PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014,
kterým se zrušuje rozhodnutí 2000/745/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu některých polyethylentereftalátů (PET) pocházejících mimo jiné z Indie
(2014/109/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní antisubvenční nařízení“), a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(1)
Vyrovnávací opatření na dovoz polyethylentereftalátů (dále jen „PET“) pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (2). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti prováděcím nařízením Rady (EU) č. 461/2013 (3), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti.
(2)
Antidumpingová opatření na dovoz PET pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (4). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti nařízením Rady (ES) č. 192/2007 (5), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti. Dne 24. února 2012 zahájila Komise následný přezkum opatření před pozbytím platnosti. Prováděcím rozhodnutím 2013/226/EU (6) odmítla Rada návrh prováděcího nařízení Rady týkajícího se zachování antidumpingového cla na dovoz PET pocházejících mimo jiné z Indie, který předložila Komise, a uvedená antidumpingová opatření tedy pozbyla platnosti.
(3)
V roce 2000 přijala Komise rozhodnutím 2000/745/ES (7) cenové závazky (dále jen „závazky“), které nabídly v souvislosti s antidumpingovým i antisubvenčním řízením mimo jiné tyto indické společnosti: Pearl Engineering Polymers Limited (dále jen „Pearl“) a Reliance Industries Limited (dále jen „Reliance“). V roce 2005 přijala Komise rozhodnutím 2005/697/ES (8), kterým se mění rozhodnutí 2000/745/ES, závazek od indické společnosti South ASEAN Petrochem Limited, která v důsledku fúze změnila svůj název na Dhunseri Petrochem & Tea Limited (dále jen „Dhunseri“) (9).
B. ZMĚNA OKOLNOSTÍ BĚHEM PROVÁDĚNÍ ZÁVAZKŮ
(4)
Změna okolností během provádění závazků může odůvodnit rozhodnutí Komise vykonat svou pravomoc a zrušit přijetí závazků, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení.
(5)
Zrušení antidumpingových opatření a zachování vyrovnávacího cla představuje změnu okolností, za kterých byly závazky přijaty. Závazky byly přijaty za situace, kdy byla v platnosti jak antidumpingová, tak antisubvenční opatření. Základní prvek závazků, což je minimální dovozní cena, odráží prvek dumpingu i subvencování. V současné době neexistuje žádný prvek dumpingu. Proto není minimální dovozní cena na odpovídající úrovni.
C. PORUŠENÍ ZÁVAZKU
(6)
Kromě toho jedna z indických společností, Pearl, nesplnila svou oznamovací povinnost vůči Komisi. Tato společnost nepředložila čtvrtletní zprávy o prodejích. Komise tedy není schopna závazek účinně sledovat.
(7)
Podmínky závazku stanoví, že nepředložení zpráv se považuje za porušení závazku. Nedávný rozsudek Soudního dvora (10) rovněž potvrdil, že povinnost informovat musí být považována za základní povinnost nutnou pro řádné fungování závazku.
(8)
Přijetí závazku společnosti Pearl musí být na tomto základě zrušeno.
D. PÍSEMNÁ PODÁNÍ
(9)
Uvedeným třem společnostem se dostalo možnosti slyšení a předložení písemných podání. Dvě indické společnosti a výbor výrobců PET v Evropě (CPME) zastupující odvětví Unie poskytly své připomínky.
1. Změněné okolnosti jako důvod ke zrušení přijetí závazku
(10)
Jedna společnost tvrdila, že pro návrh na zrušení přijetí závazku chybí právní základ. Uvedená strana tvrdila, že čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení nezmiňuje výslovně „změněné okolnosti“ a spojuje veškeré možnosti zrušení přijetí závazku s případy porušení. Tento argument bylo nutné odmítnout. Ustanovení čl. 13. odst. 9 základního antisubvenčního nařízení „změněné okolnosti“ skutečně výslovně nezmiňuje. Avšak je jasné, že případy, kdy Komise může zrušit přijetí závazku, neomezuje na případy porušení. Stanoví, že „jestliže některá strana poruší nebo odvolá závazky, nebo v případě, že Komise zruší přijetí závazku [podtržení doplněno], je přijetí daného závazku po konzultacích zrušeno…“. Zdůrazňuje tedy, že zrušení přijetí závazku může tvořit samostatný základ pro toto zrušení.
