NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 183/2014
ze dne 20. prosince 2013,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky, pokud jde o regulační technické normy pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 110 odst. 4 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vymezuje úpravy o úvěrové riziko coby objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce v souladu s použitelným účetním rámcem, avšak nestanovuje podrobná pravidla pro vymezení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko.
(2)
Měla by být stanovena pravidla pro upřesnění hodnot, jež mají být zahrnuty do výpočtu úprav o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem. Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem stanovení kapitálových požadavků by měl být omezen na hodnoty, o které se snížil kmenový kapitál tier 1 instituce.
(3)
Ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce v běžném účetním roce by měly být uznány jako úpravy o úvěrové riziko, pokud instituce vykáže účinek v kmenovém kapitálu tier 1. To je důležité v případě, vzniknou-li ztráty ze znehodnocení zaznamenané v průběhu účetního roku navzdory celkovému mezitímnímu zisku během roku nebo na konci roku, který nebyl schválen podle čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, pokud by jejich uznání jako úprav o úvěrové riziko mělo dopad na hodnoty expozice nebo na kapitál tier 2 dříve než na kmenový kapitál tier 1. U prozatímních ztrát podle čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 není takováto úprava nutná, jsou-li ztráty za běžný účetní rok podle uvedeného článku okamžitě odečteny od kmenového kapitálu tier 1.
(4)
Určitá ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 týkající se úprav o úvěrové riziko výslovně odkazují na podrozvahové položky. Pokud takovéto rozlišení neexistuje, vztahují se příslušná ustanovení na rozvahové i podrozvahové položky.
(5)
Je třeba stanovit pravidla vztahující se na ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce. Tato pravidla by se měla týkat znehodnocení a úprav ocenění u finančních aktiv nebo rezerv na podrozvahové položky, pokud zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a pokud jsou vykázány ve výsledovce podle použitelného účetního rámce. Souvisejí-li takové ztráty s finančními nástroji oceněnými reálnou hodnotou, měla by se tato pravidla vztahovat rovněž na objemy uznané podle použitelných účetních rámců jako znehodnocení nebo na podobné provedené úpravy, pokud odrážejí ztráty související se zhoršením úvěrové kvality aktiva nebo portfolia aktiv. V této fázi není vhodné upravit jiné částky, které nepředstavují znehodnocení finančního nástroje podle použitelného účetního rámce nebo neodrážejí podobnou koncepci, ačkoli by takové změny mohly zahrnovat prvek úvěrového rizika.
(6)
K zajištění úplného pokrytí výpočtu je nezbytné, aby byly veškeré hodnoty, které jsou důležité pro účely uvedené v čl. 110 odst. 4 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), nebo do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
(7)
Co se týká určení hodnot, které mohou být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, jediným kritériem stanoveným v nařízení (EU) č. 575/2013 je to, že podle čl. 62 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 nejsou specifické úpravy o úvěrové riziko způsobilé pro zahrnutí do kapitálu tier 2 na základě standardizovaného přístupu. Rozlišení hodnot, které mají být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, nebo obecných úprav o úvěrové riziko, musí být proto provedeno v souladu s kritérii pro určení položek, které lze zahrnout do kapitálu tier 2.
(8)
Nařízení (EU) č. 575/2013 provádí mezinárodně schválené standardy třetího mezinárodního regulačního rámce pro banky (2) Basilejského výboru pro bankovní dohled (dále jen „Basilej III“). Příslušná pravidla pro úpravy o úvěrové riziko by tudíž měla být rovněž v souladu s basilejským rámcem, který stanoví, že jedním z kritérií pro rozlišování mezi obecnými úpravami o úvěrové riziko a specifickými úpravami o úvěrové riziko musí být to, že obecné rezervy nebo obecné rezervy na úvěrové ztráty jsou „volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát“. Podle pravidel Basilej III jsou rezervy nebo rezervy na úvěrové ztráty, které jsou drženy s ohledem na budoucí, v současnosti neurčené ztráty, volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát z úvěrového rizika, a splňují proto podmínky pro zahrnutí do kapitálu tier 2. Hodnoty zahrnuté do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko by měly být plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí těchto ztrát přinejmenším v běžných situacích, v nichž může kapitál absorbovat ztráty v případě platební neschopnosti před tím, než by vznikly ztráty vkladatelům.
