan de normala standarder som reglerar användningen av stallgödsel och de som tillämpas i områden där hårdare bestämmelser gäller. Brukningsenhetens läge avgör vilket belopp som kan betalas ut, vilket är:
(a)
27 BEF/enhet: en brukningsenhet i en kommun med en produktion på 125 kg P2O5/ha.
(b)
20 BEF/enhet för alla andra brukningsenheter.
(52)
Familjejordbruk med inriktning på djurhållning som har gödselöverskott på jordbruksskiften i delavrinningsområdet för ytvattentäkt i Kluizen eller på kvävekänslig mark vid Maas stränder, kan utnyttja gödselbankens skyldighet att ta emot extra gödselöverskott som uppkommer till följd av de hårdare normerna avseende användningen av stallgödsel. I detta fall minskas ersättningen för bortförsel och lagring av stallgödsel i proportion till den mängd mineraler som gödselbanken har hjälpt till med.
(53)
Eftersom spridning av stallgödsel förbjöds från och med den 1 september i vatten- och naturzonerna, i stället för den 21 september som i andra områden, fick vissa jordbrukare problem i och med att stallgödsel på många gårdar sprids efter skörden, och de skördar ett antal grödor efter det (årliga) datum då förbudet börjar gälla. Detta var inte längre möjligt i vatten- och naturzoner. De belgiska myndigheterna uppskattar att dessa gårdar därför skulle behöva tre månaders extra lagringsmöjligheter för stallgödsel.
(54)
Skillnaden mellan normerna för gödselanvändning i vanliga områden och i vatten- och naturzoner motsvarar ca 50 kg P2O5/ha. Eftersom ett ton stallgödsel i genomsnitt innehåller 5,2 kg P2O5, motsvarar 50 kg P2O5/ha ett behov av lagringsmöjligheter på ungefär 10 ton per ha.
(55)
På basis av en uppskattning att kostnaden för att uppföra ett lagringsutrymme på 500 m3 är 1 263 120 BEF beräknar de belgiska myndigheterna att utbyggnad av lagringskapacitet innebär en investering på ca 2 500 BEF per ton lagringskapacitet, som ska amorteras över tjugo år och därför motsvarar 125 BEF/t/år. En årlig ersättning på 1 250 BEF/ha kan således betalas ut till stallgödselproducerande jordbrukare med åkermark i områden där hårdare normer för användning och spridning av stallgödsel tillämpas.
(56)
Jordbrukare som under 1996 erhöll denna ersättning för lagring av stallgödsel enligt dekretet om gödselmedel kan inte under samma år få räntesubsidier eller kapitalpremier för att bygga lagringsutrymmen för stallgödsel inom ramen för den flamländska jordbruksinvesteringsfonden.
(57)
Eftersom jordbrukare med mark i vattenzoner inte kan komma upp i den tillåtna mängden kväve per hektar endast genom att använda stallgödsel räknar de belgiska myndigheterna med att jordbrukare i dessa områden kommer att sträva efter att bevara produktionsnivån genom att använda mer kemiska gödselmedel särskilt för ”andra grödor” och majs.
(58)
Dessa jordbruk antas använda ytterligare 60 kg N/ha till en kostnad av 16 BEF/kg. Det stöd som kan betalas ut uppgår därför till 960 BEF (60 × 16), vilket rundas av uppåt till ett schablonbelopp på 1 000 BEF/ha.
(59)
Jordbrukare med åkermark som 1994 var belägen i vatten- och naturzoner kan ansöka om ersättning i dessa områden hos gödselbanken som ansvarar för att administrera systemet. De ska på kartor och ritningar märka ut sin åkermark skifte för skifte, med en skördeplan för 1994 och för ansökningsåret. Om åkermarken är belägen i flera olika områden eller zoner beräknas ersättningen på basis av de hårdaste normerna för användning och spridning av stallgödsel. Gödselbanken granskar ansökningar och informerar berörda parter om vilken ersättning som kommer att ges, varvid all tillgänglig information utnyttjas. Ersättning betalas inte ut om den uppgår till mindre än 1 000 BEF. Sökande har rätt att överklaga beslutet till den flamländska miljöministern, som ska fatta ett beslut inom sex månader, annars anses överklagandet godkänt.