(11)
Pravomoc Komise rozhodnout sama o přijetí nebo odmítnutí nabídky závazku se musí ve skutečnosti odrážet i v právu zrušit přijetí závazku, pokud se změní okolnosti, na jejichž základě byly nabídky závazků přijaty. Podle judikatury Soudního dvora „určují orgány při výkonu své posuzovací pravomoci, zda […] jsou závazky přijatelné“ (11). Uvedené posuzovací pravomoci jsou v oblasti opatření na ochranu obchodu obecně široké, protože soudy Unie uznávají, že v této oblasti musí orgány posuzovat složitou hospodářskou, politickou a právní situaci. Konkrétně Soudní dvůr rozhodl, že Komise „při výkonu pravomocí, které jí byly svěřeny v [základním nařízení] má velmi širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o zájmy Společenství, při rozhodování o jakýchkoli opatřeních potřebných k řešení situace, které nastala“ (12). Komise má proto při přijímání, odmítání nebo rušení závazku posuzovací pravomoc, aby mohla provádět opatření týkající se obchodu v zájmu Unie.
(12)
Komise proto zamítá argument, že změna okolností ve srovnání s okolnostmi, které panovaly v době přijetí závazku, nemůže sloužit jako důvod pro zrušení uvedeného závazku.
2. Soulad zrušení s předchozími právními akty týkajícími se téhož řízení
(13)
Jedna společnost tvrdila, že rozhodnutím Komise 2013/223/EU (13) bylo potvrzeno přijetí jejího závazku. Jako související argument vznesla, že čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, představuje další uznání toho, že závazek by mohl zůstat v platnosti i po skončení platnosti antidumpingového cla. Oba tyto argumenty jsou zavádějící. Rozhodnutím 2013/223/EU odvolala Komise přijetí závazků jedné indonéské a jedné indické společnosti, jelikož porušily své povinnosti předkládat zprávy. Zrušení v případě jedné společnosti v žádném případě nevylučuje následné rozhodnutí Komise zrušit přijetí jiných závazků, pokud toto opatření bude odůvodněné vzhledem k okolnostem konkrétního případu.
(14)
V prováděcím nařízení (EU) č. 461/2013, vyhlášeném dne 23. května 2013, se odrazila změna rozhodnutí 2000/745/ES v důsledku přijetí rozhodnutí 2013/223/EU (odvolání závazku v případě jedné indonéské a jedné indické společnosti). Prováděcí nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, bylo vyhlášeno tentýž den jako prováděcí rozhodnutí 2013/226/EU, kterým Rada zrušila antidumpingové clo. Důsledky uvedeného rozhodnutí by mohla Komise posoudit pouze po jeho přijetí.
(15)
Argumenty této strany tedy musely být odmítnuty.
3. Matematická úprava minimální dovozní ceny (MIP)
(16)
Jedna společnost požádala, aby Komise z MIP odečetla částku odpovídající stanovenému antidumpingovému clu, a tím uvedla MIP do souladu se základním opatřením - vyrovnávacím clem. Tuto operaci nebylo možné provést. Zaprvé, podle podmínek závazku je jakákoli revize působnosti a minimálních cen možná pouze prostřednictvím prozatímního přezkumu podle článku 19 základního antisubvenčního nařízení. Zadruhé, tato společnost žádala o to, aby ze stávající MIP byly pouze odečteny částky odpovídající částce stanoveného antidumpingového cla. Ve stávajícím závazku jsou mechanismy MIP a indexace založeny buď na ceně, která nepůsobí újmu, stanovené pro trh Unie (cílová cena), nebo na běžné hodnotě (v závislosti na dané společnosti), jak byla určena v roce 1999. Ve druhém zmiňovaném případě žádný základ pro MIP neexistuje, jelikož platnost antidumpingového cla vypršela. Kdyby byl závazek posuzován pouze s ohledem na vyrovnávací clo, vývozní cena (navýšená o částku stanoveného vyrovnávacího cla) by se mohla stát srovnávacím základem pro MIP. S cílem stanovit odpovídající MIP by Komise nejprve musela zjistit vývozní cenu, která by sloužila jako srovnávací základ. V tomto případě nelze žádný takový srovnávací základ jednoduše zjistit, mimo jiné proto, že opatření jsou v platnosti již po dlouhou dobu. Kromě toho zavedený mechanismus indexace, který se týká ceny, jež nepůsobí újmu (cílové ceny), nebo běžné hodnoty, nelze jednoduše převzít pro vývozní cenu. Jakákoli jednoduchá matematická úprava by vyžadovala, aby bylo možné snadno zjistit veškeré prvky nezbytné pro výpočet MIP a aby tyto prvky byly nesporné. Pouze v takovém případě může Komise zaručit rovnocennost závazku s platným opatřením. Tato podmínka není v tomto případě splněna. Jednoduchá matematická operace, kterou navrhoval žadatel, tedy není možná.
