NAŘÍZENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY (EU) č. 469/2014
ze dne 16. dubna 2014,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2157/1999 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce (ECB/1999/4)
(ECB/2014/18)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 132 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na články 34.3 a 19.1 tohoto statutu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2532/98 ze dne 23. listopadu 1998 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce (1), a zejména na čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská centrální banka (ECB) uplatňuje nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 2157/1999 (ECB/1999/4) (2) při ukládání sankcí v různých oblastech své působnosti včetně provádění měnové politiky Unie, provozování platebních systémů a shromažďování statistických informací.
(2)
Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 (3). opravňuje ECB ukládat úvěrovým institucím, nad nimiž vykonává dohled, správní peněžité sankce, poruší-li tyto instituce požadavek vyplývající z přímo použitelných právních předpisů Unie, a sankce v případě porušení nařízení či rozhodnutí ECB.
(3)
ECB přijala nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) (4), kterým podrobněji stanoví postupy, kterými se ECB, vnitrostátní příslušné orgány a vnitrostátní pověřené orgány řídí při plnění svých úkolů v oblasti dohledu podle nařízení (EU) č. 1024/2013. Nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) obsahuje ustanovení, která upravují postup ukládání správních sankcí ze strany ECB a vnitrostátních příslušných orgánů v oblasti dohledu.
(4)
V zájmu zavedení jednotného režimu ukládání sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblasti dohledu podle nařízení (EU) č. 1024/2013 a nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) přijala ECB doporučení ECB/2014/19 (5).
(5)
Nařízení (ES) č. 2157/1999 by mělo být zpřesněno v tom smyslu, že se použije pouze na ukládání sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblastech, které se netýkají dohledu, zatímco nařízení (EU) č. YYY/2014 (ECB/2014/17) se použije na ukládání správních sankcí ze strany ECB při plnění jejích úkolů v oblasti dohledu.
(6)
Při podrobnějším vymezení procesních pravidel, která se použijí na zahájení a provádění řízení o sankcích upraveného v nařízení (ES) č. 2532/98, by ECB měla vzít v úvahu stupeň přísnosti předpokládané sankce.
(7)
Nařízení (ES) č. 2157/1999 je proto třeba příslušným způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Změny
Nařízení (ES) č. 2157/1999 se mění takto:
1)
Za článek 1 se vkládá nový článek 1a, který zní:
„Článek 1a
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje pouze na sankce, které může ECB uvalit při plnění svých úkolů v oblastech, které se netýkají dohledu. Nevztahuje se na správní sankce, které může ECB uvalit při plnění svých úkolů v oblasti dohledu.“
2)
Za článek 1a se vkládá nový článek 1b, který zní:
„Článek 1b
Nezávislá vyšetřovací jednotka
1. Pro účely rozhodování, zda má být zahájeno řízení o sankcích podle článku 2 a uplatněny pravomoci vymezené v článku 3, zřídí ECB vnitřní nezávislou vyšetřovací jednotku (dále jen „vyšetřovací jednotka“) složenou z vyšetřujících úředníků, kteří své vyšetřovací funkce vykonávají nezávisle na Výkonné radě a Radě guvernérů a neúčastní se jednání Výkonné rady a Rady guvernérů.
2. Má-li ECB za to, že existuje důvod domnívat se, že dochází či došlo k jednomu či více porušením, postoupí se věc Výkonné radě.
3. Pokud Výkonná rada předpokládá, že by použitelná sankce mohla přesáhnout hranici uvedenou v čl. 10 odst. 1, nepoužije se zjednodušené řízení o sankcích upravené v článku 10 a Výkonná rada věc postoupí vyšetřovací jednotce. Vyšetřovací jednotka rozhodne, zda má být zahájeno řízení o sankcích.
4. Veškeré odkazy na ECB v článcích 2 až 4, čl. 5 odst. 1 až 3 a článku 6 se považují za odkazy na vyšetřovací jednotku ECB nebo v případech, kdy se použije zjednodušené řízení o sankcích podle článku 10, na Výkonnou radu.
5. Ustanoveními tohoto článku není dotčena pravomoc příslušné národní centrální banky zahájit řízení o sankcích a provést vyšetřování v souladu s tímto nařízením.“
3)
V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Proti stejnému podniku nesmí být na základě stejných skutečností zahájeno více než jedno řízení o sankcích. ECB ani příslušná národní centrální banka proto nepřijme žádné rozhodnutí o tom, zda zahájí řízení o sankcích, dokud se navzájem neinformují a nekonzultují.“
4)
V článku 2 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
„3. Buď ECB, nebo případně příslušná národní centrální banka, jsou na základě žádosti oprávněny se navzájem podporovat a spolupracovat v řízení o sankcích, zejména předáváním informací, které jsou pokládány za relevantní.