(60)
Gödselbanken, poliser och tjänstemän vid avdelningen för miljöinspektion vid myndigheten för miljö-, natur-, mark- och vattenförvaltning samt andra tjänstemän har rätt att kontrollera att jordbrukarna uppfyller sina skyldigheter enligt dekretet om gödselmedel. Om överträdelser upptäcks kan stödet återkrävas från jordbrukaren. Inget stöd kan beviljas enligt dekretet om gödselmedel för mark som är tagen ur produktion.
III. BEDÖMNING AV STÖDET
(61)
De ovan beskrivna åtgärderna utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget. Ersättningen kommer från statliga medel och betalas ut till vissa kategorier av jordbrukare, dvs. de som är etablerade i vatten- och naturzoner. Detta stöd snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstater, eftersom det stärker konkurrensställningen för de jordbrukare som erhåller ersättningen i jämförelse med jordbrukare i andra delar av Belgien eller i andra medlemsstater som inte erhåller stöd. Vidare förefaller det troligt att åtgärderna påverkar handeln mellan medlemsstater, i de fall dessa jordbrukares produkter omfattas av handel inom EU.
(62)
De belgiska myndigheterna har i sina skriftliga kommentarer understrukit stödsystemets miljömål och i detta sammanhang har de åberopat rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (nedan kallad förordning (EEG) nr 2078/92) (8) och gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd (9). I punkt 2.1 i riktlinjerna om statligt stöd för miljöskydd anges att dessa inte gäller för jordbrukssektorn inom det område som omfattas av förordning (EEG) nr 2078/92. Det är därför lämpligt att börja med att se om förordning (EEG) nr 2078/92 är tillämplig på åtgärderna i fråga.
(63)
De belgiska myndigheterna förklarar att den ersättning till jordbrukare som beviljas som en del av åtgärden i natur- och vattenzonerna bör ses som en tillämpning av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 2078/92.
(64)
Förordning (EEG) nr 2078/92 inrättar en gemenskapsstödordning som är avsedd att bl.a. främja frivillig användning av produktionsmetoder som minskar föroreningen från jordbruket, på grundval av åtaganden av jordbrukaren (artikel 2.1). Medlemsstaterna ska fastställa villkoren för beviljande av stöd samt stödbeloppet, på grundval av mottagarens åtaganden, inkomstbortfallet och behovet av stimulansåtgärder (artikel 5.1 a och b). Om inte annat följer av de villkor som kommissionen fastställer, får gemenskapen också bidra till finansieringen av de bidrag som beviljas av medlemsstaterna för att kompensera inkomstbortfall på grund av den obligatoriska tillämpningen av de restriktioner som avses i artikel 2 i samband med att åtgärder genomförs i medlemsstaterna enligt gemenskapsbestämmelser (artikel 4.5 i förordning (EEG) nr 2078/92).
(65)
Enligt artikel 10.1 har medlemsstaterna dessutom möjlighet att införa nationellt finansierade system för ytterligare åtgärder med andra villkor för beviljande av stöd än de som fastställs i förordningen eller med belopp som överstiger de gränser som fastställs i förordningen. Dessa system måste vara förenliga med förordningens mål och med reglerna för statligt stöd.
(66)
Stödordningen syftar inte till att ge kompensation för förluster kopplade till frivilliga åtaganden som gjorts av jordbrukarna. Den innebär inte heller att gemenskapen medfinansierar ersättningar inom ramen för åtgärder som Belgien genomför på villkor som fastställs av kommissionen. I stället gäller ordningen (uteslutande) nationell finansiering av kompensation för förluster till följd av efterlevnad av skyldigheterna enligt den nationella lagstiftningen om gödselmedel.
(67)
Därför faller stödet utanför förordningens tillämpningsområde och måste granskas enligt tillämpliga regler för statligt stöd.