(17)
Pokud jde o platný závazek, musí Komise jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení platného antidumpingového cla. Je tedy třeba vyvarovat se jakéhokoli dalšího prodlení. Zrušením přijetí závazku není dotčeno jakékoli možné budoucí rozhodnutí v případě, že nějaká společnost bude chtít předložit nabídku závazku.
(18)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že minimální dovozní cena by měla být snížena jednoduchou matematickou operací. Zpochybnila příslušné odůvodnění Komise jako „nevhodné a postrádající jakýkoli základ“. Tento postoj však nebyl nijak podložen, a proto je nutné jej odmítnout. Toto tvrzení bylo kromě toho předmětem 16. bodu odůvodnění.
(19)
Žádost o matematickou úpravu MIP tedy bylo nutné odmítnout.
4. Projednávaná věc T-422/13
(20)
Jedna společnost tvrdila, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud Tribunál nepřijme rozhodnutí ve věci T-422/13 CPME a další v. Rada. Uvedená společnost tvrdí, že pokud bude odvětví Unie úspěšné při napadnutí prováděcího rozhodnutí 2013/226/EU, kterým se zrušuje antidumpingové clo, Komise bude povinna závazek obnovit. Tento argument je zavádějící. Komise musí posoudit stávající situaci a jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení antidumpingových opatření. Komise při rozhodování o této otázce nemůže předjímat možný výsledek soudní věci. Vzhledem k této skutečnosti je nutné včas přijmout rozhodnutí týkající se platných závazků.
5. Porušení závazku
(21)
Jedna společnost tvrdila, že porušení povinnosti podávat zprávy ze strany jedné společnosti by nemělo mít žádné důsledky pro jiné společnosti. Tímto se potvrzuje, že porušení povinnosti podávat zprávy bylo zjištěno pouze u společnosti Pearl.
6. Možný přezkum a závazky
(22)
Dvě indické společnosti tvrdily, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud nebudou k dispozici výsledky možného prozatímního přezkumu minimální dovozní ceny. Komise poznamenává, že jelikož platnost antidumpingového cla vypršela, základ pro minimální dovozní cenu přestal existovat (viz 16. bod odůvodnění). Je nutné včas přijmout rozhodnutí pro řešení účinků této změny. Společnost zároveň může požádat o přezkum platného opatření a v této souvislosti nabídnout nový závazek týkající se pouze platných antidumpingových opatření.
(23)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že Komise měla zahájit prozatímní přezkum z moci úřední a závazek měl mezitím zůstat v platnosti až do doby, než bude znám výsledek takového přezkumu.
(24)
Komise předně poukazuje na to, že má sama pravomoc rozhodnout o zahájení antisubvenčního přezkumného šetření. V tomto konkrétním případě však přezkumné šetření souvisí s přáním jednoho vývozce nabídnout nový závazek. Komise proto nemá žádný důvod zahájit přezkum bez nové nabídky závazku od dotčeného vývozce, v souladu s článkem 13 základního nařízení.
(25)
Kromě toho musí závazek jakožto rovnocenná forma opatření odpovídat základnímu opatření uloženému Radou. Tak tomu již není, což vedlo Komisi k návrhu zrušit platný závazek.
(26)
Je pravda, že strany mohou požádat o prozatímní přezkum na základě ustanovení základního antisubvenčního nařízení, a jakákoli možná nová nabídka závazku pak bude posuzována v rámci takového případného přezkumu.