V odstavcích 1 a 3 se zrušují následující slova: „Výkonná rada“.“
5)
Za článek 7 se vkládá nový článek 7a, který zní:
„Článek 7a
Předložení návrhu Výkonné radě
1. Pokud se vyšetřovací jednotka či případně příslušná národní centrální banka po ukončení řízení o sankcích domnívá, že by měla být příslušnému podniku uložena sankce, předloží Výkonné radě návrh, v němž stanoví, že se příslušný podnik dopustil porušení, a uvede výši sankce, která má být uložena.
2. Vyšetřovací jednotka či příslušná národní centrální banka založí svůj návrh jen na skutečnostech a námitkách, k nimž se příslušný podnik měl možnost vyjádřit.
3. Pokud se Výkonná rada domnívá, že spis předložený vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou je neúplný, může jí spis vrátit spolu s odůvodněnou žádostí o dodatečné informace.
4. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu s návrhem vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky na uvalení sankce na příslušný podnik souhlasí, přijme rozhodnutí v souladu s návrhem předloženým vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou.
5. Pokud se Výkonná rada na základě úplného spisu domnívá, že skutečnosti popsané v návrhu vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky nepředstavují dostatečný důkaz, že došlo porušení, může přijmout rozhodnutí, kterým případ ukončí.
6. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu souhlasí se závěrem, že se příslušný podnik dopustil porušení, tak je uvedeno v návrhu vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky, avšak nesouhlasí s navrhovanou sankcí, přijme rozhodnutí, v němž stanoví sankci, kterou považuje za přiměřenou.
7. Pokud Výkonná rada na základě úplného spisu nesouhlasí s návrhem vyšetřovací jednotky či příslušné národní centrální banky, ale dojde k závěru, že se příslušný podnik dopustil jiného porušení, anebo že k podání příslušného návrhu vyšetřovací jednotkou či příslušnou národní centrální bankou je dán jiný skutkový základ, písemně informuje příslušný podnik o svých zjištěních a o námitkách, které proti němu byly vzneseny.
8. Výkonná rada přijme rozhodnutí, kterým určí, zda se příslušný podnik dopustil porušení a případně jaká sankce na něj má být uvalena. Rozhodnutí přijatá Výkonnou radou se zakládají jen na skutečnostech a námitkách, k nimž se příslušný podnik měl možnost vyjádřit.“
Článek 2
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Frankfurtu nad Mohanem dne .
EUROPEISKA CENTRALBANKENS FÖRORDNING (EU) nr 469/2014
av den 16 april 2014
om ändring av förordning (EG) nr 2157/1999 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner (ECB/1999/4)
(ECB/2014/18)
ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 132.3,
med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artiklarna 34.3 och 19.1,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner (1), särskilt artikel 6.2, och
av följande skäl:
(1)
ECB har tillämpat Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 2157/1999 (ECB/1999/4) (2) för att förelägga sanktioner inom ECB:s olika kompetensområden, bl.a. för att genomföra unionens penningpolitik, för att främja väl fungerande betalningssystem samt vid insamlingen av statistiska uppgifter.
(2)
Enligt rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (3) får ECB ålägga sådana kreditinstitut som står under dess tillsyn sanktioner om dessa institut bryter mot ett krav som framgår av direkt tillämplig unionsrätt eller av ECB:s förordningar och beslut.
(3)
ECB har antagit Europeiska centralbankens förordning (EU) nr YYY/2014 (ECB/2014/17) (4) för att ytterligare specificera de förfaranden som styr ECB, de nationella behöriga myndigheterna och de nationella utsedda myndigheterna när dessa utövar sina tillsynsuppgifter enligt förordning (EU) nr 1024/2013. Förordning (EU) nr YYY/2014 (ECB/2014/17) innehåller bestämmelser om förfarandena för hur ECB och de nationella behöriga myndigheterna kan ålägga administrativa sanktioner på tillsynsområdet.
(4)
För att skapa ett konsekvent regelverk för ECB:s föreläggande av sanktioner inom ramen för dess tillsynsuppgifter enligt förordning (EU) nr 1024/2013 och förordning (EU) nr YYY/2014 (ECB/2014/17), har ECB antagit rekommendation ECB/2014/19 (5).
(5)
Förordning (EC) nr 2157/1999 bör förtydligas så att det framgår att den endast är tillämplig då ECB förelägger sanktioner avseende ECB:s icke-tillsynsrelaterade centralbanksuppgifter, medan förordning (EU) nr YYY/2014 (ECB/2014/17) är tillämplig då ECB förelägger sanktioner i samband med utövandet av dess tillsynsrelaterade uppgifter.
(6)
När man ytterligare specificerar de förfaranderegler som gäller för inledandet och handläggandet av förfarandet avseende åsidosättande som framgår av förordning (EG) nr 2532/98, bör ECB beakta hur grava de planerade sanktionerna är.
(7)
Förordning (EG) nr 2157/1999 bör därför ändras i enlighet med detta.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Ändringar
Förordning (EG) nr 2157/1999 ska ändras på följande sätt:
1.