(9)
V této oblasti by měla být tato pravidla uplatněna bez ohledu na použitelný účetní rámec. Aby však mohly instituce jednotně rozlišovat specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko, měla by být pro každý typ úprav o úvěrové riziko podle použitelných účetních rámců stanovena kritéria pro ošetření ztrát z úvěrového rizika. Jelikož zacházení se ztrátami, které souvisí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou uznané podle použitelných účetních rámců, závisí na splnění takových kritérií, velká většina takových hodnot by měla být vzhledem k omezující povaze kritérií pro obecné úpravy o úvěrové riziko obvykle považována za specifické úpravy o úvěrové riziko.
(10)
Mezinárodní účetní standardy však podléhají revizím, které si mohou vyžádat změny kritérií pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko. Vzhledem k probíhajícím jednáním, zejména pokud jde o modely znehodnocení, by bylo předčasné předjímat takový model v rámci kritérií úprav úvěrového rizika.
(11)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vyžaduje, aby byly úpravy specifického úvěrového rizika identifikovány pro jednotlivé expozice. Je proto nezbytné rozhodnout o tom, jak zacházet se specifickými úpravami o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související s úvěrovým rizikem celé skupiny expozic. Je rovněž nutné rozhodnout, pro jakou expozici nebo expozice ve skupině a v jaké míře by měly být specifické úpravy o úvěrové riziko uznány. Přidělení částí této hodnoty vyplývající ze specifických úprav o úvěrové riziko expozicím ve skupině je nutno provést úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za tímto účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
(12)
Za účelem určení selhání podle čl. 178 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 575/2013 je nutné zahrnout pouze specifické úpravy o úvěrové riziko, které jsou provedeny individuálně pro jednu expozici nebo pro jednoho dlužníka, a nezahrnovat specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic. Specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic neurčují u expozic náležejících do těchto skupin dlužníky, u nichž se má za to, že došlo k selhání. Existence specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic nepředstavuje dostatečný důvod pro vyvození závěru, že u každého dlužníka nebo expozice náležející do této skupiny došlo k selhání.
(13)
Je nezbytné, aby mohly instituce prokázat, jak jsou kritéria pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko uplatňována na základě použitelného účetního rámce. Proto by měly instituce takový postup zdokumentovat.
(14)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Komisi předložil Evropský orgán pro bankovnictví.
(15)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3) a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1093/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Určení obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pro účely článků 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely tohoto nařízení se hodnoty, které musí být zahrnuty institucí do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko, rovnají veškerým hodnotám, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce, aby se zohlednily ztráty, které podle použitelného účetního rámce souvisejí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou jako takové vykázány ve výsledovce, bez ohledu na to, zda vyplývají ze znehodnocení, úprav ocenění nebo rezerv na podrozvahové položky.
Hodnoty zjištěné podle prvního pododstavce, které byly vykázány během účetního roku, mohou být zahrnuty do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pouze tehdy, pokud byly příslušné hodnoty odečteny od kmenového kapitálu tier 1 instituce, a to buď v souladu s čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo v případě mezitímního zisku či zisku na konci roku, který nebyl schválen v souladu s čl. 26 odst. 2 uvedeného nařízení, odpovídajícím okamžitým snížením kmenového kapitálu tier 1 za účelem stanovení kapitálu.
2. Hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou institucí zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), pokud splňují obě tato kritéria:
a)
jsou volně a plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí ztrát z úvěrového rizika, které nebyly dosud realizovány;
b)
zohledňují ztráty z úvěrového rizika pro skupinu expozic, s ohledem na niž nemá instituce v současnosti žádné důkazy o tom, že došlo ke ztrátě.
3. Všechny ostatní hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
4. S výhradou splnění kritérií uvedených v odstavci 2 zahrne instituce do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko tyto ztráty:
a)
ztráty uznané za účelem pokrytí vyšších průměrných ztrát z portfolia v posledních letech, ačkoli v současnosti nejsou k dispozici žádné důkazy o ztrátách, které by dokládaly výši ztrát zaznamenanou v minulosti;
b)
ztráty, s ohledem na něž si instituce není vědoma zhoršení úvěrové kvality skupiny expozic, u níž je však na základě minulých zkušeností statisticky pravděpodobná určitá míra neplnění.