7. Antisubvenční clo jako překážka dovozu
(27)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana tvrdila, že zrušení přijetí závazku „by neomezilo úroveň ochrany v souvislosti s pozbytím platnosti antidumpingových opatření (…), ale spíše [by] znemožnilo uživatelům PET dovoz“. Komise v tomto ohledu poznamenává, že vzhledem k neexistenci závazku přestává být minimální dovozní cena pro vývozce srovnávacím základem. Tato strana neposkytla důkazy o tom, proč by vyrovnávací clo mělo indickým vývozcům bránit v dovozu. V každém případě se účel uložení opatření a případně přijetí závazku netýká možnosti uživatelů dovážet. Účelem je stanovit úroveň ochrany, jak tato strana sama uvádí. Zájmy uživatelů byly posouzeny v souvislosti s otázkou, zda uložení opatření je v zájmu Unie, spolu se zájmy všech ostatních dotčených stran. Byl vyvozen závěr, že uložení opatření není v rozporu se zájmem Unie. Tento argument tedy musel být odmítnut.
8. Závěr ohledně připomínek jednotlivých stran
(28)
Žádný z argumentů vznesených zúčastněnými stranami nebyl takového rázu, aby změnil návrh Komise na zrušení přijetí závazku.
E. ZRUŠENÍ ROZHODNUTÍ 2000/745/ES
(29)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti by mělo být přijetí uvedených závazků zrušeno a rovněž by mělo být zrušeno rozhodnutí 2000/745/ES. V souladu s tím by se na dovoz PET vyrobených společnostmi Dhunseri, Reliance a Pearl (doplňkový kód TARIC pro společnost Dhunseri: A585, doplňkový kód TARIC pro společnost Reliance: A181 a doplňkový kód TARIC pro společnost Pearl: A182) mělo použít konečné vyrovnávací clo uložené čl. 1 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2000/745/ES se zrušuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 4. února 2014.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEBESLUT
av den 4 februari 2014
om upphävande av kommissionens beslut 2000/745/EG om godtagande av åtaganden som gjorts i samband med antidumpningsförfarandet och antisubventionsförfarandet rörande import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i bland annat Indien
(2014/109/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (1) (nedan kallad den grundläggande antisubventionsförordningen), särskilt artikel 13,
efter samråd med rådgivande kommittén, och
av följande skäl:
A. GÄLLANDE ÅTGÄRDER
(1)
De utjämningsåtgärder som tillämpas på import av polyetentereftalat (nedan kallat PET) med ursprung i Indien har gällt sedan 2000 (2). Dessa åtgärder har senast bibehållits genom rådets genomförandeförordning (EU) nr 461/2013 (3), efter en översyn vid giltighetstidens utgång.
(2)
De antidumpningsåtgärder som tillämpas på import av PET med ursprung i Indien har gällt sedan 2000 (4). Dessa åtgärder har senast bibehållits genom rådets förordning (EG) nr 192/2007 (5), efter en översyn vid giltighetstidens utgång. Den 24 februari 2012 inledde kommissionen en efterföljande översyn vid giltighetstidens utgång. Genom genomförandebeslut 2013/226/EU (6) avvisade rådet kommissionens förslag till rådets genomförandeförordning om fortsatt tillämpning av antidumpningstullen på import av PET med ursprung i bland annat Indien och därmed upphörde antidumpningsåtgärderna att gälla.
(3)
År 2000 godtog kommissionen genom sitt beslut 2000/745/EG (7) de prisåtaganden (nedan kallade åtagandena) som gjorts i samband med både antidumpnings- och antisubventionsförfarandena av bland annat de indiska företagen Pearl Engineering Polymers Limited (nedan kallat Pearl) och Reliance Industries Limited (nedan kallat Reliance). Genom beslut 2005/697/EG (8) om ändring av beslut 2000/745/EG godtog kommissionen 2005 ett åtagande från det indiska företaget South Asian Petrochem Limited, som till följd av en sammanslagning bytt namn till Dhunseri Petrochem & Tea Limited (nedan kallat Dhunseri) (9).
B. ÄNDRADE FÖRHÅLLANDEN UNDER GENOMFÖRANDET AV ÅTAGANDENA
(4)
Ändrade förhållanden under genomförandet av åtagandena kan motivera att kommissionen beslutar att utnyttja sin befogenhet att återta godtagandet av åtagandena, i enlighet med artikel 13.9 i den grundläggande antisubventionsförordningen.