En ny artikel 1a ska införas efter artikel 1:
”Artikel 1a
Räckvidd
Denna förordning ska endast tillämpas på sådana sanktioner som ECB kan förelägga när den utför sina icke-tillsynsrelaterade centralbanksuppgifter. Den ska inte tillämpas på sådana sanktioner som ECB kan förelägga när den utövar sina tillsynsrelaterade uppgifter.”
2.
En ny artikel 1b ska införas efter artikel 1a:
”Artikel 1b
Oberoende utredningsenhet
1. För att undersöka huruvida ett förfarandet avseende åsidosättande ska inledas i enlighet med artikel 2 och de befogenheter som framgår av artikel 3 ska utövas, ska ECB inrätta en intern oberoende utredningsenhet (nedan kallad utredningsenhet) som består av utredare som utför sitt utredningsarbete oberoende från direktionen och ECB-rådet, och heller inte deltar i direktionens och ECB-rådets överläggningar.
2. Om ECB anser att det finns orsak att anta att fler än ett åsidosättande sker eller har skett ska ärendet överlämnas till direktionen.
3. Om direktionen bedömer att den tillämpliga sanktionen kan överstiga det belopp som anges i artikel 10.1, ska det förenklade förfarande som framgår av artikel 10 inte tillämpas och direktionen ska överlämna ärendet till utredningsenheten. Utredningsenheten ska bedöma huruvida ett förfarande avseende åsidosättande ska inledas eller inte.
4. Hänvisningar till ECB i artiklarna 2-4, artikel 5.1-5.3 samt artikel 6 ska anses som hänvisningar till ECB:s utredningsenhet eller, om det förenklade förfarandet enligt artikel 10 aktualiseras, till direktionen.
5. Bestämmelserna i denna artikel ska inte påverka den behöriga nationella centralbankens behörighet att inleda ett förfarande om åsidosättande eller göra en utredning i enlighet med denna förordning.”
3.
I artikel 2 ska punkt 1 ersättas med följande:
”1. Högst ett förfarande avseende åsidosättande får inledas mot ett företag med stöd av samma faktaunderlag. Därför ska ECB eller den behöriga nationella centralbanken samråda med och informera varandra innan ett beslut fattas av endera av dem huruvida ett förfarande avseende åsidosättande ska inledas.”
4.
I artikel 2 ska punkt 3 ersättas med följande:
”3. ECB eller den behöriga nationella centralbanken ska, alltefter omständigheterna, ha rätt att på begäran bistå och samarbeta med den andra under handläggningen av förfarandet avseende åsidosättande, särskilt genom att överlämna alla uppgifter som kan anses vara relevanta i sammanhanget.”
5.
En ny artikel 7a ska införas efter artikel 7:
”Artikel 7a
Förslag till direktionen
1. Om utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken, efter ett avslutat förfarande om åsidosättande, anser att det berörda företaget bör föreläggas en sanktion, ska den tillställa ECB:s direktion ett förslag där man konstaterar det berörda företagets åsidosättande och anger ett sanktionsbelopp.
2. Utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken ska basera sitt förslag uteslutande på sådana fakta och invändningar som det berörda företaget haft möjlighet att kommentera.
3. Om direktionen anser att det underlag som utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken sammanställt är ofullständigt, kan underlaget skickas tillbaka till utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken med en motiverad begäran om mer information.
4. Om direktionen, baserat på ett fullständigt underlag, samtycker till förslaget från utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken att förelägga en sanktion, ska den anta ett beslut i enlighet med förslaget från utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken.
5. Om direktionen, baserat på ett fullständigt underlag, inte anser att de fakta som framgår av utredningsenhetens eller den behöriga nationella centralbankens förslag tycks utgöra tillräckliga bevis på ett åsidosättande, får direktionen anta ett beslut om att lägga ned ärendet.
6. Om direktionen, baserat på ett fullständigt underlag, håller med om slutsatsen i utredningsenhetens eller den behöriga nationella centralbankens förslag om att det berörda företaget är skyldigt till ett åsidosättande, men inte håller med om den föreslagna sanktionen, ska direktionen anta ett beslut som anger den sanktion som direktionen anser är lämplig.
7. Om direktionen, baserat på ett fullständigt underlag, inte samtycker till förslaget från utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken, men finner att det berörda företaget är skyldigt till ett annat åsidosättande, eller att andra fakta bör ligga till grund för förslaget från utredningsenheten eller den behöriga nationella centralbanken, ska direktionen skriftligen underrätta det berörda företaget om direktionens slutsatser samt de invändningar som har rests mot det berörda företaget.
8. Direktionen ska anta ett beslut som anger huruvida det berörda företaget är skyldigt till ett åsidosättande eller inte, samt anger den eventuella sanktionen som ska föreläggas. Beslut som antas av direktionen ska uteslutande vara baserade på sådana fakta och invändningar som det berörda företaget har haft möjlighet att kommentera.”
Artikel 2
Slutbestämmelser
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Frankfurt am Main den .