IV. TILLÄMPNING AV GEMENSKAPENS RIKTLINJER OM STATLIGT STÖD FÖR MILJÖSKYDD
(68)
Det är nödvändigt att överväga om åtgärden kan anses vara förenlig med de riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd (10) som kommissionen fastställde 1994 (nedan kallade riktlinjerna) och som var tillämpliga vid tidpunkten för åtgärden (11).
(69)
I detta sammanhang måste det påpekas att stödåtgärderna för ersättning för minskad avkastning från vall eller majs, stöd för bortförsel av gödselöverskott och ersättning för extrakostnader för användning av konstgödsel utgör driftsstöd. Som svar på en fråga från kommissionen har de belgiska myndigheterna uppgett att kostnaderna för lagring av stallgödsel, även om de är jämförbara med investeringskostnaderna för ytterligare lagring av stallgödsel, inte är direkt förbundna med faktiska investeringar. Mot bakgrund av dessa förklaringar anser kommissionen att även denna åtgärd ska betraktas som ett driftsstöd.
(70)
Generellt sett anser kommissionen att beviljandet av driftsstöd till jordbrukssektorn troligen inte varaktigt främjar sektorns utveckling och att det kan medföra en snedvridning av konkurrensvillkor som missgynnar jordbrukare som inte erhåller sådana stöd. Kommissionen intar därför en strikt hållning vid bedömningen av sådana stöd.
(71)
Beviljandet av driftsstöd för miljöskyddsåtgärder behandlas i punkt 3.4 i riktlinjerna som lyder:
”I enlighet med kommissionens sedan länge intagna hållning godkänns normalt sett inte driftsstöd som befriar företag från kostnader som uppkommer i samband med de föroreningar eller olägenheter som de förorsakar. Kommissionen kan emellertid göra undantag från denna princip under vissa specifika omständigheter. Hittills har den gjort detta inom området för avfallshantering och skattelättnader på miljöområdet. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att bedöma sådana fall utifrån deras förtjänster och med beaktande av de strikta kriterier som den utvecklat inom de två ovannämnda områdena. Dessa kriterier är att stödet endast får fungera som kompensation för extra produktionskostnader jämfört med traditionella kostnader, och ska vara tillfälligt och i princip degressivt, för att ge incitament för utsläppsminskningar och ett snabbare införande av effektivare resursanvändning. Vidare får stödet inte strida mot andra bestämmelser i EG-fördraget, i synnerhet med de bestämmelser som avser den fria rörligheten för varor och tjänster.
Inom området för avfallshantering får statligt stöd utgöra en del av den offentliga finansieringen av extrakostnader för selektiv hämtning, återvinning och hantering av kommunalt avfall till förmån för företag såväl som för andra konsumenter, men kan i sådana fall godkännas förutsatt att företagen debiteras i proportion till den utsträckning i vilken de använder systemet eller den mängd avfall som de producerar. Stöd för insamling, återvinning och behandling av industri- och jordbruksavfall kommer att beaktas från fall till fall.
Tillfälliga lättnader från att betala nya miljöskatter kan godkännas när det är nödvändigt för att uppväga förlorad konkurrenskraft, i synnerhet på det internationella planet. Ytterligare en faktor som måste tas i beaktande är vad som krävs i gengäld av företagen, det vill säga att de minskar sina utsläpp. Detta avser även skattelättnader som införts i enlighet med EG-lagstiftning inom vilken medlemsstater har bestämmanderätt i fråga om lättnaderna eller deras belopp.”
(72)
Vad avser stöd för lagring och bortförsel av gödselöverskott anser kommissionen att gödselöverskott kan betraktas som en typ av jordbruksavfall. I enlighet med de ovannämnda riktlinjerna ska stöd för bortförsel av sådant avfall bedömas från fall till fall mot bakgrund av kriterierna i punkt 3.4 i riktlinjerna.