5. Níže uvedené ztráty zahrne instituce vždy do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko podle odstavce 3:
a)
ztráty vykázané ve výsledovce u nástrojů oceněných reálnou hodnotou, které podle použitelného účetního rámce představují znehodnocení v důsledku úvěrového rizika;
b)
ztráty v důsledku současných nebo minulých událostí ovlivňujících významnou individuální expozici nebo expozice, které nejsou individuálně významné a které jsou posuzovány individuálně nebo společně;
c)
ztráty, s ohledem na něž minulé zkušenosti upravené podle stávajících zjistitelných údajů ukazují, že vznikla ztráta, instituce si však dosud není vědoma toho, která individuální expozice ztrátu zaznamenala.
Článek 2
Přidělení specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic expozicím v rámci skupiny
1. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko zohledňuje ztráty související s úvěrovým rizikem skupiny expozic, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko všem jednotlivým expozicím v takové skupině úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za takovým účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
2. Při zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 u skupiny expozic, které nejsou ve stavu selhání, nemusí instituce přidělit specifickou úpravu o úvěrové riziko jednotlivým expozicím ve skupině.
3. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko souvisí se skupinou expozic, u nichž jsou kapitálové požadavky k úvěrovému riziku vypočítány částečně podle standardizovaného přístupu a částečně podle přístupu založeného na interním ratingu, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko skupině expozic, na niž se vztahují oba přístupy, úměrně objemu rizikově vážených expozic skupiny před provedením kroků uvedených v odstavcích 1 a 2. Za takovým účelem se hodnoty expozic stanoví bez přihlédnutí k případným specifickým úpravám o úvěrové riziko.
4. Při přidělování specifických úprav o úvěrové riziko expozicím instituce zajistí, aby nebyla stejná část přidělena dvakrát různým expozicím.
Článek 3
Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem určení hodnoty expozice podle článků 111, 166, 167, 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
Pro účely určení hodnoty expozice podle článků 111, 166 až 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítají specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2.
Článek 4
Výpočet specifických a obecných úprav o úvěrové riziko pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítá celkové obecné úpravy o úvěrové riziko související s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty coby součet těchto výší, jež jsou vymezeny coby obecné úpravy o úvěrová rizika podle článku 1 tohoto nařízení, jež instituce přidělily podle čl. 110 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 se výpočet celkových specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty rovná součtu hodnot písmen a) a b) s vyloučením expozic, které jsou ve stavu selhání:
a)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem jednotlivé expozice,
b)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem určité skupiny expozic a které byly přiděleny podle článku 2.
3. Celkové specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí, která je ve stavu selhání, se vypočítají jako součet všech hodnot specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo hodnot specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2
Článek 5
Výpočet specifických úprav o úvěrové riziko pro kapitálové požadavky za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013
Za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013 se specifické úpravy o úvěrové riziko vypočítají jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s úvěrovým rizikem jedné expozice nebo jednoho dlužníka.
Článek 6
Dokumentace
Určení a výpočet obecných a specifických úprav o úvěrové riziko instituce zdokumentují.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. prosince 2013.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 183/2014
av den 20 december 2013
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag med avseende på tekniska tillsynsstandarder för att specificera beräkningen av specifika och allmänna kreditriskjusteringar
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (1), särskilt artikel 110.4 tredje stycket, och
av följande skäl:
(1)
Förordning (EU) nr 575/2013 definierar kreditriskjusteringar som det belopp allmänna och specifika reserveringar för kreditförluster som har tagits upp i institutets finansiella rapporter i enlighet med den gällande redovisningsramen, men fastställer inte specifika regler för fastställande av vad som utgör specifika och allmänna kreditriskjusteringar.
(2)
Regler bör tillhandahållas när det gäller specifikationen av de belopp som behöver inbegripas i beräkningen av kreditriskjusteringar som återspeglar förluster som uteslutande följer av kreditrisker. Beräkningen av kreditriskjusteringar för fastställande av kapitalbaskrav bör begränsas till belopp som har minskat institutets kärnprimärkapital.
