NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 515/2014
ze dne 16. dubna 2014,
kterým se jako součást Fondu pro vnitřní bezpečnost zřizuje nástroj pro finanční podporu v oblasti vnějších hranic a víz a zrušuje rozhodnutí č. 574/2007/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cíle Unie zajistit vysokou úroveň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva podle čl. 67 odst. 3 Smlouvy o fungování Unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) by mělo být dosaženo mimo jiné společnými opatřeními pro překračování vnitřních hranic osobami a ochranu na vnějších hranicích a společnou vízovou politiku, která mají být součástí konvergentního vícestupňového systému, který by měl umožnit výměnu údajů a získání úplných informací o situaci a jehož cílem je usnadnit legální cestování a boj proti nelegálnímu přistěhovalectví.
(2)
Unie musí přistupovat k vnitřním a vnějším aspektům řízení migrace a vnitřní bezpečnosti uceleněji, měla by vytvořit spojitost mezi bojem proti nelegálnímu přistěhovalectví a zvýšením bezpečnosti na vnějších hranicích Unie a také by měla lépe spolupracovat a vést dialog se třetími zeměmi při řešení nelegálního přistěhovalectví a podpoře legální migrace.
(3)
Je nezbytné vytvořit integrovaný přístup k otázkám vyplývajícím z migračních tlaků a žádostí o azyl a ke správě vnějších hranic Unie, přičemž je nutné, aby byly k dispozici dostatečné rozpočtové prostředky a podpůrné nástroje pro řešení mimořádných situací v duchu dodržování lidských práv a solidarity mezi všemi členskými státy se zřetelem na vnitrostátní odpovědnost a při jasném vymezení úkolů.
(4)
Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie (dále jen „strategie vnitřní bezpečnosti“), kterou Rada schválila v únoru 2010, tvoří sdílený program pro řešení těchto společných úkolů v oblasti bezpečnosti. Sdělení Komise z listopadu 2010 nazvané „Strategie vnitřní bezpečnosti EU: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ proměňuje zásady a pokyny strategie v konkrétní kroky tím, že stanovuje pět strategických cílů: zničit mezinárodní zločinecké sítě, předcházet terorismu a řešit radikalizaci a nábor, zvýšit pro občany a podniky úroveň bezpečnosti v kyberprostoru, posílit bezpečnost prostřednictvím správy hranic a zlepšit odolnost Evropy vůči krizím a katastrofám.
(5)
Podle strategie vnitřní bezpečnosti jsou svoboda, bezpečnost a spravedlnost cíle, které je třeba sledovat souběžně, přičemž bezpečnost by měla být v rámci snahy o dosažení svobody a spravedlnosti prosazována vždy v souladu se zásadami stanovenými ve Smlouvách, zásadami právního státu a závazky Unie v oblasti základních práv.
(6)
Klíčovými zásadami, kterými se provádění strategie vnitřní bezpečnosti řídí, by měly být solidarita mezi členskými státy, jasné rozdělení úkolů, respektování základních svobod a lidských práv a právního státu, silné zaměření na globální perspektivu a propojení s vnější bezpečností stejně jako plný soulad s cíli zahraniční politiky Unie, jak jsou stanoveny v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“).
(7)
Na podporu provádění strategie v oblasti vnitřní bezpečnosti a pro zajištění, aby mohla být skutečně uvedena do chodu, by měla být členským státům poskytnuta adekvátní finanční podpora formou zřízení Fondu pro vnitřní bezpečnost (dále jen „fond“).
(8)
Vzhledem k právním specifikům, jež se vážou k hlavě V Smlouvy o fungování EU, nelze z právního hlediska fond zřídit formou jediného finančního nástroje. Fond by měl být proto zřízen jako komplexní rámec pro finanční podporu Unie v oblasti vnitřní bezpečnosti, který bude obsahovat nástroj pro finanční podporu v oblasti vnějších hranic a víz (dále jen „nástroj“) zřízený tímto nařízením, jakož i nástroj pro finanční podporu policejní spolupráce, předcházení trestné činnosti, boje proti trestné činnosti a řešení krizí zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 513/2014 (4). Tento komplexní rámec by mělo doplňovat nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 514/2014 (5), na které by toto nařízení mělo odkazovat, pokud jde o pravidla týkající se programování, finančního řízení, řízení a kontroly, účetní závěrky, uzavírání programů a podávání zpráv a hodnocení.
(9)
Nová dvoupilířová struktura financování v oblasti vnitřních záležitostí by měla přispívat ke zjednodušení, racionalizaci, konsolidaci a transparentnosti financování v této oblasti. Mělo by se usilovat o součinnost, soulad a doplňkovost s jinými fondy a programy, a to i za účelem přidělování finančních prostředků na společné cíle. Mělo by se nicméně zabránit překrývání různých nástrojů financování.
(10)
Fond by měl odrážet potřebu zvýšené flexibility a zjednodušení a současně splňovat požadavky v oblasti předvídatelnosti a zajišťovat spravedlivé a transparentní rozdělování zdrojů s cílem splnit obecné i konkrétní cíle stanovené v tomto nařízení.
(11)
Hlavní zásady, kterými se řídí provádění fondu, jsou účinnost opatření a kvalita výdajů. Fond by měl být dále prováděn co nejefektivnějším a uživatelsky nejvstřícnějším způsobem.
(12)
Fond by měl brát zvláštní ohled na ty členské státy, které jsou v důsledku své zeměpisné polohy neúměrně zatíženy migračními toky.
(13)
Solidarita a sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a Unií jsou základními prvky společné politiky v oblasti správy vnějších hranic.
(14)
Fond by měl vyjadřovat solidaritu prostřednictvím finanční pomoci těm členským státům, které v plném rozsahu uplatňují schengenská ustanovení týkající se vnějších hranic, jakož i těm státům, které se na úplnou účast v schengenském systému připravují, a měl by být využíván členskými státy v zájmu společné politiky Unie v oblasti správy vnějších hranic.
(15)
Aby se přispělo k dosažení obecných cílů tohoto fondu, měly by členské státy zajistit, že se jejich národní programy zaměří na konkrétní cíle nástroje a že rozdělení zdrojů mezi jednotlivé cíle bude úměrné souvisejícím výzvám a potřebám a umožní splnění cílů. V případě, že se národní program některým z konkrétních cílů nezabývá nebo jsou přidělené zdroje nižší než minimální procentní podíly na některé cíle národních programů stanovené v tomto nařízení, měl by to daný členský stát v rámci programu odůvodnit.
(16)
Aby bylo možné výsledky dosažené tímto fondem měřit, je třeba stanovit společné ukazatele pro každý specifický cíl tohoto nástroje. Měření plnění specifických cílů prostřednictvím společných ukazatelů neznamená, že provádění akcí v návaznosti na tyto ukazatele bude povinné.
(17)
Účast určitého členského státu by neměla být souběžná s jeho účastí na některém dočasném finančním nástroji Unie, který podporuje přijímající členské státy mimo jiné při financování akcí na nových vnějších hranicích Unie v rámci provádění schengenského acquis týkajícího se hranic, víz a ochrany vnějších hranic.
(18)
Nástroj by měl být založen na procesu budování kapacit vytvořených za pomoci Fondu pro vnější hranice na období 2007-2013, který byl zřízen rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 574/2007/ES (6), a měl by být rozšířen tak, aby zohledňoval nové události.
(19)
Při plnění úkolů na vnějších hranicích a konzulátech v souladu se schengenským acquis týkajícím se hranic a víz vykonávají členské státy v schengenském prostoru činnosti v zájmu všech ostatních členských států a jejich jménem, a tím vykonávají pro Unii veřejnou službu. Tento nástroj by měl přispívat na podporu nákladů na provoz souvisejících s politikou ochrany hranic a víz a umožnit členským státům, aby si udržovaly kapacity nezbytné pro tuto službu, kterou vykonávají pro všechny. Tato podpora spočívá v plné náhradě vybraných zvláštních nákladů souvisejících s cíli spadajícími do nástroje a měla by být nedílnou součástí národních programů.
(20)
Nástroj by měl doplňovat a posilovat činnosti prováděné za účelem rozvoje operativní spolupráce pod záštitou Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie, zřízené nařízením Rady (ES) č. 2007/2004 (7) (dále jen „agentura Frontex“), včetně nových činností vyplývajících ze změn zavedených nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2011 (8), a tímto dále posílit solidaritu mezi těmi členskými státy, které provádějí kontrolu na vnějších hranicích v zájmu schengenského prostoru jako celku a jeho jménem. To mimo jiné znamená, že by členské státy měly při přípravě svých národních programů zohledňovat analytické nástroje a provozní a technické pokyny vytvořené agenturou Frontex i připravené školící osnovy, konkrétně společné hlavní osnovy pro školení příslušníků pohraniční stráže, včetně částí týkajících se základních práv a přístupu k mezinárodní ochraně. V zájmu rozvoje doplňkovosti mezi posláním agentury Frontex a povinnostmi členských států, pokud jde o ochranu a ostrahu vnějších hranic, i pro zajištění soudržnosti a předcházení neúčinnosti v oblasti nákladů by Komise měla agenturu Frontex konzultovat ohledně návrhů národních programů předkládaných členskými státy, a to zejména pokud jde o činnosti financované z operační podpory.
(21)
Tento nástroj by měl být proveden tak, aby byla plně respektována práva a zásady zakotvené v Listině základních práv Evropské unie a mezinárodní závazky Unie a aniž je dotčeno uplatňování zvláštních ustanovení o právu na azyl a mezinárodní ochranu.
(22)
Pro posílení prostoru svobody, bezpečnosti a práva je zásadní jednotná a vysoce kvalitní ochrana vnějších hranic. V souladu se společnými standardy Unie by měl tento nástroj podporovat opatření související se správou vnějších hranic, měl by být uplatňován v souladu se čtyřstupňovým modelem ochrany, který zahrnuje opatření ve třetích zemích, spolupráci se sousedními zeměmi, opatření na ochranu hranic a kontrolní opatření v oblasti volného pohybu s cílem předcházet nelegálnímu přistěhovalectví a přeshraniční trestné činnosti v schengenském prostoru.
(23)
Podle článku 3 Smlouvy o EU by měl nástroj podporovat činnosti zaměřující se na zajišťování ochrany dětí, které by na vnějších hranicích mohly utrpět újmu. Členské státy by při provádění akcí zaměřených na identifikaci, okamžitou pomoc a předávání útvarům pro ochranu měly pokud možno věnovat zvláštní pozornost zejména zranitelným osobám, zejména dětem a nezletilým osobám bez doprovodu.
(24)
K zajištění jednotné a vysoce kvalitní ochrany vnějších hranic a k usnadnění legálního cestování přes vnější hranice v rámci strategie vnitřní bezpečnosti by měl nástroj přispívat k rozvoji společného evropského systému integrované správy hranic. Tento systém zahrnuje veškerá opatření související s politikou, právními předpisy, systematickou spoluprací, sdílením zátěže, vyhodnocováním konkrétní situace a měnících se tras nelegálních migračních toků, zaměstnanci, vybavením a technologií přijatá na různých úrovních příslušnými orgány členských států jednajícími ve spolupráci s agenturou Frontex, třetími zeměmi a případně s ostatními subjekty, jako jsou zejména Europol a Agentura pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů, a využívá mimo jiné čtyřstupňový model ochrany hranic a integrovanou analýzu rizik Unie.
(25)
V souladu s protokolem č. 5 k aktu o přistoupení z roku 2003 o pozemním průjezdu osob mezi Kaliningradskou oblastí a ostatními částmi Ruské federace by se z nástroje měly uhradit veškeré dodatečné náklady vynaložené při provádění zvláštních ustanovení acquis Unie přijatých pro tento průjezd, tj. nařízení Rady (ES) č. 693/2003 (9) a nařízení Rady (ES) č. 694/2003 (10). Potřeba nepřetržité finanční podpory za ušlé poplatky by však měla záviset na platném vízovém režimu Unie s Ruskou federací.
(26)
Nástroj by měl obsahovat podporu vnitrostátních opatření a spolupráce mezi členskými státy v oblasti vízové politiky a jiné činnosti probíhající ve fázi, která předchází ochraně vnějších hranic, a měl by v plné míře při tom využívat vízový informační systém (VIS). Účinné řízení činností organizovaných službami členských států ve třetích zemích je v zájmu společné vízové politiky jakožto součásti vícestupňového systému zaměřeného na usnadnění legálního cestování a na boj proti nelegálnímu přistěhovalectví v Unii a je nedílnou součástí společného integrovaného systému správy hranic.
(27)
Kromě toho by měl nástroj podporovat opatření na území zemí schengenského prostoru, která jsou součástí rozvoje společného integrovaného systému správy hranic, jenž posiluje celkové fungování schengenského prostoru.
(28)
Nástroj by měl rovněž podporovat rozvoj systémů informační technologie Evropské unie založených na stávajících nebo nových systémech informačních technologií, díky čemuž by byly členské státy vybaveny nástroji pro efektivnější řízení pohybu státních příslušníků třetích zemí přes hranice a byla by zajištěna lepší identifikace a ověření totožnosti cestujících, čímž by se zjednodušilo cestování a zvýšila bezpečnost hranic. Za tímto účelem by měl být zřízen program v souladu se strategií řízení informací pro vnitřní bezpečnost EU, jehož cílem je pokrýt náklady na rozvoj součástí takových systémů jak na centrální, tak na vnitrostátní úrovni, které zajišťují technický soulad, interoperabilitu s ostatními informačními systémy Unie, úspory nákladů a hladký průběh provádění v členských státech. Systémy informačních technologií financované podle tohoto nařízení by měly být v souladu se základními právy, včetně ochrany osobních údajů.
(29)
Členské státy by měly poskytnout nezbytné finanční prostředky pro Evropský systém ostrahy hranic (Eurosur), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1052/2013 (11), aby bylo zajištěno jeho správné fungování.
(30)
Pro okamžité řešení nepředpokládaného migračního tlaku a rizik pro bezpečnost hranic by mělo být možné poskytnout mimořádnou pomoc v souladu s rámcem stanoveným v nařízení (EU) č. 514/2014.
(31)
Navíc v zájmu posílené solidarity v schengenském prostoru jako celku by v případech, kdy jsou zjištěny nedostatky či případná rizika, a to zejména v důsledku schengenského hodnocení, měly členské státy záležitost příslušným způsobem sledovat za pomocí zdrojů v rámci svých národních programů podle priority, případně jako doplněk opatření mimořádné pomoci.
(32)
Pro posílení solidarity a sdílení odpovědnosti by měly být členské státy vyzývány, aby využily část zdrojů dostupných v rámci národních programů na zvláštní priority definované Unií, jako například nákup technického vybavení pro potřeby agentury Frontex a rozvoj konzulární spolupráce pro Unii. Je nutné zajistit co největší dopad financování Unie tím, že budou uvolněny a shromážděny veřejné a soukromé finanční zdroje a bude využito jejich pákového účinku. Měla by být zajištěna maximální transparentnost, odpovědnost a demokratická kontrola inovativních finančních nástrojů a mechanismů, do nichž je zapojen rozpočet Unie.