(5)
Upphävandet av antidumpningsåtgärderna och bibehållandet av utjämningstullen utgör en ändring av de förhållanden under vilka åtagandena godtogs. När åtagandena godtogs fanns det både antidumpnings- och antisubventionsåtgärder. Den centrala delen i åtagandet, minimiimportpriset, återspeglar både dumpning och subventioner. För närvarande saknas den del som gäller dumpning. Minimiimportpriset ligger därför inte på en lämplig nivå.
C. ÖVERTRÄDELSER AV ÅTAGANDET
(6)
Ett av de indiska företagen, Pearl, fullgjorde dessutom inte sin rapporteringsskyldighet gentemot kommissionen. Företaget lämnade inte in kvartalsrapporter för försäljningen. Kommissionen har därför ingen möjlighet att övervaka åtagandet på ett effektivt sätt.
(7)
Bestämmelserna om åtagandet föreskriver att underlåtelse att lämna in rapporter utgör en överträdelse av åtagandet. I en dom från domstolen (10) bekräftades det också nyligen att rapporteringsskyldigheterna måste ses som grundläggande skyldigheter för att åtagandet ska fungera som avsett.
(8)
Godtagandet av Pearls åtagande måste därför återtas, även på denna grundval.
D. SKRIFTLIGA INLAGOR
(9)
De tre företagen gavs tillfälle att bli hörda och lämna skriftliga synpunkter. Synpunkter inkom från två indiska företag samt från kommittén för tillverkare av polyetentereftalat i Europa, som företräder unionsindustrin.
1. Ändrade förhållanden som grund för att återta godtagandet av ett åtagande
(10)
Ett företag hävdade att förslaget att återta godtagandet av åtagandet saknade rättslig grund. Företaget hävdade att ”ändrade förhållanden” inte uttryckligen nämns i artikel 13.9 i den grundläggande antisubventionsförordningen och menade att möjligheten att återta godtagandet av åtagandet förutsätter en överträdelse. Detta argument måste avvisas. Även om ”ändrade förhållanden” mycket riktigt inte uttryckligen nämns i artikel 13.9 i den grundläggande antisubventionsförordningen begränsar den dock inte i vilka situationer kommissionen får återta godtagandet av ett åtagande till fall av överträdelse. I artikeln anges att ”om en part i ett åtagande bryter mot eller återtar åtagandet, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande [vår understrykning], ska godtagandet av åtagandet efter samråd återtas […]”. Detta innebär att ett återtagande av godtagandet av ett åtagande i sig är en tillräcklig grund för återtagande.
(11)
Faktum är att kommissionens skönsmässiga befogenheter att godta eller avslå ett erbjudande om åtagande måste motsvaras av befogenheten att återta godtagandet av ett åtagande, om de förhållanden som låg till grund för att åtagandena godtogs förändrats. I enlighet med domstolens rättspraxis är det institutionerna själva, inom deras utrymme för skönsmässig bedömning, som ska fastställa huruvida åtaganden kan godtas eller inte (11). Detta utrymme för skönsmässig bedömning är generellt sett ganska omfattande när det gäller handelspolitiska skyddsåtgärder eftersom unionsdomstolarna erkänner att institutionerna inom detta område måste analysera komplexa ekonomiska, politiska och rättsliga situationer. Domstolen har slagit fast att ”kommissionen i utövandet av sina befogenheter enligt [grundförordningen], förfogar […] över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att utifrån gemenskapens intressen fastställa vilka åtgärder som eventuellt bör vidtas med hänsyn till den konstaterade situationen” (12). Således har kommissionen, när den godtar, avvisar eller återtar ett åtagande, det utrymme för skönsmässig bedömning som krävs för att den ska kunna vidta handelspolitiska åtgärder i unionens intresse.
(12)
Kommissionen tillbakavisar därför argumentet att ändrade förhållanden jämfört med dem som gällde vid tidpunkten för godtagandet av åtagandet inte kan tjäna som grund för återtagandet av detta godtagande.
2. Överensstämmelse med tidigare rättsakter som rör samma förfarande
(13)
Ett företag hävdade att kommissionens beslut 2013/223/EU (13) bekräftade godtagandet av företagets åtagande. Ett relaterat argument gick ut på att artikel 2.2 i genomförandeförordning (EU) nr 461/2013 om införande av en slutgiltig utjämningstull också utgjorde en bekräftelse på att åtagandet kunde fortsätta att gälla efter det att antidumpningstullarna hade upphört att gälla. Båda dessa argument är felaktiga. Genom beslut 2013/223/EU återtog kommissionen sitt godtagande av åtagandena från ett indonesiskt och ett indiskt företag som inte fullgjort sina rapporteringsskyldigheter. Ett återtagande för ett företag hindrar på intet sätt att kommissionen senare beslutar att återkalla godtagandet av andra åtaganden, om detta är motiverat mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet.