(3)
Förluster som uteslutande är en följd av kreditrisker som redovisas i enlighet med tillämplig redovisningsram under det innevarande räkenskapsåret bör redovisas som kreditriskjusteringar, förutsatt att institutet redovisar effekten i kärnprimärkapitalet. Detta gäller situationer då det förekommer nedskrivningar under loppet av ett räkenskapsår, trots delårsöverskott totalt sett under året eller totalöverskott vid årets slut, som inte är godkända i enlighet med artikel 26.2 i förordning (EU) nr 575/2013 och som skulle påverka exponeringsvärden eller supplementärkapitalet tidigare än det skulle påverka kärnprimärkapitalet om de erkändes som kreditriskjusteringar. För tillfälliga förluster enligt vad som fastställs i artikel 36.1 i förordning (EU) nr 575/2013 behövs inte en sådan justering om förlusterna för det innevarande räkenskapsåret enligt den artikeln omedelbart dras av från kärnprimärkapitalet.
(4)
I vissa bestämmelser om kreditriskjusteringar i förordning (EU) nr 575/2013 hänvisas det uttryckligen till poster utanför balansräkningen. När en sådan åtskillnad inte görs gäller de berörda bestämmelserna både poster inom och utanför balansräkningen.
(5)
Bestämmelser bör fastställas för att täcka förluster som uteslutande följer av kreditrisker som är erkända i den tillämpliga redovisningsramen genom vilka ett instituts kärnprimärkapital har minskats. Dessa bestämmelser bör täcka nedskrivningar och värdejusteringar för finansiella tillgångar eller avsättningar för poster utanför balansräkningen, om dessa återspeglar förluster som uteslutande följer av kreditrisk och förutsatt att de tas upp i resultatredovisningen enligt den tillämpliga redovisningsramen. Om förlusterna gäller finansiella instrument som värderas till verkligt värde, bör dessa bestämmelser också täcka belopp som redovisas som nedskrivningar enligt den tillämpliga redovisningsramen eller liknande gjorda justeringar förutsatt att de återspeglar förluster som följer av en försämring eller minskning av en tillgångs eller en tillgångsportföljs kreditkvalitet. Det är inte lämpligt att på detta stadium reglera andra belopp som inte är en nedskrivning av ett finansiellt instrument enligt den tillämpliga redovisningsramen eller som inte återspeglar en princip av liknande slag, även om sådana ändringar skulle kunna inbegripa en kreditriskkomponent.
(6)
För att se till att beräkningen är heltäckande måste varje belopp av betydelse för de ändamål som förtecknas i artikel 110.4 första stycket i förordning (EU) nr 575/2013 hänföras antingen till beräkningen av allmänna kreditriskjusteringar (allmänna kreditriskjusteringar) eller till beräkningen av specifika kreditriskjusteringar (specifika kreditriskjusteringar).
(7)
Vid identifieringen av de belopp som kan tas med i beräkningen av specifika kreditriskjusteringar är det enda kriterium som föreskrivs i förordning (EU) nr 575/2013 att kreditriskjusteringar enligt artikel 62 c i den förordningen inte får inbegripas i supplementärt kapital enligt schablonmetoden för kreditrisk. Därför behöver åtskillnaden av belopp som ska inbegripas i beräkningen av specifika kreditriskjusteringar eller allmänna kreditriskjusteringar göras i överensstämmelse med kriterierna för att identifiera vad som kan inbegripas i supplementärt kapital.
(8)
Förordning (EU) nr 575/2013 genomför Baselkommitténs internationellt överenskomna standarder om banktillsyn ”det tredje internationella regleringsramverket för banker” (2) (nedan kallat Basel III). De tillämpliga reglerna för kreditriskjusteringar bör därför vara förenliga med Basel-ramverket som föreskriver att ett av kriterierna för åtskillnaden mellan kreditriskjusteringar och specifika kreditriskjusteringar måste vara att allmänna avsättningar eller allmänna reserveringar för kreditrisker är ”fritt tillgängliga för att täcka förluster som därefter uppkommer”. Enligt Basel III är avsättningar eller reserveringar för kreditrisker som innehas för framtida och för för närvarande oidentifierade förluster fritt tillgängliga för att täcka förluster som härrör från kreditrisker som därefter materialiseras och är därför kvalificerade att inbegripas i supplementärkapitalet. Dessutom bör belopp som inbegrips i allmänna kreditriskjusteringar vara helt tillgängliga vad gäller tidpunkter eller belopp för att täcka sådana förluster, åtminstone vid nedläggning, där kapital kan absorbera förluster i händelse av insolvens innan insättare förlorar några pengar.