(33)
Aby bylo zajištěno uplatňování schengenského acquis v celém schengenském prostoru, mělo by být provádění nařízení Rady (EU) č. 1053/2013 (12) podporováno také tímto nástrojem, který je nezbytný pro podporu uplatňování politik Unie v prostoru svobody, bezpečnosti a práva zajišťujícím vysokou úroveň ochrany vnějších hranic a neprovádění hraničních kontrol uvnitř schengenského prostoru.
(34)
Vzhledem ke zkušenostem získaným v případě Fondu pro vnější hranice a rozvoji systémů SIS II a VIS se považuje za vhodné, aby byl umožněn určitý stupeň flexibility týkající se případných převodů zdrojů mezi různými prostředky provádění cílů nástroje, aniž by byla ovlivněna zásada zajistit od počátku kritickou míru a finanční stabilitu pro programy a operační podporu pro členské státy a aniž by byl dotčen dohled Evropského parlamentu a Rady.
(35)
Ve stejném smyslu by měl být rozšířen rozsah akcí a zvýšeny stropy zdrojů, které má Unie stále k dispozici (dále jen „akce Unie“) s cílem posílit kapacity Unie při provádění různých činností v daném rozpočtovém roce týkajících se správy vnějších hranic a společné vízové politiky v zájmu Unie jako celku, a to v případě potřeby. Mezi takové akce Unie patří studie a pilotní projekty na podporu správy vnějších hranic a společné vízové politiky a jejich uplatňování, odborná příprava příslušníků pohraniční stráže v oblasti ochrany lidských práv, opatření či ujednání v třetích zemích, která se zabývají migračními tlaky z těchto zemí v zájmu optimálního řízení migračních toků do Unie a efektivní organizace souvisejících úkolů na vnějších hranicích a konzulátech.
(36)
Opatření ve třetích zemích a ve vztahu k těmto zemím podporovaná nástrojem by měla být přijímána v součinnosti a souladu s ostatními akcemi mimo Unii, která získávají podporu prostřednictvím zeměpisných a tematických nástrojů vnější pomoci Unie. Při provádění těchto akcí by se mělo zejména dbát na plný soulad se zásadami a obecnými cíli vnější činnosti a zahraniční politiky Unie, jež se k dané zemi či regionu vážou. Neměla by být určena na podporu akcí přímo orientovaných na rozvoj a v případě potřeby by měla doplňovat finanční pomoc poskytovanou prostřednictvím nástrojů vnější pomoci. Rovněž bude zajištěn soulad s humanitární politikou Unie, zejména pokud jde o mimořádná opatření.
(37)
Financování z rozpočtu Unie by se mělo zaměřit na činnosti, kde může příspěvek Unie vytvářet přidanou hodnotu ve srovnání s akcemi na úrovni samotných členských států. Vzhledem k tomu, že Evropská unie má lepší postavení než členské státy k poskytnutí rámce pro vyjádření solidarity Unie při ochraně hranic, vízové politiky a řízení migračních toků a k poskytnutí platformy pro vývoj společných systémů informačních technologií na podporu těchto politik, finanční podpora poskytovaná podle tohoto nařízení přispěje zejména k posilování kapacit v těchto oblastech na vnitrostátní i unijní úrovni.
(38)
Toto nařízení by mělo stanovit přidělení základních částek jednotlivým členským státům. Základní částka pro každý členský stát by měla být vypočtena na základě finančních přídělů z Fondu pro vnější hranice pro jednotlivé členské státy v letech 2010-2012 a vydělením výsledné částky celkovou výší prostředků, které jsou k dispozici pro sdílené řízení na tyto tři roky. Výpočty byly provedeny v souladu s kritérii pro rozdělování stanovenými v rozhodnutí č. 574/2007/ES.
(39)
Komise by měla monitorovat provádění nástroje v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (EU) č. 514/2014 za pomoci klíčových ukazatelů pro hodnocení výsledků a dopadu. Tyto ukazatele, včetně příslušných základních hodnot, by měly vytvářet minimální základ pro hodnocení toho, nakolik bylo cílů nástroje dosaženo.
(40)
Pro doplnění nebo změnu ustanovení tohoto nařízení týkajících se vymezení specifických akcí v rámci národních programů by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(41)
Při uplatňování tohoto nařízení, včetně přípravy aktů v přenesené pravomoci, by Komise měla konzultovat odborníky ze všech členských států.
(42)
Za účelem zajištění jednotného, účinného a včasného uplatňování ustanovení o operační podpoře stanovené tímto nařízením by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (13).
(43)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž stanovit solidaritu a sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a Unií při správě vnějších hranic a v rámci vízové politiky, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale spíše jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(44)
Rozhodnutí č. 574/2007/ES by mělo být zrušeno za podmínek stanovených v přechodných ustanoveních tohoto nařízení.
(45)
Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (14), která spadají do oblastí uvedených v čl. 1 bodech A a B rozhodnutí Rady 1999/437/ES (15).
(46)
Pokud jde o Švýcarsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (16), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A a B rozhodnutí 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2008/146/ES (17).
(47)
Pokud jde o Lichtenštejnsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Protokolu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení Lichtenštejnského knížectví k Dohodě mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (18), která spadají do oblastí uvedených v čl. 1 bodech A a B rozhodnutí 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2011/350/EU (19).
(48)
V souladu s článkem 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení není pro ně závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že tento návrh navazuje na schengenské acquis, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 tohoto Protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda toto nařízení je provede ve svém vnitrostátním právu.
(49)
Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES (20). Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.
(50)
Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES (21). Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání, a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.
(51)
Je vhodné uvést do souladu dobu použitelnosti tohoto nařízení s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (22). Proto by se mělo toto nařízení použít ode dne 1. ledna 2014,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se jako součást Fondu pro vnitřní bezpečnost (dále jen „fond“) zřizuje nástroj pro finanční podporu správy vnějších hranic a společné vízové politiky (dále jen „nástroj“).
Společně s nařízením (EU) 513/2014 se tímto nařízením zřizuje fond na období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020.
2. Toto nařízení stanoví:
a)
cíle finanční podpory a způsobilé akce;
b)
obecný rámec k provádění způsobilých akcí;
c)
zdroje dostupné v rámci tohoto nástroje od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020 a jejich rozdělování;
d)
účel a oblast působnosti různých zvláštních prostředků, kterými se financují výdaje na správu vnějších hranic a společnou vízovou politiku.
3. Tímto nařízením se upravuje uplatňování pravidel stanovených v nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„vnějšími hranicemi“ se rozumí pozemní hranice členských států, včetně říčních a jezerních hranic, námořní hranice a letiště, říční přístavy, námořní přístavy a jezerní přístavy členských států, na které se vztahují právní předpisy Unie o překračování vnějších hranic, bez ohledu na to, zda se jedná o dočasné hranice či nikoli;
b)
„společnými standardy Unie“ se rozumí uplatňování operativních opatření společným a nefragmentárním způsobem s cílem dosáhnout vysoké a jednotné úrovně bezpečnosti v oblasti ochrany hranic a víz v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 (23), nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 (24), nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2008 (25), nařízením (ES) č. 2007/2004, nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1931/2006 (26), schengenským katalogem pro ochranu vnějších hranic, praktickou příručkou pro příslušníky pohraniční stráže, příručkou o vízech, praktickou příručkou o uplatňování a řízení systému Eurosur a všemi dalšími nařízeními a pokyny, které budou přijaty na úrovni Unie a budou se vztahovat na ochranu hranic a víza;
c)
„dočasnými vnějšími hranicemi“ se rozumí:
i)
společná hranice mezi členským státem, který v plném rozsahu provádí schengenské acquis, a členským státem, který je povinen toto acquis v plném rozsahu uplatňovat v souladu se svým aktem o přistoupení, pro nějž však příslušné rozhodnutí Rady, které ho zmocňuje toto acquis plně uplatňovat, zatím nevstoupilo v platnost,
ii)
společná hranice mezi dvěma členskými státy, které jsou povinny uplatňovat schengenské acquis v plném rozsahu v souladu se svými akty o přistoupení, pro něž však příslušné rozhodnutí Rady, které je zmocňuje toto acquis plně uplatňovat, zatím nevstoupilo v platnost;
d)
„hraničním přechodem“ se rozumí jakýkoliv přechod určený příslušnými orgány pro překračování vnějších hranic, oznámený v souladu s čl. 34 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2006;
e)
„schengenským hodnotícím a monitorovacím mechanismem“ se rozumí ověření správného uplatňování schengenského acquis, jak stanoví nařízení (EU) č. 1053/2013;
f)
„mimořádnou situací“ se rozumí situace vyvolaná naléhavými a výjimečnými okolnostmi, kdy velký či nepřiměřený počet státních příslušníků třetích zemí překročí vnější hranice jednoho nebo více členských států nebo se očekává, že je překročí, nebo jakákoli jiná řádně odůvodněná naléhavá situace, která vyžaduje okamžité přijetí opatření na vnějších hranicích;
g)
„úsekem vnějších hranic“ se rozumí vnější pozemní či námořní hranice členského státu, definovaná ve vnitrostátním právu nebo stanovená národním koordinačním centrem či jiným příslušným vnitrostátním orgánem pro účely provádění nařízení (EU) č. 1052/2013, nebo část této hranice.
Článek 3
Cíle
1. Obecným cílem nástroje je přispět k zajištění vysoké úrovně bezpečnosti v Evropské unii a usnadnit legální cestování prostřednictvím jednotné a vysoké úrovně ochrany vnějších hranic a účinným zpracováváním schengenských víz v souladu se závazky Unie v oblasti základních svobod a lidských práv.
2. V rámci obecného cíle stanoveného v odstavci 1 nástroj přispívá v souladu s prioritami obsaženými v příslušných unijních strategiích, programech, posouzeních hrozeb a posouzeních rizik k plnění následujících konkrétních cílů:
a)
podporovat společnou vízovou politiku, která má usnadňovat legální cestování, poskytovat žadatelům o víza vysoce kvalitní služby, zajišťovat rovné zacházení se státními příslušníky třetích zemí a řešit nelegální přistěhovalectví;
b)
podporovat integrovanou správu hranic, včetně podpory další harmonizace opatření souvisejících se správou hranic v souladu se společnými standardy Unie a prostřednictvím sdílení informací mezi členskými státy navzájem a mezi členskými státy a agenturou Frontex, aby byla zajištěna jednotná a vysoká úroveň ochrany a zabezpečení vnějších hranic na jedné straně, včetně řešení nelegálního přistěhovalectví, a plynulý přechod přes vnější hranice v souladu s schengenským acquis na straně druhé, přičemž bude zajištěna dostupnost mezinárodní ochrany pro osoby, které ji potřebují, v souladu se závazky, které členské státy přijaly v oblasti lidských práv, včetně zásady nenavracení.
Dosažení specifických cílů tohoto nástroje se hodnotí v souladu s čl. 55 odst. 2 nařízení (EU) č. 514/2014 podle společných ukazatelů, které jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení a ukazatelů pro konkrétní programy zahrnutých v národních programech.
3. Pro dosažení cílů uvedených v odstavcích 1 a 2 nástroj přispěje k následujícím operačním cílům:
a)
podpora rozvoje provádění a prosazování politik s cílem zajistit neprovádění kontrol osob bez ohledu na jejich státní příslušnost při překračování vnitřních hranic a provádění kontrol osob a efektivní monitorování překračování vnějších hranic;
b)
postupné zavádění systému integrované správy vnějších hranic založeného na solidaritě a odpovědnosti, zejména prostřednictvím:
i)
posilování systémů kontrol a ostrahy na vnějších hranicích a meziagenturní spolupráce mezi pohraničními, celními, migračními, azylovými a donucovacími orgány členských států na vnějších hranicích, včetně námořních hranic,
ii)
opatření na území souvisejících se správou vnějších hranic a nezbytných stěžejních opatření týkajících se bezpečnosti dokumentů, zjišťování a ověřování totožnosti a interoperability získaného technického vybavení,
iii)
jakýchkoli opatření přispívajících rovněž k předcházení přeshraniční trestné činnosti na vnějších hranicích související s pohybem osob, včetně obchodu s lidmi a převaděčství, a k potírání této trestné činnosti;
c)
podpora rozvoje a provádění společné politiky týkající se víz a jiných krátkodobých povolení k pobytu a různých forem konzulární spolupráce za účelem zajištění lepšího konzulárního pokrytí a harmonizovaných postupů při vydávání víz;
d)
zřizování a provozování systémů informačních technologií, jejich komunikační infrastruktury a vybavení podporujícího společnou vízovou politiku, hraniční kontroly a ostrahu hranic na vnější hranici a plné dodržování práva na ochranu osobních údajů;
e)
zlepšení informovanosti o situaci na vnějších hranicích a schopnosti členských států reagovat;
f)
zajišťování účinného a jednotného uplatňování acquis Unie týkajícího se hranic a víz, včetně účinného fungování schengenského hodnotícího a monitorovacího mechanismu;
g)
posilování akcí členských států přispívajících ke zlepšení spolupráce mezi členskými státy působícími ve třetích zemích v souvislosti s toky státních příslušníků třetích zemí na území členských států, včetně předcházení nelegálnímu přistěhovalectví a jeho řešení, jakož i spolupráce s třetími zeměmi v tomto ohledu a v naprostém souladu s cíli a zásadami vnější činnosti Unie a její humanitární politiky.
4. Akce financované z nástroje musí být prováděny v plném souladu se základními právy a s ohledem na lidskou důstojnost. Akce musí být v souladu zejména s ustanoveními Listiny základních práv Evropské unie, unijními právními předpisy na ochranu údajů, Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod (EÚLP), zásadou spravedlivého zacházení se státními příslušníky třetích zemí, právem na azyl a na mezinárodní ochranu, zásadou nenavracení a mezinárodními závazky Unie a členských států vyplývajícími z mezinárodních nástrojů, jejichž jsou signatáři, například Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967.
Členské státy by pokud možno měly věnovat zvláštní pozornost zejména provádění akcí zaměřených na identifikaci, okamžitou pomoc a předávání zranitelných osob, zejména dětí a nezletilých osob bez doprovodu, útvarům zajišťujícím jejich ochranu.
5. Při provádění akcí financovaných podle nástroje, které souvisejí s ostrahou námořní hranice, by členské státy měly věnovat zvláštní pozornost svým povinnostem poskytnout pomoc ohroženým osobám, které vyplývají z mezinárodního námořního práva. V tomto ohledu mohou být využívány vybavení a systémy financované z nástroje k pátracím a záchranným akcím, k nimž může dojít při realizaci opatření na ostrahu hranic na moři, s cílem přispět k zajištění ochrany a záchraně životů migrantů.