(14)
Följaktligen återspeglade genomförandeförordning (EU) nr 461/2013, som offentliggjordes den 23 maj 2013, ändringen av beslut 2000/745/EG på grund av antagandet av beslut 2013/223/EU (återtagande för ett indonesiskt och ett indiskt företag). Genomförandeförordning (EU) nr 461/2013 om införande av en slutgiltig utjämningstull offentliggjordes samma dag som genomförandebeslut 2013/226/EU genom vilket rådet upphävde antidumpningstullen. Effekterna av det beslutet kunde endast bedömas av kommissionen efter det att det antagits.
(15)
Företagets argument måste därför avvisas.
3. Matematisk anpassning av minimiimportpriset
(16)
Ett företag anhöll om att kommissionen skulle dra av ett belopp som motsvarar den fasta antidumpningstullen från minimiimportpriset och därmed se till att minimiimportpriset överensstämmer med den åtgärd det bygger på, dvs. utjämningstullen. Detta kan inte genomföras. Först och främst är en eventuell översyn av tillämpningsområdet och minimiimportpriserna enligt villkoren i åtagandet endast möjligt genom en interimistisk översyn, i enlighet med artikel 19 i den grundläggande antisubventionsförordningen. För det andra begärde företaget endast att belopp som motsvarar den fasta antidumpningstullen skulle dras från minimiimportpriset. I det gällande åtagandet är minimiimportpriset och indexeringsmekanismen baserade antingen på det icke-skadevållande pris som fastställts för unionsmarknaden (riktpris) eller på normalvärdet (beroende på företaget i fråga) som fastställdes 1999. I det senare fallet finns det ingen grund för minimiimportpriset eftersom antidumpningstullen löpt ut. Om åtagandet hade bedömts enbart med avseende på utjämningstullen, kunde exportpriset (som ökade med samma belopp som den fasta utjämningstullen) ha tjänat som riktmärke för minimiimportpriset. För att fastställa ett lämpligt minimiimportpris skulle kommissionen först behöva fastställa det exportpris som skulle tjäna som riktmärke. I det här fallet går det inte att identifiera ett sådant riktmärke, inte minst eftersom åtgärderna har varit i kraft under en lång period. Dessutom kan den indexeringsmekanism som gäller för det icke-skadevållande priset (riktpris) eller normalvärdet inte automatiskt tillämpas på exportpriset. En enkel matematisk anpassning skulle ha krävt att alla komponenter som behövs för att beräkna minimiimportpriset lätt kan identifieras och är oomtvistliga. Först då kan kommissionen garantera att åtagandet motsvarar den gällande åtgärden. Detta villkor är för närvarande inte uppfyllt. En enkel matematisk beräkning enligt sökandens förslag är därför omöjlig.
(17)
Kommissionen måste agera i rätt tid med avseende på det gällande åtagandet för att följa rådets beslut att upphäva de gällande antidumpningstullarna. Ytterligare dröjsmål måste därför undvikas. Återtagandet av godtagandet av åtagandet påverkar inte eventuella framtida beslut om ett företag skulle vilja erbjuda ett åtagande.
(18)
Efter det andra meddelandet av kommissionens undersökningsresultat upprepade en part att minimiimportpriset bör sänkas genom en enkel matematisk beräkning. Parten invände mot kommissionens resonemang och ansåg att det var ”malplacerat och utan grund”. Denna ståndpunkt kunde dock inte beläggas ytterligare och måste därför avvisas. Påståendet har i alla händelser tagits upp i skäl 16 ovan.
(19)
Följaktligen måste begäran om att matematiskt anpassa minimiimportpriset avvisas.