(9)
Det bör vara möjligt att tillämpa reglerna på detta område oberoende av den tillämpliga redovisningsramen. För att göra det möjligt för institut att göra åtskillnad mellan specifika kreditriskjusteringar och allmänna kreditriskjusteringar på ett gemensamt sätt bör kriterierna för hur kreditriskförluster ska behandlas inom en tillämplig redovisningsram för varje typ av kreditriskjusteringar tillhandahållas. Medan behandlingen av förluster som uteslutande följer av kreditrisk som erkänns enligt tillämpliga redovisningsramar är beroende av att de kriterierna är uppfyllda, bör huvuddelen av de beloppen normalt klassificeras som specifika kreditriskjusteringar med hänsyn till den restriktiva arten av kriterierna för allmänna kreditriskjusteringar.
(10)
Internationella redovisningsstandarder är föremål för översyner, vilket kan göra att det blir nödvändigt att ändra kriterierna för åtskillnad mellan specifika kreditriskjusteringar och allmänna kreditriskjusteringar. Mot bakgrund av pågående diskussioner, särskilt med avseende på nedskrivningsmodeller, förefaller det för tidigt att förutse den modellen i kreditriskjusteringskriterier.
(11)
Förordning (EU) nr 575/2013 kräver att specifika kreditriskjusteringar identifieras i en enskild exponering. Det är därför nödvändigt att besluta om hur specifika kreditriskjusteringar ska behandlas för att återspegla förluster som följer av kreditrisken för en hel grupp av exponeringar. Vidare är det nödvändigt att bestämma för vilken eller vilka exponeringar i gruppen och i vilken utsträckning specifika kreditriskjusteringar ska redovisas. Tilldelningen av delar av detta belopp från sådana specifika kreditriskjusteringar till exponeringar i gruppen måste göras i proportion till de riskvägda exponeringsbeloppen. För detta ändamål bör exponeringsvärdena fastställas utan att man beaktar några specifika kreditriskjusteringar.
(12)
För att bestämma fallissemang enligt artikel 178.3 b i förordning (EU) nr 575/2013 är det nödvändigt att inbegripa enbart specifika kreditriskjusteringar som görs individuellt för en enstaka exponering eller en enstaka gäldenär och inte inbegripa specifika kreditriskjusteringar som görs för hela grupper av exponeringar. I specifika kreditriskjusteringar som görs för hela grupper av exponeringar identifieras inte gäldenärer för exponeringar som tillhör sådana grupper för vilka ett fallissemang anses ha inträffat. I synnerhet är förekomsten av specifika kreditriskjusteringar för en grupp av exponeringar inte ett tillräckligt skäl att dra slutsatsen att fallissemang har inträffat för varje gäldenär eller exponering som tillhör den gruppen.
(13)
Det är nödvändigt för institut att kunna visa hur kriterierna för att göra åtskillnad mellan specifika kreditriskjusteringar och allmänna kreditriskjusteringar används inom ramen för den tillämpliga redovisningsramen. Institut bör därför dokumentera den processen.
(14)
Denna förordning bygger på det förslag till tekniska standarder för tillsyn som Europeiska bankmyndigheten har överlämnat till kommissionen.