6. Nástroj přispívá k financování technické pomoci z podnětu členských států a Komise.
Článek 4
Způsobilé akce
1. V rámci cílů uvedených v článku 3 tohoto nařízení a s ohledem na sjednané závěry politického dialogu v souladu s článkem 13 nařízení (EU) č. 514/2014 a v souladu s cíli národních programů uvedenými v článku 9 tohoto nařízení jsou prostřednictvím tohoto nástroje podporovány akce v členských státech nebo akce jimi prováděné, a to zejména:
a)
infrastruktury, budovy a systémy nezbytné na hraničních přechodech a pro ostrahu prostoru mezi hraničními přechody za účelem předcházení a boje proti nedovolenému překračování hranic, nelegálnímu přistěhovalectví a přeshraniční trestné činnosti a zajištění plynulých toků cestujících;
b)
operativní vybavení, dopravní prostředky a komunikační systémy nezbytné pro účinnou a bezpečnou ochranu hranic a odhalování osob;
c)
systémy informačních a komunikačních technologií pro účinné řízení migračních toků přes hranice, včetně investic do stávajících a budoucích systémů;
d)
infrastruktura, budovy, systémy komunikačních a informačních technologií a operativní vybavení nezbytné pro zpracovávání žádostí o víza a konzulární spolupráci, jakož i další akce zaměřené na zlepšení kvality služeb pro žadatele o vízum;
e)
odborná příprava týkající se používání vybavení a systémů uvedených v písm. b), c) a d) a prosazování norem řízení kvality a odborná příprava příslušníků pohraniční stráže, v případě potřeby v třetích zemích, týkající se provádění jejich úkolů v oblasti ostrahy, poradenství a kontroly v souladu s mezinárodním právem v oblasti lidských práv, včetně identifikace obětí obchodování s lidmi a převaděčství;
f)
vysílání styčných úředníků v oblasti přistěhovalectví a poradců pro doklady do třetích zemí a výměna a vysílání příslušníků pohraniční stráže mezi členskými státy navzájem nebo mezi členským státem a třetí zemí;
g)
studie, odborná příprava, pilotní projekty a další akce, jejichž prostřednictvím bude postupně vytvořen systém integrované správy vnějších hranic, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 3, včetně akcí zaměřených na posílení meziagenturní spolupráce jak v jednotlivých členských státech, tak mezi členskými státy navzájem, a akcí týkajících se interoperability a harmonizace systémů správy hranic;
h)
studie, pilotní projekty a akce zaměřené na provádění doporučení, operativní standardy a osvědčené postupy vyplývající z operativní spolupráce mezi členskými státy a agenturami Unie.
2. V rámci cílů uvedených v článku 3 tohoto nařízení a s ohledem na výsledky politického dialogu v souladu s článkem 13 nařízení (EU) č. 514/2014 a v souladu s cíli národních programů uvedenými v článku 9 tohoto nařízení jsou prostřednictvím nástroje podporovány akce ve vztahu ke třetím zemím, a to zejména:
a)
informační systémy, nástroje nebo vybavení pro sdílení informací mezi členskými státy a třetími zeměmi;
b)
akce týkající se operační spolupráce mezi členskými státy a třetími zeměmi, včetně společných operací;
c)
projekty ve třetích zemích, jejichž cílem je zlepšit systémy ostrahy, a zajistit tak spolupráci s Eurosur;
d)
studie, semináře, pracovní setkání, konference, odborná příprava, vybavení a pilotní projekty na poskytování ad hoc technických a operativních znalostí třetím zemím;
e)
studie, semináře, pracovní setkání, konference, odborná příprava, vybavení a pilotní projekty provádějící zvláštní doporučení, operativní standardy a osvědčené postupy vyplývající z operativní spolupráce mezi členskými státy a agenturami Unie v třetích zemích.
Komise a členské státy spolu s Evropskou službou pro vnější činnost zajišťují koordinaci akcí ve třetích zemích a ve vztahu ke třetím zemím, jak je stanoveno v čl. 3 odst. 5 nařízení (EU) č. 514/2014.
3. Akce uvedené v odst. 1 písm. a) nejsou na dočasných vnějších hranicích způsobilé.
4. Akce související s dočasným a výjimečným znovuzavedením ochrany vnitřních hranic podle Schengenského hraničního kodexu nejsou způsobilé.
5. Akce, jejichž výlučným cílem nebo dopadem je kontrola zboží, nejsou způsobilé.
KAPITOLA II
FINANČNÍ A PROVÁDĚCÍ RÁMEC
Článek 5
Celkové zdroje a provádění
1. Celkové zdroje na provádění tohoto nástroje činí 2 760 milionů EUR v současných cenách.
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. Celkové zdroje jsou čerpány těmito způsoby:
a)
v rámci národních programů podle článků 9 a 12;
b)
v rámci operační podpory, která je součástí, národních programů a za podmínek stanovených v článku 10;
c)
v rámci zvláštního režimu průjezdu podle článku 11;
d)
v rámci akcí Unie podle článku 13;
e)
v rámci mimořádné pomoci podle článku 14;
f)
v rámci provádění programu pro zřizování systémů informačních technologií na podporu řízení migračních toků přes vnější hranice za podmínek stanovených v článku 15;
g)
v rámci technické pomoci podle článku 16.
4. Rozpočet přidělený v rámci tohoto nástroje na akce Unie uvedené v článku 13 tohoto nařízení, na mimořádnou pomoc podle článku 14 tohoto nařízení a na technickou pomoc podle čl. 16 odst. 1 tohoto nařízení je plněn v rámci přímého řízení v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (27) a případně v rámci nepřímého řízení v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. c) nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012.
Rozpočet přidělený národním programům uvedeným v článku 9, na operační podporu uvedenou v článku 10 a fungování zvláštního režimu průjezdu uvedeného v článku 11 je plněn v rámci sdíleného řízení v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. b) nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012.
Rozpočet přidělený zemím zapojeným do provádění, uplatňování a rozvoje schengenského acquis uvedeným v odstavci 7 tohoto článku je plněn v rámci nepřímého řízení v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. c) bod i) nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012.
Způsoby plnění rozpočtu pro program týkající se vývoje systémů informačních technologií založených na stávajících nebo nových systémech informačních technologií jsou stanoveny v příslušných právních předpisech Unie s výhradou jejich přijetí.
5. Celkové zdroje se použijí takto:
a)
1 551 milionů EUR na národní programy členských států;
b)
791 milionů EUR na vývoj systémů informačních technologií založených na stávajících nebo nových systémech na podporu řízení migračních toků přes vnější hranice Unie, s výhradou přijetí příslušných právních předpisů Unie.
Pokud tato částka není přidělena nebo vynaložena, Komise ji formou aktu v přenesené pravomoci podle článku 17 přidělí na jednu nebo více činností uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. b) a c) a písmeně d) tohoto odstavce. V tomto aktu v přenesené pravomoci se posoudí stav vývoje příslušných systémů informačních technologií včetně plnění rozpočtu a částek, které se podle očekávání nepodaří vynaložit. Toto přidělení lze provést po přijetí příslušných právních aktů nebo při přezkumu v polovině období podle článku 8;
c)
154 milionů EUR na zvláštní režim průjezdu;
d)
264 milionů EUR na akce Unie, mimořádnou pomoc a technickou pomoc z podnětu Komise, přičemž se na akce Unie použije alespoň 30 % této částky.
6. Společně s celkovými zdroji stanovenými pro nařízení (EU) č. 513/2014 představují globální zdroje, jež jsou k dispozici pro tento nástroj, jak stanoví odstavec 1, finanční krytí pro fond a představují pro Evropský parlament a Radu během ročního rozpočtového procesu hlavní referenční částku ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 2. prosince 2013 o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (28).
7. Země zapojené do provádění, uplatňování a rozvoje schengenského acquis se účastní nástroje v souladu s tímto nařízením.
Budou uzavřena ujednání týkající se finančních příspěvků placených těmito zeměmi do tohoto nástroje a doplňková pravidla nezbytná pro takovou účast, včetně ustanovení na zajištění ochrany finančních zájmů Unie a pravomoci auditu Účetního dvora.
Finanční příspěvky z těchto zemí se připočtou k celkovým zdrojům dostupným z rozpočtu Unie, jak stanoví odstavec 1.
Článek 6
Zdroje na způsobilé akce v členských státech
1. 1 551 milionů EUR je přiděleno členským státům orientačně takto:
a)
1 276 milionů EUR tak, jak je uvedeno v příloze I;
b)
147 milionů EUR na základě výsledků mechanismu uvedeného v článku 7;
c)
v rámci přezkumu v polovině období uvedeného v článku 8 a pro období počínaje rozpočtovým rokem 2018 je přiděleno 128 milionů EUR, což je zbývající část dostupných prostředků v rámci tohoto článku nebo jiná částka, jak je stanoveno podle odstavce 4, na základě výsledků analýzy rizik a přezkumu v polovině období.
2. Každý členský stát přidělí základní částky pro národní programy uvedené v příloze I takto:
a)
alespoň 10 % na akce v souvislosti s čl. 9 odst. 2 písm. a);
b)
alespoň 25 % na akce v souvislosti s čl. 9 odst. 2 písm. b);
c)
alespoň 5 % na akce v souvislosti s čl. 9 odst. 2 písm. c), d), e) a f).
Členské státy se mohou od těchto minimálních procentních podílů odchýlit, pokud je v daném národním programu podáno vysvětlení, z jakého důvodu při přidělení zdrojů v nižší než minimální míře není ohroženo dosažení příslušného cíle. Toto vysvětlení posoudí Komise v rámci schvalování národních programů podle čl. 9 odst. 2.
3. Členské státy poskytnou nezbytné prostředky pro Eurosur s cílem zajistit jeho řádné fungování.
4. Pro náležité plnění cílů nástroje v případě nepředpokládaných nebo nových okolností nebo pro zajištění účinného použití finančních prostředků dostupných v rámci nástroje je Komise zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 17, pokud jde o úpravu orientační částky stanovené v odst. 1 písm. c) tohoto článku.
5. Členské státy, které přistoupí k Unii v období 2012-2020, nemohou využívat výhod plynoucích z příspěvků na národní programy v rámci tohoto nástroje, dokud budou moci čerpat z dočasného nástroje Unie, ze kterého získávají podporu přijímající členské státy na financování akcí na nových vnějších hranicích v rámci provádění schengenského acquis týkajícího se hranic, víz a ochrany vnějších hranic.
Článek 7
Zdroje na specifické akce
1. Členské státy mohou mimo své příděly vypočtené v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. a) získat další částku za předpokladu, že je jako taková označena v národním programu a je použita pro dosažení specifických akcí uvedených v příloze II.
2. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 17, pokud jde o přepracování specifických akcí uvedených v příloze II, je-li to vhodné, například v rámci přezkumu v polovině období. V závislosti na dostupných zdrojích a na základě nových specifických akcí mohou členské státy obdržet další částku, podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Další částka v rámci tohoto článku se přidělí dotčeným členským státům v příslušném rozhodnutí o financování, kterým se schvaluje nebo pozměňuje jejich národní program postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 8
Zdroje v rámci přezkumu v polovině období
1. Pro přidělení částky uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) Komise do 1. června 2017 přihlédne k zatížení členských států při správě hranic, včetně pátracích a záchranných činností, k nimž může dojít při operacích na ostrahu hranic na moři, a hodnotících zpráv vypracovaných v rámci schengenského hodnotícího a monitorovacího mechanismu a k úrovním ohrožení, na vnějších hranicích na období 2017-2020 a k faktorům, které měly vliv bezpečnost na vnějších hranicích v období 2014-2016. Uvedená částka se rozděluje mezi členské státy na základě vážení těchto kategorií hranic při zohlednění odstavce 6 tohoto článku:
a)
45 % pro vnější námořní hranice;
b)
38 % pro vnější pozemní hranice;
c)
17 % pro letiště.
2. Pro vnější námořní a pozemní hranice se při výpočtu částky vychází z délky úseků vnější hranice vynásobené úrovní ohrožení (minimální, běžné, střední, vysoká) pro každý úsek hranice, a to tímto způsobem:
a)
koeficient 0,5 pro minimální ohrožení;
b)
koeficient 1 pro běžné ohrožení;
c)
koeficient 3 pro střední ohrožení;
d)
koeficient 5 pro vysoké ohrožení.
3. V případě letišť se příspěvek pro každý členský stát stanoví následovně:
a)
50 % na základě počtu osob překračujících vnější hranice;
b)
50 % na základě počtu státních příslušníků třetích zemí, jimž byl na vnější hranici odepřen vstup.
4. V souladu se zprávou o analýze rizik vypracovanou agenturou Frontex a ve spolupráci s touto agenturou, případně s dalšími agenturami Unie, Komise určí úrovně ohrožení pro každý úsek vnější hranice členských států na období 2017-2020. Úrovně ohrožení se stanoví na základě těchto faktorů:
a)
zátěž v důsledku správy hranic na vnějších hranicích;
b)
faktory, které ovlivnily bezpečnost na vnějších hranicích členských států v období 2014-2016;
c)
změny politik Unie, například vízové politiky;
d)
možné budoucí trendy migračních toků a rizika nelegálních činností v souvislosti s nedovoleným překračováním vnějších hranic osobami a
e)
pravděpodobné změny v politické, hospodářské a sociální oblasti ve třetích zemích, zejména pak v sousedních zemích.
Komise má povinnost před vydáním zprávy, ve které se stanoví úrovně ohrožení, uspořádat s členskými státy výměnu názorů.
5. Pro účely rozdělení zdrojů podle odstavce 1:
a)
se zohlední demarkační linie mezi územími uvedenými v článku 1 nařízení Rady (ES) č. 866/2004 (29), a to i přesto, že se nejedná o vnější pozemní hranici, pokud se zůstává použitelný článek 1 protokolu č. 10 týkajícího se Kypru k aktu o přistoupení z roku 2003; nezohledňuje se však délka námořní hranice, která se nachází severně od této linie;
b)
se výrazem „vnější námořní hranice“ rozumí vnější hranice pobřežního moře členských států v souladu s vymezením podle článků 4 až 16 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu. V případech, kdy je k zamezení nepovoleného překračování hranic třeba rozsáhlých pravidelných operací, se však tímto výrazem rozumí vnější hranice oblastí s vysokým rizikem. Tyto vnější hranice se určí s ohledem na příslušné údaje týkající se těchto operací v letech 2014-2016 poskytnuté dotčenými členskými státy.
6. Navíc v návaznosti na výzvu Komise učiněnou do 1. června 2017 mohou členské státy obdržet další příspěvek za předpokladu, že je jako takový označen v národním programu a bude použit na dosažení specifických akcí, které budou stanoveny s ohledem na priority Unie v danou dobu.
7. Další částky v rámci tohoto článku se přidělí dotčeným členským státům v příslušném rozhodnutí o financování, kterým se schvaluje nebo pozměňuje jejich národní program postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 9
Národní programy
1. Národní programy, které mají být vypracovány s přihlédnutím k výsledku politického dialogu uvedeného v článku 13 nařízení (EU) č. 514/2014 v rámci nástroje, a ty, které mají být vypracovány podle nařízení (EU) č. 513/2014, jsou předloženy Komisi jako jediný národní program pro fond v souladu s článkem 14 nařízení (EU) č. 514/2014.