4. Pågående mål T-422/13
(20)
Ett företag hävdade att åtagandena bör fortsätta att gälla i avvaktan på tribunalens avgörande i mål T-422/13, CPME m.fl. mot rådet. Enligt det företaget skulle kommissionen vara skyldig att återinföra åtagandet om unionsindustrins överklagande av genomförandebeslut 2013/226/EU om upphävande av antidumpningstullarna vinner bifall. Argumentationen är missriktad. Kommissionen måste analysera situationen och agera i god tid för att följa rådets beslut att upphäva de gällande antidumpningsåtgärderna. En förväntning om ett eventuellt resultat i ett domstolsförfarande kan inte utgöra vägledning för kommissionens beslut i detta avseende. Med hänsyn till detta måste beslutet om de gällande åtagandena fattas inom rimlig tid.
5. Överträdelser av åtagandet
(21)
Ett företag hävdade att det faktum att ett företag brustit i sina rapporteringskyldigheter inte bör få följder för andra företag. Det bekräftas härmed att endast företaget Pearl ansågs ha brustit i sina rapporteringsskyldigheter.
6. Eventuell översyn och åtaganden
(22)
Två indiska företag hävdade att åtagandena bör fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en eventuell interimsöversyn av minimiimportpriset. Kommissionen noterar att eftersom antidumpningstullen löpt ut, finns det inte längre någon grund för minimiimportpriset (se skäl 16 ovan). Ett beslut för att hantera effekterna av denna förändring måste fattas inom rimlig tid. Samtidigt kan ett företag begära en prövning av den gällande åtgärden och i detta sammanhang erbjuda ett nytt åtagande som bara avser de gällande antisubventionsåtgärderna.
(23)
Efter det andra meddelandet av kommissionens undersökningsresultat upprepade en part att kommissionen borde ha inlett en interimsöversyn på eget initiativ och att åtagandet borde fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en sådan översyn.
(24)
Kommissionen konstaterar först och främst att den själv kan bestämma när en antisubventionsöversyn ska inledas. I det här fallet är dock en översyn kopplad till en exportörs önskan att erbjuda ett nytt åtagande. Kommissionen har därför ingen anledning att inleda en översyn utan något nytt erbjudande om åtagande från den berörda exportören, i enlighet med artikel 13 i grundförordningen.
(25)
Ett åtagande måste som en likvärdig form av åtgärd vara kopplad till den bakomliggande åtgärd som rådet infört. Så är inte längre fallet, vilket innebar att kommissionen föreslog att det gällande åtagandet skulle återtas.
(26)
Parterna kan mycket väl begära en interimsöversyn på grundval av bestämmelserna i den grundläggande antisubventionsförordningen, och alla eventuella nya erbjudanden om åtaganden skulle då övervägas inom ramen för en sådan översyn.
7. Antisubventionstull som importhinder
(27)
Efter det andra meddelandet av kommissionens undersökningsresultat hävdade en part att återtagandet av det åtagande som gjorts ”snarare än att minska skyddsnivån i överensstämmelse med antidumpningsåtgärdernas upphörande, (…) [skulle] göra det omöjligt för användarna av PET att importera”. Kommissionen noterar här att minimiimportpriset upphör att vara ett referensvärde för en exportör i avsaknad av åtagande. Parten angav inga närmare skäl till att utjämningstullen skulle hindra de indiska exportörerna från att importera. I alla händelser handlar införandet av åtgärder och, i förekommande fall, godtagandet av ett åtagande inte om användarnas möjlighet att importera. Syftet är att fastställa en skyddsnivå, vilket parten noterar. Användarnas intresse har bedömts i samband med unionens intresse av att införa åtgärder, tillsammans med alla andra berörda parters intresse. Det har konstaterats att införandet av åtgärder inte står i strid med unionens intresse. Påståendet måste därför avvisas.
8. Slutsats om de berörda parternas inlagor
(28)
Inget av de argument som lades fram av de berörda parterna föranledde någon ändring av kommissionens förslag att återta godtagandet.
E. UPPHÄVANDE AV BESLUT 2000/745/EG
(29)
Med hänsyn till ovanstående bör godtagandet av åtagandena återtas och beslut 2000/745/EG upphöra att gälla. Följaktligen bör de slutgiltiga utjämningstullar som infördes genom artikel 1.2 i genomförandeförordning (EU) nr 461/2013 tillämpas på import av PET som tillverkats av företagen Dhunseri, Reliance och Pearl (Taric-tilläggsnummer A585 för Dhunseri, A181 för Reliance och A182 för Pearl).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Beslut 2000/745/EG ska upphöra att gälla.
Artikel 2
Detta beslut träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Utfärdat i Bryssel den 4 februari 2014.