(73)
Kommissionen konstaterar att denna åtgärd var tillfällig, eftersom den gällde endast åren 1996 och 1997. Kommissionen noterar även att de belgiska myndigheterna inte har anmält att direkta stöd även fortsättningsvis beviljas för lagring och bortförsel av stallgödsel, trots att reglerna för gödselbankens insamling av stallgödsel från vissa jordbruk inte har ändrats.
(74)
Kommissionen måste även ta hänsyn till det faktum att stödåtgärderna inte är degressiva, eftersom samma stödnivå ges för båda åren i fråga (jfr punkterna 38-40, 49-51).
(75)
Dessutom framstår åtgärden, på basis av den information som de belgiska myndigheterna tillhandahållit, vara avsedd att fungera som ersättning för samtliga kostnader för lagring och bortförsel av gödselöverskott som är en följd av de restriktioner som införts i de känsliga områdena. Jordbrukarna skulle alltså befrias från avgifterna för bortförsel av avfall. Dessutom tycks det inte föreligga några krav på jordbrukarna i de känsliga områdena att vidta åtgärder för att minska sin stallgödselproduktion. Det krävs alltså ingen motprestation från jordbrukarna för att erhålla stödet, vilket endast kompenserar dem för att de uppfyller de hårdare normerna för användning av stallgödsel i de känsliga områdena. Därför ger åtgärden inte något incitament för att minska produktionen av stallgödsel.
(76)
Av dessa skäl anser kommissionen att åtgärderna inte är förenliga med riktlinjerna och inte heller med målen för förordning (EEG) nr 2078/92. Kommissionen anser därför att de inte är förenliga med den inre marknaden.
(77)
Vad gäller stöd för att kompensera jordbrukare för minskad avkastning som orsakats av restriktionerna för användning av stallgödsel, inklusive stöd som ska kompensera för extrakostnaderna för konstgödsel noterar kommissionen att stöd som kompensation för minskad avkastning inte specifikt nämns i riktlinjerna. Det är likväl troligt att restriktionerna för användning av stallgödsel, i den mån de leder till minskad avkastning, resulterar i att jordbrukarnas produktionskostnader för övriga grödor ökar. Enligt de principer som fastställs i ovannämnda riktlinjer förefaller sådana stöd vara berättigade endast om följande villkor uppfylls (12):
(a)
Stödet ska vara tillfälligt och i princip degressivt, så att det ger ett incitament att snabbare minska föroreningar eller införa effektivare resursanvändning.
(b)
Stödet ska endast kompensera för extra produktionskostnader jämfört med traditionella metoder.
(c)
Stödet får inte strida mot andra bestämmelser i EG-fördraget.
Vidare följer det av artikel 10 i förordning (EEG) nr 2078/92 att stöd som beviljas utanför förordningens tillämpningsområde men i syfte att uppnå en av de restriktioner som anges i artikel 2 måste överensstämma med förordningens mål.
(78)
Eftersom stödet endast gäller för en tvåårsperiod förefaller det vara tillfälligt. I den information som lämnades den 14 januari 2013 bekräftade de belgiska myndigheterna att åtgärderna upphörde 1998.
(79)
Under den tid åtgärden tillämpades var dock stödet inte degressivt (se punkterna 38-40, 49-51) och gav därför inte incitament att snabbare införa effektivare resursanvändning.
(80)
Som nämnts ovan beräknas ersättningen för minskad avkastning från vall på grundval av den totala gödselanvändning som är tillåten i de icke känsliga områdena, dvs. 450 kg N/ha för vall och 325 kg N/ha för majs. Enligt de belgiska myndigheterna har dessa siffror beräknats på vetenskaplig basis för att garantera att kvävekoncentrationen i grund- och ytvatten inte överstiger 50 mg NO3-N/l, eller 11,3 mg NO3-N/l, med beaktande av en genomsnittlig godtagbar förlust på 70 kg NO3-N/l per hektar och år. Målet är att kombinera maximal produktion med minimal utlakning. Gränsvärdena för natur- och vattenzonerna har beräknats på samma sätt, med hänsyn tagen till att deras kvävestatus är mer känslig än andra områdens.