2. V rámci národních programů, které má Komise posoudit a schválit podle článku 14 nařízení (EU) č. 514/2014, členské státy v rámci cílů uvedených v článku 3 tohoto nařízení a s přihlédnutím k výsledku politického dialogu uvedeného v článku 13 nařízení (EU) č. 514/2014 sledují především tyto cíle:
a)
vytvořit evropský systém ostrahy hranic (Eurosur) v souladu s právem a pokyny Unie;
b)
podporovat a rozšiřovat stávající kapacitu na národní úrovni ve vízové politice a při správě vnějších hranic, jakož i podporovat a rozšiřovat opatření v rámci oblasti volného pohybu v souvislosti se správou vnějších hranic, s ohledem zejména na nové technologie, vývoj nebo normy pro řízení migračních toků;
c)
podporovat další rozvoj řízení migračních toků konzulárními a jinými službami členského státu v třetích zemích, například vytvořením mechanismu konzulární spolupráce, s cílem usnadnit zákonné cestování v souladu s právem Unie či právem příslušného členského státu a zabránit nelegálnímu přistěhovalectví do Unie;
d)
posilovat integrovanou správu hranic testováním a zaváděním nových nástrojů, interoperabilních systémů a pracovních metod, jejichž cílem je zlepšit výměnu informací v rámci členského státu nebo zlepšit spolupráci mezi agenturami;
e)
rozvíjet projekty, jejichž cílem bude zajistit jednotnou a vysokou úroveň ochrany vnější hranice v souladu se společnými standardy Unie a jež budou zaměřeny na zvýšenou interoperabilitu systémů správy hranic mezi členskými státy;
f)
podporovat po konzultaci s agenturou Frontex akce zaměřené na podporu další harmonizace správy hranic a zejména technologických prostředků v souladu se společnými standardy Unie;
g)
zajišťovat správné a jednotné uplatňování acquis Unie týkající se víz a ochrany hranic v důsledku nedostatků zjištěných na úrovni Unie a potvrzených výsledky zjištěnými v rámci schengenského hodnotícího a monitorovacího mechanismu;
h)
budovat kapacitu pro řešení budoucích problémů, včetně současných i budoucích hrozeb a tlaků na vnějších hranicích zejména s ohledem na analýzu vypracovanou příslušnými agenturami Unie.
3. Při plnění cílů uvedených v odstavci 2 mohou členské státy poskytnout podporu akcím v rámci svých národních programů prováděným ve třetích zemích a v souvislosti se třetími zeměmi, včetně sdílení informací a operativní spolupráce.
4. Aby se vzájemně doplňovaly poslání agentury Frontex a povinnosti členských států, pokud jde o ochranu a ostrahu vnějších hranic, i pro zajištění konzistentnosti a předcházení neefektivnímu vynakládání nákladů, konzultuje Komise s agenturou Frontex návrhy národních programů, zejména ohledně činností financovaných z operační podpory.
Článek 10
Operační podpora v rámci národních programů členských států
1. Členský stát může využít až 40 % částky přidělené v rámci nástroje na svůj národní program na financování operační podpory pro veřejné orgány odpovědné za plnění úkolů a služeb, které představují pro Unii veřejnou službu.
2. Operační podpora je poskytována, pokud dotčený členský stát splní následující podmínky:
a)
dodržuje acquis Unie týkající se hranic a víz;
b)
dodržuje cíle národního programu;
c)
dodržuje společné standardy Unie s cílem posílit koordinaci mezi členskými státy a zabránit zdvojování, roztříštěnosti a nákladové neefektivitě v oblasti ochrany hranic.
3. Za tímto účelem Komise před schválením národních programů posoudí výchozí situaci v členských státech, které naznačily svůj záměr požádat o operační podporu, a přihlédne přitom případně k schengenským hodnotícím zprávám.
Zjištění Komise jsou předmětem výměny názorů s dotčeným členským státem.
V návaznosti na výměnu názorů může být schválení rozpočtové podpory ze strany Komise v rámci národního programu členského státu podmíněno programováním a dokončením řady akcí s cílem zajistit, aby podmínky stanovené v odstavci 2 byly do poskytnutí rozpočtové podpory zcela splněny.
4. Operační podpora se soustřeďuje na konkrétní úkoly nebo služby a zaměřuje se na cíle stanovené v příloze III. Je potřeba provést plnou úhradu výdajů vzniklých při plnění úkolů nebo služeb definovaných v národním programu v rozmezí finančních limitů stanovených v programu a stropu podle odstavce 1.
5. Operační podpora podléhá dohledu a výměně informací mezi Komisí a dotčeným členským státem v porovnání s výchozí situací v tomto členském státě, cíli, které mají být splněny, a ukazateli, kterými se měří pokrok.
6. Komise stanoví prostřednictvím prováděcích aktů postupy pro podávání zpráv týkající se uplatňování tohoto ustanovení a veškeré další praktické podrobnosti, aby členské státy a Komise mohly dodržet tento článek. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 18 odst. 2.
Článek 11
Operační podpory na zvláštní režim průjezdu
1. Nástroj poskytne podporu na ušlé poplatky z víz vystavených za účelem průjezdu a na krytí dodatečných nákladů vynaložených na zavedení režimu dokladu k usnadnění průjezdu (FTD) a dokladu k usnadnění průjezdu po železnici (FRTD) v souladu s nařízením (ES) č. 693/2003 a nařízením (ES) č. 694/2003.
2. Zdroje přidělené Litvě v souladu s odstavcem 1 nepřesáhnou za období 2014-2020 154 milionů EUR a jsou dány k dispozici jako dodatečná konkrétní operační podpora pro Litvu.
3. Pro účely odstavce 1 se dodatečnými náklady rozumějí náklady, které přímo vyplývají z konkrétních požadavků při provádění operací v rámci zvláštního režimu průjezdu a které nevznikají v důsledku udělování víz pro účely průjezdu nebo pro jiné účely.
Financovat lze tyto druhy dodatečných nákladů:
a)
investice do infrastruktury;
b)
odborná příprava zaměstnanců provádějících zvláštní režim průjezdu;
c)
další náklady na provoz, včetně platů zaměstnanců konkrétně provádějících zvláštní režim průjezdu.
4. Ušlé poplatky uvedené v odstavci 1 tohoto článku se vypočítají na základě výše poplatků za víza a osvobození od poplatků za víza stanovených v Dohodě mezi Evropským společenstvím a Ruskou federací o usnadnění udělování víz občanům Evropské unie a Ruské federace (30) v mezích finančního rámce stanoveného v odstavci 2 tohoto článku.
5. Komise a Litva přezkoumají uplatnění tohoto článku v případě změn, které mají dopad na existenci nebo fungování zvláštního režimu průjezdu.
6. Komise stanoví formou prováděcího aktu postupy pro podávání zpráv týkající se uplatňování tohoto ustanovení a veškeré finanční a jiné praktické podrobnosti, aby Litva a Komise mohly dodržet tento článek. Tyto prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 18 odst. 2.
7. Pro zajištění hladkého fungování zvláštního režimu průjezdu může Komise učinit konkrétní dočasné dohody o úhradě, které se odchylují od ustanovení nařízení (EU) č. 514./2014.
Článek 12
Programování v souladu s výsledky schengenského hodnotícího a monitorovacího mechanismu
V návaznosti na zprávu schengenského hodnocení, jak byla přijata v souladu s nařízením (EU) č. 1053/2013, dotčený členský stát prověří společně s Komisí a agenturou Frontex, jak řešit příslušná zjištění, včetně jakýchkoli nedostatků, a provést doporučení v rámci svého národního programu.
V případě nutnosti členský stát přepracuje svůj národní program v souladu s čl. 14 odst. 9 nařízení (EU) č. 513/2014 a zohlední v něm uvedená zjištění a doporučení.
Financování nápravných akcí je prioritou. V návaznosti na dialog s Komisí a agenturou Frontex příslušný členský stát přerozdělí zdroje v rámci svého programu, včetně zdrojů vyčleněných na operační podporu, nebo zavede nebo změní akce s cílem napravit nedostatky v souladu se zjištěními a doporučeními podle zprávy o schengenském hodnocení.
Článek 13
Akce Unie
1. Z podnětu Komise může být nástroj využíván k financování nadnárodních akcí nebo akcí, na kterých má Unie mimořádný zájem (dále jen „akce Unie“) a jež se týkají obecných, specifických a operačních cílů uvedených v článku 3.
2. Akce Unie jsou způsobilé k financování, pokud sledují zejména tyto cíle:
a)
podporovat přípravné, monitorovací, administrativní a technické činnosti nutné k provádění politiky vnějších hranic a vízové politiky, včetně posilování správy schengenského prostoru vytvořením a uplatňováním hodnotícího mechanismu, jak stanoví nařízení (EU) č. 1053/2013 k ověření uplatňování schengenského acquis a schengenského hraničního kodexu, zejména výdaje na mise odborníků Komise a členských států, kteří se účastní návštěv na místě;
b)
zlepšit znalosti a chápání situace převládající v členských státech a třetích zemích prostřednictvím analýzy, hodnocení a podrobného monitorování politik;
c)
podporovat rozvoj společných statistických nástrojů, včetně společných statistických nástrojů, metod a společných ukazatelů;
d)
podporovat a sledovat provádění právních předpisů Unie a cílů politik Unie v členských státech a hodnotit jejich účinnost a dopad, a to i s ohledem na dodržování lidských práv a základních svobod v rozsahu působnosti tohoto nástroje;
e)
podporovat vytváření sítí, vzájemné učení, určování a šíření osvědčených postupů a inovativních přístupů mezi jednotlivými zúčastněnými stranami na evropské úrovni;
f)
podporovat projekty zaměřené na harmonizaci a interoperabilitu opatření souvisejících se správou hranic v souladu se společnými standardy Unie s cílem rozvíjet evropský systém integrované správy hranic;
g)
zlepšovat povědomí o politikách a cílech Unie mezi zúčastněnými stranami a širokou veřejností, včetně institucionální komunikace týkající se politických priorit Unie;
h)
zlepšovat kapacitu evropských sítí pro posuzování, propagaci, podporu a další rozvoj politik a cílů Unie;
i)
podporovat mimořádně inovativní projekty, které rozvíjejí nové metody nebo technologie s potenciálem jejich převedení do jiného členského státu, zejména projekty, jejichž cílem je zkoušet a potvrdit výzkumné projekty;
j)
podporovat akce ve třetích zemích a ve vztahu k těmto zemím, jak stanoví čl. 4 odst. 2.
3. Akce Unie se provádějí v souladu s článkem 6 nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 14
Mimořádná pomoc
1. Nástroj poskytuje finanční pomoc na řešení naléhavých a konkrétních potřeb v případě mimořádné situace, jak je vymezeno v čl. 2 písm. f).
2. Mimořádná pomoc se provádí v souladu s články 6 a 7 nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 15
Zřízení programu na rozvoj nových systémů informačních technologií
Program na rozvoj systémů informačních technologií založených na stávajících nebo nových systémech informačních technologií bude prováděn po přijetí právních předpisů Unie, jež vymezují tyto systémy informačních technologií a jejich komunikační infrastrukturu zejména s cílem zlepšit řízení a správu toků cestujících osob na vnějších hranicích posilováním kontrol a současném urychlování překračování hranic pro běžné cestující. Kde je to vhodné, zajistí se součinnost se stávajícími systémy informačních technologií s cílem zabránit zdvojování výdajů.
Rozdělení částky uvedené v čl. 5 odst. 5 písm. b) je stanoveno buď v příslušných legislativních aktech Unie, nebo po přijetí příslušných legislativních aktů aktem v přenesené pravomoci podle článku 17.
Komise informuje Evropský parlament a Radu o pokroku při vývoji těchto systémů informačních technologií nejméně jednou ročně a pokaždé, kdy to bude vhodné.
Článek 16
Technická pomoc
1. Z podnětu nebo jménem Komise může být poskytnuto z nástroje až 1,7 milionu EUR ročně na technickou pomoc pro fond v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 514/2014.
2. Z podnětu členského státu je možné prostřednictvím nástroje financovat činnosti v oblasti technické pomoci v souladu s článkem 20 nařízení (EU) č. 514/2014. Částka vyčleněná na technickou pomoc v období 2014-2020 nepřesáhne 5 % celkové částky přidělené členskému státu navýšenou o 500 000 EUR.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 17
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 5 odst. 5 písm. b, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 2 a článku 15 se svěřuje Komisi na dobu sedmi let ode dne 21. května 2014. Komise vypracuje zprávu o přenesení pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem sedmiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o další tři roky, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem tohoto sedmiletého období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 5 odst. 5 písm. b, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 2 a článku 15 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 5 odst. 5 písm. b, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 2 a článku 15 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 18
Postup projednávání ve výborech
1. Komisi je nápomocen Výbor pro Azylový, migrační a integrační fond a Fond pro vnitřní bezpečnost zřízený článkem 59 odst. 1 nařízení (EU) č. 514/2014.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 19
Použitelnost nařízení (EU) č. 514/2014
Na nástroj se použijí ustanovení nařízení (EU) č. 514/2014.
Článek 20
Zrušení
Rozhodnutí č. 574/2007/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2014.
Článek 21
Přechodná ustanovení
1. Tímto nařízením není dotčeno pokračování nebo změna, včetně úplného nebo částečného zrušení, projektů a ročních programů až do jejich uzavření nebo finanční pomoci schválené Komisí na základě rozhodnutí č. 574/2007/ES ani žádného jiného právního předpisu, který se na tuto pomoc použije k 31. prosinci 2013.
2. Při rozhodování o spolufinancování z nástroje Komise přihlíží k opatřením, která mají finanční dopady v období tohoto spolufinancování a která byla přijata na základě rozhodnutí č. 574/2007/ES před 20. květnem 2014.
3. Částky přidělené na závazky pro spolufinancování schválené Komisí mezi 1. lednem 2011 a 31. prosincem 2014, k nimž nejsou doklady požadované pro uzavření akce zaslány Komisi ve lhůtě pro předložení závěrečné zprávy, Komise automaticky uvolní ze závazku do 31. prosince 2017, přičemž vzniká povinnost neoprávněně vyplacené částky vrátit.
4. K částkám na akce, které byly pozastaveny z důvodu soudních řízení nebo správních řízení o opravném prostředku s odkladným účinkem, se při výpočtu částky, která se automaticky uvolňuje ze závazku, nepřihlíží.
5. Členské státy předloží Komisi do 30. června 2015 hodnotící zprávu o výsledcích a dopadech akcí spolufinancovaných podle rozhodnutí č. 574/2007/ES za období 2011-2013.
6. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů do 31. prosince 2015 následnou hodnotící zprávu podle rozhodnutí č. 574/2007/ES za období 2011-2013.
Článek 22
Přezkum
Evropský parlament a Rada na základě návrhu Komise přezkoumají toto nařízení nejpozději do 30. června 2020.
Článek 23
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 515/2014
av den 16 april 2014
om inrättande, som en del av fonden för inre säkerhet, av ett instrument för ekonomiskt stöd för yttre gränser och visering och om upphävande av beslut nr 574/2007/EG
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 77.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3),
och av följande skäl:
(1)
Unionens mål att säkerställa en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa enligt artikel 67.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) bör uppnås bland annat genom gemensamma åtgärder som avser personers passage av de inre gränserna och gränskontroll vid de yttre gränserna samt den gemensamma viseringspolitiken som en del av ett enhetligt mångskiktat system, som möjliggör utbyte av uppgifter och fullständig situationskännedom och som syftar till att underlätta lagligt resande och bekämpa olaglig invandring.
(2)
Unionen behöver en mer samstämmig strategi beträffande de inre och yttre aspekterna av migrationshantering och inre säkerhet och bör fastställa ett samband mellan kampen mot olaglig invandring och förbättringen av säkerheten vid unionens yttre gränser samt bättre samarbete och bättre dialog med tredjeländer i syfte att hantera olaglig invandring och främja laglig migration.
(3)
Det behöver utarbetas en samordnad strategi för problem som uppstår till följd av migrationstryck och asylansökningar och för förvaltning av unionens yttre gränser, och budgetmedel och tillräckliga resurser bör tillhandahållas för att hantera krissituationer i en anda av respekt för de mänskliga rättigheterna och solidaritet mellan alla medlemsstater, samtidigt som man är medveten om det nationella ansvaret och säkerställer en tydlig uppdelning av uppgifterna.
(4)
Europeiska unionens strategi för inre säkerhet (nedan kallad strategin för inre säkerhet), som antogs av rådet i februari 2010, utgör en gemensam dagordning för att angripa dessa gemensamma säkerhetsproblem. Kommissionens meddelande från november 2010 med titeln EU:s strategi för den inre säkerheten i praktiken: Fem steg mot ett säkrare Europa omsätter strategins principer och riktlinjer i konkreta åtgärder genom att identifiera fem strategiska mål: störa den verksamhet som bedrivs av kriminella nätverk på internationell nivå, förebygga terrorism och bekämpa radikalisering och rekrytering, förbättra säkerheten för medborgare och företag på internet, stärka säkerheten genom gränsförvaltning samt öka Europas förmåga att stå emot kriser och katastrofer.
(5)
Enligt strategin för inre säkerhet är frihet, säkerhet och rättvisa mål som bör eftersträvas parallellt, och för att frihet och rättvisa ska kunna uppnås bör säkerheten alltid eftersträvas i enlighet med principerna i fördragen, rättsstatsprincipen och unionens skyldigheter i fråga om grundläggande rättigheter.
(6)
Solidaritet mellan medlemsstaterna, tydlighet kring ansvarsfördelningen, respekt för grundläggande friheter och mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen, ett starkt fokus på det globala perspektivet och kopplingen till den yttre säkerheten samt konsekvens och överensstämmelse med unionens utrikespolitiska målsättningar enligt artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) bör vara centrala vägledande principer för genomförandet av strategin för inre säkerhet.
(7)
För att främja genomförandet av strategin för inre säkerhet och se till att den blir en operativ verklighet bör medlemsstaterna få tillräckligt ekonomiskt stöd från unionen genom en fond för inre säkerhet (nedan kallad fonden).
(8)
På grund av de rättsliga förhållanden som är tillämpliga på avdelning V i EUF-fördraget är det inte juridiskt möjligt att inrätta fonden som ett enda finansieringsinstrument. Fonden bör därför inrättas som en övergripande ram för unionens ekonomiska stöd på området för den inre säkerheten, omfattande det instrument för ekonomiskt stöd för yttre gränser och visering (nedan kallat instrumentet) som inrättas genom denna förordning och det instrument för ekonomiskt stöd till polissamarbete, förebyggande och bekämpande av brottslighet samt krishantering som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 513/2014 (4). Denna övergripande ram bör kompletteras genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 514/2014 (5), till vilken den här förordningen bör hänvisa när det gäller bestämmelser om programplanering, ekonomisk förvaltning, förvaltning och kontroll, räkenskapsavslut, programavslut, rapportering och utvärdering.
(9)
Den nya tvådelade strukturen på området inrikes frågor bör bidra till förenkling, rationalisering, konsolidering och insyn på det området. Synergier, konsekvens och komplementaritet med andra fonder och program bör eftersträvas, bland annat med tanke på fördelningen av medel till gemensamma mål. Överlappning mellan de olika finansieringsinstrumenten bör emellertid undvikas.
(10)
Fonden bör återspegla behovet av större flexibilitet och förenkling, samtidigt som den uppfyller krav på förutsebarhet och säkerställer en rättvis och transparent resursfördelning som uppfyller de allmänna och särskilda mål som anges i denna förordning.
(11)
Åtgärdseffektivitet och optimal användning av de ekonomiska resurserna bör utgöra vägledande principer för genomförandet av fonden. Vidare bör fonden genomföras på ett så ändamålsenligt och användarvänligt sätt som möjligt.
(12)
Fonden bör ta särskild hänsyn till medlemsstater som på grund av sitt geografiska läge utsätts för ett oproportionerligt hårt migrationstryck.
(13)
Solidaritet och delat ansvar mellan medlemsstaterna och unionen är en grundläggande beståndsdel av den gemensamma politiken för förvaltningen av de yttre gränserna.
(14)
Fonden bör ge uttryck för solidaritet genom ekonomiskt stöd till de medlemsstater som fullt ut tillämpar Schengenregelverkets bestämmelser om de yttre gränserna samt till de medlemsstater som förbereder sig för fullt deltagande i Schengensamarbetet, och den bör användas av medlemsstaterna på ett sätt som gynnar unionens gemensamma politik för förvaltningen av de yttre gränserna.
(15)
I syfte att bidra till uppnåendet av det allmänna målet för fonden, bör medlemsstaterna se till att deras nationella program behandlar de särskilda målen för instrumentet och att fördelningen av anslag mellan målen står i proportion till utmaningarna och behoven och säkerställer att målen kan uppnås. Om ett nationellt program inte behandlar ett av de särskilda målen eller anslagsfördelningen understiger minimiprocenten för vissa mål i de nationella programmen enligt denna förordning, bör den berörda medlemsstaten lämna en motivering inom ramen för programmet.
(16)
För att mäta fondens resultat bör gemensamma indikatorer fastställas för vart och ett av instrumentets särskilda mål. Mätningen av uppfyllelsen av de särskilda målen med hjälp av gemensamma indikatorer gör inte genomförandet av åtgärder avseende dessa indikatorer obligatoriskt.
(17)
En medlemsstat bör inte samtidigt delta i fonden och i ett av unionens tillfälliga finansieringsinstrument som hjälper de stödmottagande medlemsstaterna att finansiera bland annat åtgärder vid unionens nya yttre gränser för genomförandet av Schengenregelverket om gränser och visering samt kontrollen vid de yttre gränserna.
(18)
Instrumentet bör bygga på den kapacitetsuppbyggnad som utvecklats med stöd av Fonden för yttre gränser för perioden 2007 - 2013, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 574/2007/EG (6), och bör utvidga den så att den tar hänsyn till den senaste utvecklingen.
(19)
När medlemsstaterna fullgör sina uppgifter vid de yttre gränserna och på konsulaten i enlighet med Schengenregelverkets bestämmelser om gränser och visering gör de detta i alla övriga Schengenmedlemsstaters intresse och för deras räkning, och de utför därmed en tjänst av allmänt intresse för unionen. Instrumentet bör bidra till att täcka driftskostnaderna i samband med gränskontroll och viseringspolitik och göra det möjligt för medlemsstaterna att upprätthålla den kapacitet som är avgörande för denna tjänst av allmänt intresse. Detta bidrag består av full ersättning för ett val av specifika kostnader kopplade till målen enligt instrumentet och bör utgöra en integrerande del av de nationella programmen.
(20)
Instrumentet bör komplettera och förstärka de åtgärder som vidtagits för att utveckla det operativa samarbetet under överinseende av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (nedan kallad Frontex), som inrättats genom rådets förordning (EU) nr 2007/2004 (7), inbegripet nya verksamheter som blir följden av de ändringar som införts genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1168/2011 (8), och därigenom ytterligare stärka solidariteten mellan de medlemsstater som utför kontroller av de yttre gränserna i hela Schengenområdets intresse och för dess räkning. Detta innebär bland annat att medlemsstaterna när de utarbetar sina nationella program bör ta hänsyn till de analysverktyg och operativa och tekniska riktlinjer som tagits fram av Frontex, liksom de utbildningsplaner som utarbetats, nämligen den gemensamma grundplanen för utbildning av gränsbevakningstjänstemän, inklusive de delar i denna som rör de grundläggande rättigheterna och tillgången till internationellt skydd. I syfte att se till att byråns uppdrag och medlemsstaternas ansvar för kontroll och övervakning av de yttre gränserna kompletterar varandra och för att säkerställa konsekvens och motverka kostnadsineffektivitet, bör kommissionen samråda med Frontex om de utkast till nationella program som medlemsstaterna lämnar in, i synnerhet för den verksamhet som finansieras inom ramen för driftsstödet.
(21)
Instrumentet bör genomföras med fullt iakttagande av de rättigheter och principer som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, i enlighet med unionens internationella skyldigheter samt utan att det påverkar tillämpningen av särskilda bestämmelser om rätten till asyl och internationellt skydd.
(22)
En enhetlig och högkvalitativ kontroll vid de yttre gränserna är väsentlig för att stärka området med frihet, säkerhet och rättvisa. I enlighet med en gemensam unionsstandard bör instrumentet stödja åtgärder som rör förvaltningen av de yttre gränserna och som ska tillämpas i enlighet med den fyrdelade modellen för tillträdeskontroll, som omfattar åtgärder i tredjeländer, samarbete med grannländer, åtgärder för gränskontroll samt kontrollåtgärder inom området för fri rörlighet, i syfte att förebygga olaglig invandring och gränsöverskridande brottslighet inom Schengenområdet.
(23)
I enlighet med artikel 3 i EU-fördraget bör instrumentet stödja verksamhet som säkerställer skyddet för barn som löper risk för skada vid de yttre gränserna. I synnerhet bör medlemsstaterna, när de genomför åtgärder för identifiering, omedelbar hjälp och hänvisning till skyddstjänster, där så är möjligt särskilt beakta utsatta personer, särskilt barn och ensamkommande minderåriga.
(24)
För att säkerställa en enhetlig och högkvalitativ kontroll av de yttre gränserna och underlätta lagliga resor över de yttre gränserna inom ramen för strategin för inre säkerhet, bör instrumentet bidra till utvecklingen av ett gemensamt integrerat system för gränsförvaltning. Det systemet omfattar alla åtgärder som inbegriper politik, rätt, systematiskt samarbete, fördelning av bördan, bedömning av situationen och skiftande förhållanden vid ställen där irreguljära migranter passerar gränsen, personal, utrustning samt teknik och som vidtas av medlemsstaternas behöriga myndigheter på olika nivåer, i samarbete med Frontex, tredjeländer och vid behov andra aktörer, i synnerhet Europol och byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system, med hjälp av bland annat den fyrdelade modellen för gränssäkerhet och unionens integrerade riskanalys.
(25)
I enlighet med protokoll nr 5 till 2003 års anslutningsakt om persontransitering landvägen mellan Kaliningradområdet och andra delar av Ryska federationen bör instrumentet bära alla ytterligare kostnader som uppstår till följd av genomförandet av de särskilda bestämmelserna i unionens regelverk för sådan transitering, det vill säga rådets förordning (EG) nr 693/2003 (9) och rådets förordning (EG) nr 694/2003 (10). Behovet av fortsatt ekonomiskt stöd för uteblivna avgifter bör emellertid avgöras av den gällande viseringsordningen mellan unionen och Ryska federationen.
(26)
Instrumentet bör även inbegripa stöd till nationella åtgärder och samarbete mellan medlemsstaterna på området viseringspolitik och annan verksamhet som äger rum i skedet före kontrollerna vid de yttre gränserna, och bör fullt ut utnyttja Informationssystemet för viseringar (VIS). En effektiv förvaltning av den verksamhet som anordnas av medlemsstaternas tjänsteavdelningar i tredjeländer ligger i den gemensamma viseringspolitikens intresse, som en del av ett mångskiktat system som syftar till att underlätta lagligt resande och bekämpa olaglig invandring till unionen, och utgör en integrerande del av det gemensamma integrerade gränskontrollsystemet.
(27)
Instrumentet bör vidare stödja åtgärder på Schengenländernas territorium som en del av utvecklingen av ett gemensamt integrerat system för gränsförvaltning vilket stärker Schengenområdets övergripande funktionssätt.
(28)
Instrumentet bör också stödja unionens utveckling av it-system på grundval av befintliga och/eller nya it-system, för att förse medlemsstaterna med verktyg för att mer effektivt hantera tredjelandsmedborgares rörlighet över gränserna och säkerställa en bättre identifiering och kontroll av resenärer och på så sätt underlätta resandet och förbättra gränssäkerheten. För detta ändamål bör ett program inrättas i överensstämmelse med informationshanteringsstrategin för EU:s inre säkerhet i syfte att täcka kostnaderna för utvecklingen av både de centrala och de nationella delarna i dessa system, vilka ska säkerställa teknisk överensstämmelse, driftskompatibilitet med unionens andra it-system, kostnadsbesparingar och ett smidigt genomförande i medlemsstaterna. De it-systemen bör vara förenliga med de grundläggande rättigheterna, inklusive skyddet av personuppgifter.
(29)
Medlemsstaterna bör anslå nödvändiga medel till det Europeiska gränsövervakningssystemet (Eurosur), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1052/2013 (11), för att det systemet ska kunna fungera väl.
(30)
För att omedelbart hantera oväntade migrationstryck och risker för gränssäkerheten, bör det vara möjligt att ge bistånd i nödsituationer i enlighet med den ram som fastställs i förordning (EU) nr 514/2014.
(31)
I syfte att stärka solidariteten i Schengenområdet som helhet bör vidare den berörda medlemsstaten - i de fall där brister eller möjliga risker identifierats, särskilt efter en utvärdering av Schengensamarbetet - följa upp frågan på lämpligt sätt genom att använda medel inom ramen för sitt nationella program per prioritering, i tillämpliga fall, för att komplettera bistånd i nödsituationer.
(32)
För att stärka solidariteten och delandet av ansvar bör medlemsstaterna uppmuntras att använda en del av de medel som finns tillgängliga inom deras nationella program för specifika prioriteringar som fastställs av unionen, såsom inköp av teknisk utrustning till Frontex och utveckling av unionens konsulära samarbete. Verkan av unionens finansiering behöver maximeras genom att man mobiliserar och sammanför offentliga och privata ekonomiska resurser för att uppnå en hävstångseffekt. Största möjliga insyn, ansvarighet och demokratisk kontroll bör säkerställas när det gäller innovativa instrument och mekanismer för finansiering som involverar unionsbudgeten.
(33)
För att säkra tillämpningen av Schengenregelverket i hela Schengenområdet bör genomförandet av rådets förordning (EU) nr 1053/2013 (12) också stödjas inom ramen för instrumentet, eftersom den är ett viktigt verktyg för att underlätta genomförandet av unionens politik på området med frihet, säkerhet och rättvisa genom att den säkerställer en hög skyddsnivå för de externa gränserna och att det inte förekommer någon gränskontroll inom Schengenområdet.
(34)
Mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits i samband med fonden för yttre gränser och utvecklingen av SIS II och VIS anses det lämpligt att medge en viss grad av flexibilitet för eventuella överföringar av medel mellan de olika metoderna för att genomföra instrumentets mål, utan att det påverkar tillämpningen av principen om att från början säkra en kritisk massa och finansiell stabilitet för programmen samt driftsstöd för medlemsstaterna, och utan att det påverkar Europaparlamentets och rådets kontroll.