(81)
De belgiska myndigheterna förklarade i sin skrivelse av den 7 augusti 1998 att man hade beslutat beräkna kompensationen för skillnaden i norm baserat på den totala mängd kväve som det är lagligt att tillföra från konstgödsel och stallgödsel sammantaget. Enligt de belgiska myndigheterna användes denna metod eftersom man ansåg det nödvändigt att garantera att jordbrukarna i en och samma region behandlas likadant, så att jordbrukare vars mark ligger i områden som omfattas av hårdare lokala normer inte missgynnas i jämförelse med de jordbrukare vars mark inte omfattas av sådana bestämmelser. Om samma normer gällde för samtliga jordbrukare i alla områden skulle denna konkurrensfördel undanröjas och ingen ersättning skulle behöva ges. Om jordbrukare under sådana förhållanden anstränger sig att överträffa de grundläggande miljökvalitetsnormerna, är det möjligt att beräkna ersättningen utifrån skillnaden mellan resultatet och kvalitetsnormen.
(82)
På grundval av denna jämställdhetsprincip inom en och samma region ansåg de belgiska myndigheterna att de gällande bestämmelserna inte utgör överkompensation för jordbrukare och/eller kompensation för att sluta använda jordbruksmetoder som strider mot EU:s bestämmelser. Enligt deras resonemang kommer de konkurrensmässiga för- eller nackdelarna inom en enda jordbruksregion att bli tydligare inom den regionen än inom EU i stort. Det är därför hela det inkomstbortfall som drabbar jordbrukare vars mark ligger i områden med hårdare lokala normer kompenserades (för faktisk minskad avkastning) i Flandern.
(83)
Vidare påpekade de belgiska myndigheterna att hårdare lokala normer tillämpades i den flamländska regionen redan 1996 och 1997, fastän detta enligt direktivet om nitrater inte krävdes förrän den 20 december 1998. I de känsliga vattenzonerna har en restriktion på 200 kg N/ha fastställts för vall och 170 kg N/ha för majs och övriga grödor. Enligt de belgiska myndigheterna har den tillåtna mängden stallgödsel alltså ända sedan 1996 varit lägre än vad som stipulerades i det första åtgärdprogrammet inom ramen för direktiv 91/676/EEG, och för vissa grödor har den begränsats till den nivå som fastställts i det andra åtgärdprogrammet.
(84)
Den 14 januari 2013 lämnade de belgiska myndigheterna in utförliga uppgifter om beräkningsmetoden för att visa att den var förenlig med jordbrukspraxis och med de EU-bestämmelser som gällde vid tidpunkten för åtgärden.
(85)
På grundval av den tillgängliga informationen förefaller dock bestämmelserna i vatten- och naturzonerna inte gå betydligt utöver kraven i direktiv 91/676/EEG. I detta sammanhang noterar kommissionen att de belgiska myndigheterna själva i sina skriftliga kommentarer har uppgett att de hade identifierat vatten- och naturzonerna som särskilt känsliga för nitratförorening, och att de därför ansåg det nödvändigt med lägre gränsvärden för att garantera att målet 50 mg/l nitrater i ytfärskvatten, framför allt det som används för uttag av dricksvatten, och i grundvatten skulle uppnås. Detta var den nivå som var obligatorisk i slutet av 1995 enligt direktiv 91/676/EEG.
(86)
Vidare, vad gäller metoden att beräkna ersättningen, uppmanade kommissionen de belgiska myndigheterna att tillhandahålla välgrundade studier för att bevisa att de antaganden som använts vid uträkningen var riktiga. De belgiska myndigheterna uppmanades i synnerhet att tillhandahålla resultaten från undersökningar som visar att en minskning av det totala användningen av gödselmedel från 450 kg N/ha till 350 kg N/ha faktiskt leder till en minskad avkastning på 15 %, och att en minskning från 450 kg N/ha till 400 kg N/ha resulterar i en minskad avkastning på 7 %. I svaret den 14 januari 2013 visade de belgiska myndigheterna att de underliggande antaganden som använts för beräkningen var riktiga.