(35)
Likaledes bör åtgärdernas räckvidd och taket för de medel som finns tillgängliga för unionen (nedan kallade unionsåtgärder) ökas för att öka unionens kapacitet att under ett visst budgetår genomföra en rad olika verksamheter vad gäller förvaltningen av de yttre gränserna och den gemensamma viseringspolitiken i hela unionens intresse, när och i den mån behoven uppstår. Sådana unionsåtgärder omfattar studier och pilotprojekt för att främja förvaltningen av de yttre gränserna och den gemensamma viseringspolitiken och deras tillämpning, utbildning av gränskontrolltjänstemän i skydd av de mänskliga rättigheterna, åtgärder eller arrangemang i tredjeländer för att hantera migrationstryck från dessa länder i syfte att uppnå en optimal hantering av migrationsströmmarna till unionen samt en effektiv organisation av de därtill hörande uppgifterna vid de yttre gränserna och på konsulaten.
(36)
Åtgärder som vidtas i och avseende tredjeländer och som får stöd genom instrumentet bör vidtas i samverkan och samordning med andra åtgärder utanför unionen som finansieras genom unionens geografiska och tematiska instrument för externt stöd. Vid genomförandet av dessa åtgärder bör i synnerhet fullständig överensstämmelse eftersträvas med principerna och de allmänna målen för unionens yttre åtgärder och utrikespolitik rörande landet eller regionen i fråga. Åtgärderna bör inte vara avsedda att stödja åtgärder som är direkt utvecklingsinriktade, och de bör vid behov komplettera det ekonomiska stöd som ges genom instrument för externt stöd. Överensstämmelse bör eftersträvas även med unionens humanitära politik, särskilt när det gäller genomförandet av akuta åtgärder.
(37)
Finansiering ur unionens budget bör koncentreras till verksamhet där unionens insatser kan tillföra ett mervärde jämfört med åtgärder som medlemsstaterna vidtar på egen hand. Eftersom unionen har bättre förutsättningar än medlemsstaterna att tillhandahålla en ram för unionens solidaritet vad gäller gränskontroller, viseringspolitik och hantering av migrationsströmmar och att skapa en plattform för utvecklingen av gemensamma it-system till stöd för denna politik, kommer det ekonomiska stöd som ges inom ramen för denna förordning i synnerhet att bidra till att stärka den nationella kapaciteten och unionens kapacitet på dessa områden.
(38)
Tilldelning av grundbelopp till medlemsstaterna bör fastställas i denna förordning. Grundbeloppet för varje medlemsstat bör beräknas utifrån tilldelningarna till varje medlemsstat inom Fonden för yttre gränser för åren 2010-2012. Detta belopp bör divideras med det totala antalet anslag som är tillgängliga för den delade förvaltningen under dessa tre år. Beräkningarna stämmer överens med de fördelningskriterier som anges i beslut nr 574/2007/EG.
(39)
Kommissionen bör övervaka genomförandet av instrumentet i enlighet med de relevanta bestämmelserna i förordning (EU) nr 514/2014 med hjälp av nyckelindikatorer för utvärdering av resultat och effekter. Nyckeltalen, inklusive relevanta referensnivåer, bör ge ett minimiunderlag för att utvärdera i vilken utsträckning instrumentets mål har uppnåtts.
(40)
I syfte att komplettera eller ändra bestämmelserna i denna förordning med avseende på fastställande av särskilda åtgärder i de nationella programmen, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(41)
För tillämpningen av denna förordning, inklusive vid utarbetandet av delegerade akter, bör kommissionen samråda med experter från samtliga medlemsstater.
(42)
För att säkerställa en enhetlig, effektiv och tidsmässigt samordnad tillämpning av de bestämmelser om driftsstöd som fastställs i denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (13).
(43)
Eftersom målet för denna förordning, nämligen att skapa solidaritet och delat ansvar mellan medlemsstaterna och unionen i förvaltningen av de yttre gränserna och viseringspolitiken, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, utan snarare kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(44)
Beslut nr 574/2007/EG bör upphävas, om inte annat följer av övergångsbestämmelserna i denna förordning.
(45)
När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (14), en utveckling av Schengenregelverket som omfattas av de områden som avses i artikel 1.A och 1.B i rådets beslut 1999/437/EG (15).
(46)
När det gäller Schweiz utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (16), en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A och 1.B i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (17).
(47)
När det gäller Liechtenstein utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (18), en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A och 1.B i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU (19).
(48)
I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och till EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna förordning är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella rätt.
(49)
Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Förenade kungariket inte deltar, i enlighet med rådets beslut 2000/365/EG (20). Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Förenade kungariket.
(50)
Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar, i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (21). Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.
(51)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (22). Denna förordning bör därför gälla från och med den 1 januari 2014.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. Genom denna förordning inrättas ett instrument för ekonomiskt stöd för förvaltningen av de yttre gränserna och den gemensamma viseringspolitiken (nedan kallat instrumentet) som en del av fonden för inre säkerhet (nedan kallad fonden).
Tillsammans med förordning (EU) nr 513/2014 inrättas fonden genom denna förordning för perioden från den 1 januari 2014 till den 31 december 2020.
2. I denna förordning fastställs
a)
målen för det ekonomiska stödet och vilka åtgärder som är stödberättigande,
b)
de allmänna ramarna för genomförandet av de stödberättigande åtgärderna,
c)
de medel som görs tillgängliga genom instrumentet från den 1 januari 2014 till den 31 december 2020 och deras fördelning,
d)
tillämpningsområdet för och syftet med de olika specifika sätt på vilka utgifterna för förvaltningen av de yttre gränserna och den gemensamma viseringspolitiken finansieras.
3. Enligt denna förordning ska bestämmelserna i förordning (EU) nr 514/2014 vara tillämpliga.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
a) yttre gränser : medlemsstaternas landgränser, inklusive flod- och insjögränser, sjögränser samt flygplatser och flod-, kust- och insjöhamnar, för vilka unionsrättens bestämmelser om passage av yttre gränser gäller, även när dessa gränser är tillfälliga.
b) gemensam unionsstandard : tillämpning av operativa åtgärder på ett gemensamt och sammanhållet sätt i syfte att uppnå en hög och enhetlig säkerhetsnivå på området för gränskontroller och visering, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 (23), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 (24), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008 (25), förordning (EG) nr 2007/2004, Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1931/2006 (26), Schengenkatalogen för kontroll av de yttre gränserna, den praktiska handledningen för gränskontrolltjänstemän, handboken om visering, handboken om Eurosur samt alla andra förordningar och riktlinjer om gränskontroller och visering som antas på unionsnivå.
c) tillfälliga yttre gränser:
i)
den gemensamma gränsen mellan en medlemsstat som tillämpar Schengenregelverket fullt ut och en medlemsstat som ska tillämpa Schengenregelverket fullt ut enligt anslutningsakten, men för vilken det tillämpliga rådsbeslut som bemyndigar den att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft,
ii)
den gemensamma gränsen mellan två medlemsstater som enligt respektive anslutningsakt ska tillämpa Schengenregelverket fullt ut, men för vilka det tillämpliga rådsbeslut som bemyndigar dem att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft.
d) gränsövergångsställe : varje gränsövergångsställe som de behöriga myndigheterna har godkänt för passage av de yttre gränserna och som anmälts i enlighet med artikel 34.2 i förordning (EG) nr 562/2006.
e) Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism : kontrollen av den korrekta tillämpningen av Schengenregelverket enligt förordning (EU) nr 1053/2013.
f) nödsituation : en situation till följd av ett akut och exceptionellt högt tryck där ett stort eller oproportionellt antal tredjelandsmedborgare passerar eller väntas passera den yttre gränsen till en eller flera medlemsstater, eller varje annan vederbörligen bestyrkt nödsituation som kräver akuta åtgärder vid de yttre gränserna.
g) avsnitt av de yttre gränserna : hela eller en del av den yttre land- eller sjögränsen för en medlemsstat enligt definitionen i nationell rätt eller enligt vad som fastställs av den nationella samordningscentralen eller varje annan ansvarig nationell myndighet med avseende på tillämpningen av förordning (EU) nr 1052/2013.
Artikel 3
Mål
1. Det allmänna målet med instrumentet ska vara att bidra till att säkerställa en hög säkerhetsnivå i unionen och samtidigt underlätta lagligt resande, genom en enhetlig och hög nivå på kontrollen av de yttre gränserna och en ändamålsenlig handläggning av Schengenvisum, i överensstämmelse med unionens åtagande avseende de grundläggande friheterna och de mänskliga rättigheterna.
2. Inom det allmänna mål som anges i punkt 1 ska instrumentet - i enlighet med de prioriteringar som fastställs i unionens relevanta strategier, program, hotbildsbedömningar och riskbedömningar - bidra till att uppnå följande särskilda mål:
a)
Stödja en gemensam viseringspolitik för att underlätta lagligt resande, tillförsäkra en hög servicekvalitet åt dem som ansöker om visum, säkerställa likabehandling av tredjelandsmedborgare och bekämpa olaglig invandring.
b)
Stödja en integrerad gränsförvaltning, inbegripet att främja ytterligare harmonisering av gränsförvaltningsrelaterade åtgärder i enlighet med gemensam unionsstandard samt genom utbyte av information medlemsstaterna emellan och mellan medlemsstaterna och Frontex, för att säkerställa dels en enhetlig och hög kontroll- och skyddsnivå vid de yttre gränserna, bland annat genom att bekämpa olaglig invandring, dels en smidig passage av de yttre gränserna i enlighet med Schengenregelverket, samtidigt som tillgång till internationellt skydd garanteras dem som behöver detta, i enlighet med de skyldigheter som medlemsstaterna åtagit sig avseende de mänskliga rättigheterna, bland annat principen om ”non-refoulement”.
Uppfyllelsen av instrumentets särskilda mål ska utvärderas i enlighet med artikel 55.2 i förordning (EU) nr 514/2014 med hjälp av gemensamma indikatorer enligt vad som anges i bilaga IV till den här förordningen och programspecifika indikatorer som ingår i de nationella programmen.
3. För att uppnå de mål som avses i punkterna 1 och 2 ska instrumentet bidra till följande operativa mål:
a)
Främja utvecklingen, genomförandet och verkställandet av strategier i syfte att säkerställa att det inte förekommer någon kontroll av personer, oavsett medborgarskap, när dessa passerar de inre gränserna, samt utföra kontroll av personer och en effektiv övervakning vid passage av de yttre gränserna.
b)
Gradvis införa ett integrerat förvaltningssystem för de yttre gränserna, på grundval av solidaritet och ansvarstagande, i synnerhet genom
i)
en förstärkning av kontrollerna och övervakningssystemen vid de yttre gränserna och förstärkt samverkan vid de yttre gränserna, inklusive sjögränserna, mellan gränskontrolltjänstemännen, tullen, migrations- och asylmyndigheterna samt de brottsbekämpande myndigheterna i medlemsstaterna,
ii)
åtgärder inom territoriet som rör förvaltningen av de yttre gränserna och nödvändiga kompletterande åtgärder för dokumentsäkerhet, identitetshantering och driftskompatibilitet för förvärvad teknisk utrustning,
iii)
alla åtgärder som i övrigt bidrar till att förebygga och bekämpa gränsöverskridande brottslighet vid de yttre gränserna med anknytning till personers rörlighet, inbegripet människohandel och människosmuggling.
c)
Främja utvecklingen och genomförandet av den gemensamma politiken för visum och andra uppehållstillstånd för kortare tid samt av olika former av konsulärt samarbete, i syfte att säkerställa bättre konsulär täckning och harmoniserad praxis för utfärdande av visum.
d)
Bygga och ombesörja driften av it-system, dessas kommunikationsinfrastruktur samt utrustning som stöder den gemensamma viseringspolitiken, gränskontrollerna och gränsövervakningen vid de yttre gränserna och som fullt ut följer lagstiftningen om skydd av personuppgifter.
e)
Stärka situationsmedvetenheten vid de yttre gränserna och medlemsstaternas reaktionsförmåga.
f)
Säkerställa en effektiv och enhetlig tillämpning av unionens regelverk om gränser och visering, däribland ett ändamålsenligt funktionssätt för Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism.
g)
Stärka åtgärder från medlemsstaterna för att bidra till att förbättra samarbetet mellan medlemsstater med verksamhet i tredjeländer med avseende på inflödet av tredjelandsmedborgare till medlemsstaternas territorium, inbegripet förebyggande och bekämpning av olaglig invandring, liksom samarbetet med tredjeländer i detta avseende, i full överensstämmelse med målen och principerna för unionens yttre åtgärder och humanitära politik.
4. Åtgärder som finansieras genom detta instrument ska genomföras i full överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna och respekten för mänsklig värdighet. I synnerhet ska åtgärderna vara förenliga med bestämmelserna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, unionsrätt om dataskydd, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), principen om rättvis behandling av tredjelandsmedborgare, rätten till asyl och internationellt skydd, principen om ”non-refoulement” samt unionens och medlemsstaternas internationella skyldigheter enligt de internationella instrument som de har undertecknat, till exempel Genèvekonventionen angående flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, kompletterad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967.
I synnerhet ska medlemsstaterna, när så är möjligt, när de genomför åtgärder sörja för att utsatta personer, särskilt barn och ensamkommande barn, identifieras, ges omedelbar hjälp och hänvisning till skyddstjänster.
5. När medlemsstaterna genomför åtgärder som finansieras genom detta instrument och som är kopplade till sjögränsövervakning ska de särskilt uppmärksamma sina skyldigheter enligt internationell sjörätt att bistå personer i nöd. I detta avseende kan utrustning och system som får stöd av instrumentet användas för sökning och räddning i situationer som uppstår under gränsövervakningsinsatser till sjöss, och därigenom bidra till att säkerställa skyddet för migranter och rädda deras liv.
6. Instrumentet ska också bidra till finansieringen av tekniskt bistånd på initiativ av medlemsstaterna och kommissionen.
Artikel 4
Stödberättigande åtgärder
1. Inom de mål som avses i artikel 3 i den här förordningen och med beaktande av resultatet av den politiska dialog som föreskrivs i artikel 13 i förordning (EU) nr 514/2014 samt i enlighet med målen för det nationella program som anges i artikel 9 i den här förordningen ska instrumentet stödja åtgärder i eller av medlemsstaterna, i synnerhet följande åtgärder:
a)
Infrastrukturer, byggnader och system som krävs vid gränsövergångsställen och för övervakning av gränserna mellan gränsövergångsställen, för att förebygga och bekämpa obehörig gränspassage, olaglig invandring och gränsöverskridande brottslighet och för att säkerställa smidiga reseflöden.
b)
Operativ utrustning, transportmedel och kommunikationssystem som krävs för ändamålsenlig och säker gränskontroll och spårning av personer.
c)
It- och kommunikationssystem för effektiv hantering av migrationsströmmar över gränserna, inbegripet investeringar i befintliga och framtida system.
d)
Infrastruktur, byggnader, kommunikations- och it-system samt operativ utrustning som krävs för handläggningen av visumansökningar och konsulärt samarbete, liksom andra åtgärder som syftar till att förbättra servicekvaliteten för dem som ansöker om visum.
e)
Utbildning i användningen av sådan utrustning och sådana system som avses i leden b, c och d och främjande av standarder för kvalitetsstyrning, liksom utbildning av gränskontrolltjänstemän - om så är lämpligt även i tredjeländer - i hur de ska utföra sina arbetsuppgifter för övervakning, rådgivning och kontroll i överensstämmelse med internationell rätt om mänskliga rättigheter, inbegripet identifiering av offer för människohandel och människosmuggling.
f)
Utstationering av sambandsmän för invandringsfrågor och dokumentrådgivare i tredjeländer samt utbyte och utstationering av gränskontrolltjänstemän mellan medlemsstater eller mellan en medlemsstat och ett tredjeland.
g)
Studier, utbildning, pilotprojekt och andra åtgärder för ett gradvis införande av ett integrerat förvaltningssystem för de yttre gränserna enligt vad som avses i artikel 3.3, inklusive åtgärder som syftar till att främja myndighetssamarbete antingen inom medlemsstater eller mellan medlemsstater samt åtgärder som rör driftskompatibilitet och harmonisering av gränsförvaltningssystem.
h)
Studier, pilotprojekt och åtgärder som syftar till att genomföra rekommendationer, operativa standarder och bästa praxis som följer av det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna och unionens organ.
2. Inom de mål som avses i artikel 3 i den här förordningen och med beaktande av resultatet av den politiska dialog som föreskrivs i artikel 13 i förordning (EU) nr 514/2014, och i enlighet med målen för det nationella program som avses i artikel 9 i den här förordningen, ska instrumentet stödja åtgärder avseende och i tredjeländer, och i synnerhet följande:
a)
Informationssystem, verktyg eller utrustning för utbyte av information mellan medlemsstaterna och tredjeländer.
b)
Åtgärder som rör det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna och tredjeländer, inklusive gemensamma insatser.
c)
Projekt i tredjeländer som syftar till att förbättra övervakningssystemen för att säkerställa samarbete med Eurosur.
d)
Studier, seminarier, arbetsgrupper, konferenser, utbildning, utrustning och pilotprojekt för att tillhandahålla särskilda tekniska och operativa sakkunskaper till tredjeländer.
e)
Studier, seminarier, arbetsgrupper, konferenser, utbildning, utrustning och pilotprojekt för genomförandet av särskilda rekommendationer, operativa standarder och bästa praxis som följer av det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna och unionens organ i tredjeländer.
Kommissionen och medlemsstaterna ska tillsammans med Europeiska utrikestjänsten och i enlighet med artikel 3.5 i förordning (EU) nr 514/2014 säkerställa samordningen av de åtgärder som vidtas i och avseende tredjeländer.
3. De åtgärder som avses i punkt 1 a är inte stödberättigande vid tillfälliga yttre gränser.
4. Åtgärder i samband med tillfälligt och undantagsmässigt återinförande av gränskontroll vid de inre gränserna enligt vad som avses i kodexen om Schengengränserna är inte stödberättigande.
5. Åtgärder vilkas enda syfte eller konsekvens är kontroll av varor är inte stödberättigande.
KAPITEL II
BUDGETRAM OCH GENOMFÖRANDERAM
Artikel 5
Samlade medel och genomförande
1. De samlade medlen för genomförandet av instrumentet ska uppgå till 2 760 miljoner EUR i löpande priser.
2. Europaparlamentet och rådet ska bevilja de årliga anslagen inom den fleråriga budgetramens gränser.
3. De samlade medlen ska genomföras enligt följande:
a)
Nationella program, i enlighet med artiklarna 9 och 12.
b)
Driftsstöd, inom ramen för de nationella programmen och enligt de villkor som fastställs i artikel 10.
c)
Den särskilda transiteringsordningen, i enlighet med artikel 11.
d)
Unionsåtgärder, i enlighet med artikel 13.
e)
Bistånd i nödsituationer, i enlighet med artikel 14.
f)
Genomförande av ett program för inrättande av it-system till stöd för förvaltningen av migrationsströmmar över de yttre gränserna, enligt de villkor som fastställs i artikel 15.
g)
Tekniskt bistånd, i enlighet med artikel 16.
4. De budgetmedel som genom instrumentet anslås för unionsåtgärder enligt artikel 13 i den här förordningen, bistånd i nödsituationer enligt artikel 14 i den här förordningen och tekniskt bistånd enligt artikel 16.1 i den här förordningen ska genomföras genom direkt förvaltning i enlighet med artikel 58.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (27), och när så är lämpligt, genom indirekt förvaltning i enlighet med artikel 58.1 c i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
De budgetmedel som anslås för nationella program enligt artikel 9, driftsstöd enligt artikel 10 och den särskilda transiteringsordningens funktion enligt artikel 11 ska genomföras genom delad förvaltning i enlighet med artikel 58.1 b i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
De budgetmedel som anslås för länder som har åtagit sig att delta i genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket enligt punkt 7 i denna artikel ska genomföras genom indirekt förvaltning i enlighet med artikel 58.1 c i i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
Den eller de metoder som används för genomförandet av budgeten för programmet för utveckling av it-system på grundval av befintliga och/eller nya system ska anges i den relevanta unionslagstiftningsakter som antas.
5. De samlade medlen ska användas enligt följande:
a)
1 551 miljoner EUR för medlemsstaternas nationella program.
b)
791 miljoner EUR för utveckling av it-system, på grundval av befintliga och/eller nya system som stöd för hanteringen av migrationsströmmar över de yttre gränserna, med förbehåll för att de relevanta unionslagstiftningsakterna antas.
Om det beloppet inte har fördelats eller utnyttjats, ska kommissionen genom en delegerad akt i enlighet med artikel 17 omfördela det till en eller flera av de verksamheter som avses i artikel 6.1 b och c och led d i denna punkt. Den delegerade akten ska inbegripa en bedömning av utvecklingen av de relevanta it-systemen, inklusive genomförandet av budgeten och förväntade outnyttjade belopp. Denna omfördelning får ske efter antagandet av de relevanta lagstiftningsakterna eller vid den halvtidsöversyn som avses i artikel 8.
c)
154 miljoner EUR för den särskilda transiteringsordningen.
d)
264 miljoner EUR för unionsinsatser, bistånd i nödsituationer och tekniskt bistånd på kommissionens initiativ, varav minst 30 % ska användas för unionsinsatser.
6. De samlade medel som finns tillgängliga för instrumentet i enlighet med punkt 1 utgör, tillsammans med de samlade medel som fastställts för förordning (EU) nr 513/2014, finansieringsramen för fonden, och utgör den särskilda referensen, i den mening som avses i punkt 17 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning (28), för Europaparlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
7. De länder som är associerade till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ska delta i instrumentet i enlighet med denna förordning.
Avtal ska ingås om de finansiella bidrag som dessa länder ska lämna till instrumentet och de kompletterande bestämmelser som behövs för dessa länders deltagande, inbegripet bestämmelser som skyddar unionens ekonomiska intressen och revisionsrättens revisionsbefogenheter.
De finansiella bidragen från dessa länder ska läggas till de samlade medel från unionens budget som avses i punkt 1.
Artikel 6
Medel för stödberättigande åtgärder i medlemsstaterna
1. 1 551 miljoner EUR ska preliminärt fördelas mellan medlemsstaterna enligt följande:
a)
1 276 miljoner EUR enligt vad som anges i bilaga I.
b)
147 miljoner EUR på grundval av resultaten från den mekanism som avses i artikel 7.
c)
Inom ramen för den halvtidsöversyn som avses i artikel 8 och för perioden från och med budgetåret 2018: 128 miljoner EUR, återstoden av de tillgängliga anslagen enligt denna artikel eller ett annat belopp, i enlighet med vad som fastställs i punkt 4, på grundval av resultatet från riskbedömningen och halvtidsöversynen.
2. Varje medlemsstat ska fördela de basbelopp för nationella program som anges i bilaga I på följande sätt:
a)
Minst 10 % till åtgärder som avser artikel 9.2 a.
b)
Minst 25 % till åtgärder som avser artikel 9.2 b.
c)
Minst 5 % till åtgärder som avser artikel 9.2 c, d, e och f.
Medlemsstaterna får avvika från dessa miniminivåer under förutsättning att en förklaring infogas i det nationella programmet till varför en resursfördelning som understiger dessa miniminivåer inte äventyrar uppnåendet av det berörda målet. Denna förklaring ska bedömas av kommissionen i samband med dess godkännande av nationella program enligt vad som avses i artikel 9.2.
3. Medlemsstaterna ska tilldela Eurosur de medel som behövs för att systemet ska kunna fungera väl.
4. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 17 för att justera det preliminära belopp som anges i punkt 1 c i den här artikeln, i syfte att på ett korrekt sätt uppfylla målen enligt instrumentet i fall av oförutsedda eller nya omständigheter och/eller för att säkerställa en ändamålsenlig användning av den finansiering som finns tillgänglig inom ramen för instrumentet.
5. Medlemsstater som ansluter sig till unionen under perioden 2012-2020 ska inte få anslag för nationella program enligt detta instrument, så länge de får anslag från ett tillfälligt unionsinstrument som hjälper de stödmottagande medlemsstaterna att finansiera åtgärder vid de nya yttre gränserna för genomförandet av Schengenregelverket om gränser och visering samt kontrollen vid de yttre gränserna.
Artikel 7
Medel för särskilda åtgärder
1. Medlemsstaterna kan, utöver de anslag som beräknas i enlighet med artikel 6.1 a, få ett ytterligare anslag, förutsatt att detta är öronmärkt som sådant i det nationella programmet och ska användas för de särskilda åtgärder som förtecknas i bilaga II.
2. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 17 för översynen av de särskilda åtgärder som förtecknas i bilaga II, om det anses lämpligt, även i samband med halvtidsöversynen. På grundval av de nya särskilda åtgärderna kan medlemsstaterna få ett tilläggsbelopp enligt vad som anges i punkt 1 i den här artikeln, om det finns tillgängliga medel.
3. De tilläggsbelopp som fördelas i enlighet med denna artikel ska tilldelas de berörda medlemsstaterna i det enskilda finansieringsbeslutet om godkännande eller översyn av deras nationella program i enlighet med det förfarande som anges i artikel 14 i förordning (EU) nr 514/2014.
Artikel 8
Medel inom ramen för halvtidsöversynen
1. I syfte att fördela det belopp som anges i artikel 6.1 c ska kommissionen senast den 1 juni 2017 ta hänsyn till medlemsstaternas bördor i samband med gränsförvaltningen, inklusive söknings- och räddningsverksamhet i situationer som uppstår under gränsövervakningsinsatser till sjöss samt bedömningsrapporter som utarbetas med hjälp av Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism, liksom hotnivåerna vid de yttre gränserna för perioden 2017-2020 och faktorer som påverkade säkerheten vid de yttre gränserna under 2014-2016. Det beloppet ska fördelas mellan medlemsstaterna genom viktning mellan följande kategorier av gränser, med beaktande av punkt 6 i den här artikeln:
a)
45 % för yttre sjögränser.
b)
38 % för yttre landgränser.
c)
17 % för flygplatser.
2. För de yttre sjö- och landgränserna ska beräkningen av beloppet baseras på längden på avsnitten av den yttre gränsen multiplicerat med en hotnivå (minsta, normal, medelhög, hög) för varje gränsavsnitt enligt följande:
a)
Koefficient 0,5 för minsta hotnivå.
b)
Koefficient 1 för normal hotnivå.
c)
Koefficient 3 för medelhög hotnivå.
d)
Koefficient 5 för hög hotnivå.
3. För flygplatser ska anslagen beräknas för varje medlemsstat enligt följande:
a)
50 % på grundval av det antal personer som passerar de yttre gränserna.
b)
50 % på grundval av det antal tredjelandsmedborgare som nekas inresa vid de yttre gränserna.
4. I enlighet med Frontex riskbedömningsrapport och i samråd med Frontex, och vid behov även med andra unionsorgan, ska kommissionen fastställa hotnivåer för varje avsnitt av medlemsstaternas yttre gränser för perioden 2017-2020. Hotnivåerna ska baseras på följande faktorer:
a)
Bördan i samband med gränsförvaltningen vid de yttre gränserna.
b)
De faktorer som påverkade säkerheten vid medlemsstaternas yttre gränser under perioden 2014-2016.
c)
Förändringar i unionens politik, till exempel viseringspolitiken.
d)
Möjliga framtida tendenser i fråga om migrationsströmmar och risker för olaglig verksamhet med koppling till irreguljär passage av de yttre gränserna.
e)
Den sannolika politiska, ekonomiska och sociala utvecklingen i tredjeländer, särskilt i grannländerna.
Innan kommissionen utfärdar den rapport där hotnivåerna fastställs ska den föra en diskussion med medlemsstaterna.
5. För fördelningen av medel enligt punkt 1 ska följande gälla:
a)
Den linje mellan de områden som avses i artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 866/2004 (29) ska beaktas, även om den inte utgör någon yttre landgräns så länge som artikel 1 i protokoll nr 10 till Cyperns anslutningsakt från 2003 är tillämplig, men inte sjögränsen norr om den linjen.
b)
Uttrycket yttre sjögränser ska definieras som medlemsstaternas yttersta territorialhavsgräns i enlighet med artiklarna 4-16 i Förenta nationernas havsrättskonvention. I fall där det krävs regelbundna insatser över stora avstånd för att förebygga obehörig gränspassage ska uttrycket dock avse den yttre gränsen för områden med hög hotnivå. Dessa yttre gränser ska fastställas med beaktande av de relevanta uppgifter om dessa insatser för perioden 2014-2016 som de berörda medlemsstaterna lämnar in.
6. Dessutom kan medlemsstaterna, efter uppmaning från kommissionen senast den 1 juni 2017, få ett ytterligare anslag, förutsatt att detta är öronmärkt som sådant i programmet och används för särskilda åtgärder som ska fastställas i ljuset av unionens prioriteringar vid den tidpunkten.
7. De tilläggsbelopp som fördelas enligt denna artikel ska tilldelas de berörda medlemsstaterna i ett enskilt finansieringsbeslut om godkännande eller översyn av deras nationella program i enlighet med det förfarande som anges i artikel 14 i förordning (EU) nr 514/2014.
Artikel 9
Nationella program
1. Det nationella program som med beaktande av resultatet av den politiska dialog som avses i artikel 13 i förordning (EU) nr 514/2014 ska utarbetas enligt instrumentet och det som ska utarbetas enligt förordning (EU) nr 513/2014 ska läggas fram för kommissionen som ett samlat nationellt program för fonden i enlighet med artikel 14 i förordning (EU) nr 514/2014.