(87)
De belgiska myndigheterna uppmanades också att tillhandahålla ytterligare information om de antaganden som använts för att beräkna vilken inverkan denna minskning i avkastning har på brukningsenheternas övergripande lönsamhet, med hjälp av en rad hypoteser, inklusive rent åkerbruk och jordbruk som ägnar sig åt både åkerbruk och djurhållning. I synnerhet bad kommissionen de belgiska myndigheterna att ge en detaljerad förklaring till varför en 15-procentig minskning i avkastning från vall i ett jordbruk som bedriver både åkerbruk och djurhållning anses utgöra en 40-procenting lönsamhetsförlust för jordbruket i fråga, sett till de olika typerna av djurhållning. De belgiska myndigheterna lämnade denna information i sitt svar den 14 januari 2013.
(88)
De belgiska myndigheterna ombads även att tillhandahålla beräkningar baserade på alternativa metoder för att ge ersättning, till exempel kostnaden för att köpa annat foder som ersättning för produktionsförluster. I svaret den 14 januari 2013 framhöll de belgiska myndigheterna att inga sådana beräkningar gjordes vid tidpunkten för åtgärden och att det inte längre är möjligt att göra beräkningarna.
(89)
Därför anser kommissionen att de belgiska myndigheterna inte har visat att stödet var begränsat endast till de extra produktionskostnaderna. Såsom visats ovan (punkt 79) var stödet inte heller degressivt.
(90)
Beviljandet av stöd för produktionsförluster uppfyller därför inte villkoren i riktlinjerna. Av dessa skäl anser kommissionen att stödåtgärderna inte är förenliga med fördraget.
V. SLUTSATS
(91)
Kommissionen konstaterar att Belgien olagligt har beviljat ersättning enligt dekretet om gödselmedel i strid med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget).
(92)
Åtgärderna omfattas inte av tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 2078/92.
(93)
Åtgärderna för ersättning för lagring och bortförsel av gödselöverskott och för produktionsförlusten utgör driftsstöd som endast i undantagsfall kan förklaras förenligt med den inre marknaden. Den strikta hållningen i riktlinjerna är att stödet för lagring och bortförsel kan förklaras vara förenligt om det är tillfälligt och degressivt och om det kräver en motprestation från jordbrukaren. Stödet för produktionsförluster ska vara tillfälligt och degressivt och får endast kompensera extra produktionskostnader. Enligt analysen ovan var dessa villkor inte uppfyllda.
(94)
Eftersom det inte krävs någon motprestation av mottagarna för att erhålla stödet, och då stödåtgärderna inte förefaller innehålla några incitament för mottagarna att vidta ytterligare åtgärder för att förbättra miljöskyddet, anser kommissionen att stödåtgärden inte underlättar utveckling av vissa näringsverksamheter enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
(95)
Dekretet om gödselmedel upphävdes 1998 och alla åtgärderna upphörde.
(96)
Av ovannämnda skäl anser kommissionen att åtgärden under tillämpningstiden åren 1996 och 1997 utgjorde olagligt och oförenligt stöd som i princip måste återkrävas.
(97)
På grund av att kommissionens befogenheter att återkräva oförenligt stöd har en preskriptionstid på tio år (13) kan detta oförenliga stöd inte återkrävas.
(98)
Varje individuellt stöd som vid tidpunkten för beviljandet uppfyllde villkoren i ett gruppundantag eller en godkänd stödordning är förenligt med den inre marknaden upp till de högsta stödnivåer som kan tillämpas på denna typ av stöd.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som beviljats som ersättning enligt dekretet om gödselmedel, olagligt genomfört av Belgien i strid med artikel 93.3 i EG-fördraget, är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
Individuellt stöd enligt den stödordning som avses i artikel 1 som vid tidpunkten för beviljandet uppfyllde villkoren i ett gruppundantag eller en godkänd stödordning är förenligt med den inre marknaden upp till de högsta stödnivåer som kan tillämpas på denna typ av stöd.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien.
Utfärdat i Bryssel den 16 september 2013.