2. Inom ramen för de nationella program som ska granskas och godkännas av kommissionen i enlighet med artikel 14 i förordning (EU) nr 514/2014 ska medlemsstaterna inom ramen för de mål som avses i artikel 3 i den här förordningen och med beaktande av resultatet av den dialog som avses i artikel 13 i förordning (EU) nr 514/2014 sträva efter att nå i synnerhet mål från följande förteckning:
a)
Utveckla Eurosur i enlighet med unionsrätten och unionens riktlinjer.
b)
Stödja och utöka den befintliga kapaciteten på nationell nivå när det gäller viseringspolitiken och förvaltningen av de yttre gränserna samt stödja och utöka åtgärder inom området för fri rörlighet som rör förvaltningen av de yttre gränserna, med beaktande av i synnerhet ny teknik och utvecklingen inom och/eller standarder avseende hanteringen av migrationsströmmar.
c)
Stödja den fortsatta utvecklingen av hanteringen av migrationsströmmar med hjälp av medlemsstatens konsulära och andra tjänster i tredjeländer, bland annat genom att inrätta konsulära samarbetsmekanismer i syfte att underlätta lagligt resande i enlighet med unionsrätt eller den berörda medlemsstatens rätt, och förebygga olaglig invandring till unionen.
d)
Stärka en integrerad gränsförvaltning genom provning och införande av nya verktyg, driftskompatibla system samt arbetsmetoder som syftar till att öka informationsutbytet inom medlemsstaten eller förbättra samverkan mellan myndigheter.
e)
Utveckla projekt som syftar till att säkerställa en enhetlig och hög nivå på kontrollen av de yttre gränserna i enlighet med gemensam unionsstandard och att öka driftskompatibiliteten mellan medlemsstaternas gränsförvaltningssystem.
f)
Efter samråd med Frontex stödja åtgärder som syftar till att främja ytterligare harmonisering av gränsförvaltningen och i synnerhet dess tekniska kapacitet, i enlighet med gemensam unionsstandard.
g)
Säkerställa en korrekt och enhetlig tillämpning av unionens regelverk om gränskontroller och visering för att komma till rätta med de brister som har konstaterats på unionsnivå, enligt vad som har framkommit inom Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism.
h)
Bygga upp kapaciteten för att möta kommande utmaningar, inbegripet nuvarande och framtida hot och påfrestningar vid de yttre gränserna, med särskild hänsyn till analyser genomförda av relevanta unionsorgan.
3. För att uppnå de mål som avses i punkt 2 får medlemsstaterna inom ramen för sina nationella program stödja åtgärder i och avseende tredjeländer, bland annat genom informationsutbyte och operativt samarbete.
4. Kommissionen ska samråda med Frontex om de utkast till nationella program som medlemsstaterna lämnar in, i synnerhet för den verksamhet som finansieras inom ramen för driftsstödet, i syfte att se till att Frontex uppdrag och medlemsstaternas ansvar för kontroll och övervakning av de yttre gränserna kompletterar varandra och för att säkerställa konsekvens och motverka kostnadsineffektivitet.
Artikel 10
Driftsstöd enligt medlemsstaternas nationella program
1. En medlemsstat får använda upp till 40 % av det belopp som anslagits genom instrumentet till sitt nationella program för att finansiera driftsstöd till de myndigheter som är ansvariga för de uppgifter och tjänster som utgör tjänster av allmänt intresse för unionen.
2. Driftsstöd ska beviljas om den berörda medlemsstaten uppfyller följande villkor:
a)
Förenlighet med unionens regelverk om gränser och visering.
b)
Förenlighet med det nationella programmets mål.
c)
Förenlighet med gemensam unionsstandard i syfte att öka samordningen mellan medlemsstaterna och undvika dubbelarbete, splittring och kostnadsineffektivitet i fråga om gränskontroll.
3. I detta syfte ska kommissionen före godkännandet av det nationella programmet bedöma utgångsläget i de medlemsstater som har angett att de har för avsikt att begära driftsstöd, i förekommande fall med beaktande av Schengenutvärderingsrapporter.
Kommissionens slutsatser ska bli föremål för diskussion med den berörda medlemsstaten.
Efter diskussionen får kommissionen, för att godkänna budgetstöd inom en medlemsstats nationella program, ställa krav på programplanering och fullbordande av ett antal åtgärder i syfte att säkerställa att villkoren i punkt 2 är helt uppfyllda vid den tidpunkt när budgetstödet lämnas.
4. Driftsstödet ska koncentreras till särskilda uppgifter och/eller tjänster och inriktas på de mål som anges i bilaga III. Det ska innebära full återbetalning av utgifterna för att genomföra de uppgifter och/eller tjänster som fastställs i det nationella programmet, inom de ekonomiska ramar som fastställs i programmet och det tak som anges i punkt 1.
5. Driftsstödet ska bli föremål för övervakning och informationsutbyte mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten i förhållande till utgångsläget i den medlemsstaten, de mål som ska uppnås samt indikatorer för att mäta framstegen.
6. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa förfaranden för rapportering av tillämpningen av denna bestämmelse och alla andra praktiska arrangemang som ingås mellan medlemsstaterna och kommissionen för att följa denna artikel. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 18.2.
Artikel 11
Driftsstöd för den särskilda transiteringsordningen
1. Instrumentet ska ge stöd till kompensation för uteblivna avgifter för transitvisum och ytterligare kostnader som uppstår till följd av genomförandet av dokumentet för förenklad transitering (FTD) och dokumentet för förenklad järnvägstransitering (FRTD) i enlighet med förordning (EG) nr 693/2003 och förordning (EG) nr 694/2003.
2. De medel som anslagits till Litauen enligt punkt 1 får inte överstiga 154 miljoner EUR för perioden 2014-2020 och ska göras tillgängliga som ytterligare särskilt driftsstöd till Litauen.
3. Med avseende på tillämpningen av punkt 1 avses med ytterligare kostnader sådana kostnader som direkt följer av de särskilda kraven på att genomföra den särskilda transiteringsordningen och som inte uppstår till följd av utfärdandet av transitvisum eller visering för andra ändamål.
Följande typer av ytterligare kostnader ska berättiga till finansiering:
a)
Investeringar i infrastruktur.
b)
Utbildning av personal som genomför den särskilda transiteringsordningen.
c)
Ytterligare driftskostnader, inbegripet löner till personal som specifikt genomför den särskilda transiteringsordningen.
4. De uteblivna avgifter som avses i punkt 1 i denna artikel ska beräknas på grundval av avgiftsnivåerna för visering och den avgiftsfrihet vid visering som fastställs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Ryska federationen om förenklat utfärdande av viseringar till medborgare i Europeiska unionen och Ryska federationen (30), inom den budgetram som anges i punkt 2 i denna artikel.
5. Kommissionen och Litauen ska se över tillämpningen av denna artikel vid ändringar som har en inverkan på den särskilda transiteringsordningen och/eller dess funktion.
6. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa förfaranden för rapportering om tillämpningen av denna bestämmelse och eventuella finansiella och andra praktiska arrangemang mellan Litauen och kommissionen i syfte att följa denna artikel. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 18.2.
7. För att se till att den särskilda transiteringsordningen fungerar smidigt får kommissionen ha specifika arrangemang för mellanliggande betalningar med avvikelse från bestämmelserna i förordning (EU) nr 514/2014.
Artikel 12
Programplanering i linje med resultaten från Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism
Efter antagandet av en Schengenutvärderingsrapport i enlighet med förordning (EU) nr 1053/2013 ska den berörda medlemsstaten, tillsammans med kommissionen och Frontex, undersöka hur man bör ta itu med slutsatserna, däribland eventuella brister, och genomföra rekommendationerna inom ramen för sitt nationella program.
Vid behov ska den berörda medlemsstaten se över sitt nationella program i enlighet med artikel 14.9 i förordning (EU) nr 514/2014 för att beakta dessa slutsatser och rekommendationer.
Finansieringen av korrigerande åtgärder ska prioriteras. I dialog med kommissionen och Frontex ska den berörda medlemsstaten omfördela medel inom sitt program, även de medel som programplanerats för driftsstöd, och/eller införa eller ändra åtgärder som syftar till att avhjälpa bristerna enligt slutsatserna och rekommendationerna i Schengenutvärderingsrapporten.
Artikel 13
Unionsåtgärder
1. På kommissionens initiativ får instrumentet användas för att finansiera gränsöverskridande åtgärder eller åtgärder av särskilt intresse för unionen (nedan kallade unionsåtgärder) i samband med de allmänna, särskilda och operativa mål som avses i artikel 3.
2. För att berättiga till stöd ska unionsåtgärderna i synnerhet eftersträva följande mål:
a)
Stödja förberedande, övervakande, administrativ och teknisk verksamhet som krävs för att genomföra politiken för yttre gränser och visering, inbegripet att stärka förvaltningen av Schengenområdet genom att utveckla och genomföra den utvärderingsmekanism som inrättats genom förordning (EU) nr 1053/2013 för att kontrollera tillämpningen av Schengenregelverket och kodexen om Schengengränserna, i synnerhet utgifter för tjänsteresor för experter från kommissionen och medlemsstaterna som deltar i platsbesök.
b)
Förbättra kunskapen om och förståelsen av situationen i medlemsstaterna och i tredjeländer genom analys, utvärdering och nära bevakning av politiken.
c)
Stödja utvecklingen av statistiska verktyg, däribland gemensamma statistiska verktyg, metoder och gemensamma indikatorer.
d)
Stödja och övervaka genomförandet av unionsrätten och unionens politiska mål i medlemsstaterna och utvärdera deras genomslagskraft och inverkan, även med avseende på respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna när det gäller instrumentets räckvidd.
e)
Främja nätverkande, ömsesidigt lärande, kartläggning och spridning av bästa praxis samt innovativa tillvägagångssätt bland olika aktörer på unionsnivå.
f)
Främja projekt som syftar till harmonisering av och driftskompatibilitet för gränsförvaltningsrelaterade åtgärder i enlighet med gemensam unionsstandard, i syfte att utveckla ett integrerat europeiskt gränsförvaltningssystem.
g)
Öka medvetenheten om unionens politik och mål bland aktörerna och allmänheten, bland annat genom information utåt om unionens politiska prioriteringar.
h)
Öka de europeiska nätverkens förmåga att bedöma, främja, stödja och vidareutveckla unionens politik och mål.
i)
Stödja särskilt innovativa projekt för att utveckla nya metoder och/eller tekniker som har förutsättningar att kunna överföras till andra medlemsstater, särskilt projekt som syftar till att testa och validera forskningsprojekt.
j)
Stödja åtgärder i eller avseende tredjeländer enligt vad som avses i artikel 4.2.
3. Unionsåtgärder ska genomföras i enlighet med artikel 6 i förordning (EU) nr 514/2014.
Artikel 14
Bistånd i nödsituationer
1. Genom instrumentet ska ekonomiskt stöd ges för att hantera brådskande och särskilda behov i händelse av en nödsituation enligt definitionen i artikel 2 f.
2. Bistånd i nödsituationer ska genomföras i enlighet med artiklarna 6 och 7 i förordning (EU) nr 514/2014.
Artikel 15
Inrättande av ett program för utveckling av it-system
Programmet för utveckling av it-system på grundval av befintliga och/eller nya system ska genomföras förutsatt att unionslagstiftningsakter antas för att definiera dessa it-system och deras kommunikationsinfrastruktur, i synnerhet med målet att förbättra förvaltningen och kontrollen av reseflödena vid de yttre gränserna genom att stärka kontrollerna, samtidigt som gränspassagen påskyndas för reguljära resenärer. Där så är lämpligt ska synergier med befintliga it-system eftersträvas i syfte att undvika dubbla utgifter.
Fördelningen av det belopp som avses i artikel 5.5 b ska göras antingen i de relevanta unionsrättsakterna eller, efter antagandet av de lagstiftningsakterna, genom en delegerad akt i enlighet med artikel 17.
Kommissionen ska när så är lämpligt, dock minst en gång om året, underrätta Europaparlamentet och rådet om framstegen i utvecklingen av dessa it-system.
Artikel 16
Tekniskt bistånd
1. På kommissionens initiativ och/eller för dess räkning får bidrag på upp till 1,7 miljoner EUR per år betalas ut från instrumentet för tekniskt bistånd till fonden i enlighet med artikel 9 i förordning (EU) nr 514/2014.
2. På en medlemsstats initiativ får verksamhet för tekniskt bistånd finansieras genom instrumentet i enlighet med artikel 20 i förordning (EU) nr 514/2014. Det belopp som avsätts för tekniskt bistånd för perioden 2014-2020 får inte överstiga summan av 5 % av det totala belopp som tilldelats en medlemsstat plus 500 000 EUR.
KAPITEL III
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 17
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen på de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artiklarna 5.5 b, 6.4, 7.2 och 15 ska ges till kommissionen för en period av sju år från och med den 21 maj 2014. Kommissionen ska utarbeta en rapport om delegeringen av befogenhet senast nio månader före utgången av sjuårsperioden. Delegeringen av befogenhet ska genom tyst medgivande förlängas med en period på tre år, såvida inte Europaparlamentet eller rådet motsätter sig en sådan förlängning senast tre månader före utgången av sjuårsperioden.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artiklarna 5.5 b, 6.4, 7.2 och 15 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller av rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning eller vid ett senare datum som anges i beslutet. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet rådet denna.
5. En delegerad akt som antas i enlighet med artiklarna 5.5 b, 6.4, 7.2 och 15 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
Artikel 18
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av kommittén för asyl-, migrations- och integrationsfonden och fonden för inre säkerhet, inrättad genom artikel 59.1 i förordning (EU) nr 514/2014.
2. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
Artikel 19
Tillämplighet av förordning (EU) nr 514/2014
Bestämmelserna i förordning (EU) nr 514/2014 ska vara tillämpliga på instrumentet.
Artikel 20
Upphävande
Beslut nr 574/2007/EG ska upphöra att gälla med verkan från den 1 januari 2014.
Artikel 21
Övergångsbestämmelser
1. Denna förordning ska inte påverka vare sig fullföljande eller ändring, inklusive hel eller partiell indragning, av projekt och årliga program till dess att de har slutförts eller av det ekonomiska stöd som har godkänts av kommissionen på grundval av beslut nr 574/2007/EG eller någon annan lagstiftning som är tillämplig på det stödet den 31 december 2013.
2. När beslut antas om medfinansiering inom ramen för instrumentet ska kommissionen beakta åtgärder som antagits på grundval av beslut nr 574/2007/EG före den 20 maj 2014 och som har ekonomiska återverkningar under den period som omfattas av medfinansieringen.
3. Belopp som anslagits till medfinansiering vilka kommissionen godkänt mellan den 1 januari 2011 och den 31 december 2014, och för vilka kommissionen inte har mottagit de handlingar som krävs för avslutande av åtgärderna senast den dag då slutrapporten ska vara inlämnad, ska automatiskt återtas av kommissionen senast den 31 december 2017, och felaktigt utbetalade belopp ska återbetalas.
4. Belopp som avser åtgärder som har skjutits upp till följd av rättsliga förfaranden eller administrativa överklaganden med uppskjutande verkan ska inte beaktas vid beräkningen av det belopp som automatiskt ska återtas.
5. Senast den 30 juni 2015 ska medlemsstaterna till kommissionen överlämna en utvärderingsrapport om resultatet och verkan av de åtgärder som medfinansierats inom ramen för beslut nr 574/2007/EG för perioden 2011-2013.
6. Senast den 31 december 2015 ska kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén överlämna efterhandsutvärderingsrapporten enligt beslut nr 574/2007/EG för perioden 2011-2013.
Artikel 22
Översyn
På grundval av ett förslag från kommissionen ska Europaparlamentet och rådet se över denna förordning senast den 30 juni 2020.
Artikel 23
Ikraftträdande och tillämpning
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Strasbourg den 16 april 2014.