(15)
Europeiska bankmyndigheten har i enlighet med artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (3) genomfört öppna offentliga samråd om det förslag till tekniska standarder för tillsyn som denna förordning bygger på, analyserat de potentiella kostnaderna och fördelarna därav och begärt ett yttrande från bankintressentgruppen, som inrättats i enlighet med artikel 37 i förordning (EU) nr 1093/2010.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Identifiering av allmänna och specifika kreditriskjusteringar för tillämpningen av artiklarna 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 och 266 i förordning (EU) nr 575/2013
1. Vid tillämpningen av denna förordning ska de belopp som måste inbegripas i ett instituts beräkning av allmänna och specifika kreditriskjusteringar vara lika med alla belopp med vilka ett instituts kärnprimärkapital har minskats för att återspegla förluster uteslutande till följd av kreditrisk enligt den tillämpliga redovisningsramen och som redovisats som sådana i resultatredovisningen, oberoende av om de är en följd av nedskrivningar, värdejusteringar eller avsättningar för poster utanför balansräkningen. Alla resulterande belopp enligt det första stycket som har redovisats under räkenskapsåret får endast inbegripas i beräkningen av allmänna och specifika kreditriskjusteringar om de respektive beloppen har dragits av från ett instituts kärnprimärkapital, antingen i enlighet med artikel 36.1 i förordning (EU) nr 575/2013 eller, i händelse av delårsöverskott eller årsöverskott som inte har godkänts i enlighet med artikel 26.2 i den förordningen, genom motsvarande omedelbara minskning av kärnprimärkapitalet för fastställandet av kapitalbasen.
2. De belopp som det hänvisas till i punkt 1 ska inbegripas i institutets beräkning av allmänna kreditriskjusteringar (allmänna kreditriskjusteringar) om de uppfyller båda följande kriterier:
a)
De är fria och fullt tillgängliga vad gäller tidpunkt och belopp för att täcka kreditriskförluster som ännu inte har uppkommit.
b)
De återspeglar kreditriskförluster för en grupp av exponeringar för vilka institutet vid den aktuella tidpunkten inte har några bevis för att en förlust har uppkommit.
3. Alla andra belopp som det hänvisas till i punkt 1 ska inbegripas i beräkningen av specifika kreditriskjusteringar (specifika kreditriskjusteringar).
4. Förutsatt att kriterierna i punkt 2 är uppfyllda ska institutet alltid inkludera följande förluster i beräkningen av allmänna kreditriskjusteringar:
a)
Förluster som redovisas för att täcka högre genomsnittlig portföljförlust under de senaste åren även om det vid den aktuella tidpunkten inte finns några bevis för förluster som stöder den förlustnivå som observerats i det förflutna.
b)
Förluster för vilka institutet inte är medvetet om någon kreditförsämring för en grupp av exponeringar men där en viss grad av utebliven betalning är statistiskt trolig utifrån tidigare erfarenheter.
5. Institutet ska alltid inkludera följande förluster i beräkningen av specifika kreditriskjusteringar som det hänvisas till i punkt 3:
a)
Förluster som tas upp i resultatredovisningen för instrument som värderas till verkligt värde som representerar kreditrisknedskrivningar enligt den tillämpliga redovisningsramen.
b)
Förluster till följd av aktuella eller tidigare händelser som påverkar en betydande enstaka exponering eller exponeringar som inte var för sig är betydande och som bedöms individuellt eller kollektivt.
c)
Förluster för vilka den historiska erfarenheten, justerad på grundval av aktuella observerbara uppgifter, anger att förlusten har uppkommit men institutet vet ännu inte vilken enstaka exponering som har lidit förlusterna.
Artikel 2
Tilldelning av specifika kreditriskjusteringar för en grupp exponeringar till exponeringarna inom gruppen
1. När en specifik kreditriskjustering avspeglar förluster avseende en grupp av exponeringar ska instituten tilldela den specifika kreditriskjusteringen till alla enstaka exponeringar i den gruppen i proportion till de riskvägda exponeringarna. För det ändamålet ska exponeringsvärdena fastställas utan beaktande av några specifika kreditriskjusteringar.
2. För den behandling av förväntade förlustbelopp som avses i artikel 159 i förordning (EU) nr 575/2013 för en grupp av ej fallerande exponeringar ska instituten inte vara skyldiga att hänföra en specifik kreditriskjustering till de enstaka exponeringarna i gruppen.
3. När en specifik kreditriskjustering avser en grupp av exponeringar för vilka kapitalbaskraven för kreditrisk beräknas delvis enligt schablonmetoden och delvis enligt internmetoden, ska institutet hänföra den specifika kreditriskjusteringen till den grupp av exponeringar som täcks av vardera metoden i proportion till de riskvägda exponeringsbeloppen för gruppen innan institutet tillämpar de åtgärder som det hänvisas till i punkterna 1 och 2. För det ändamålet ska exponeringsvärdena bestämmas utan beaktande av några specifika kreditriskjusteringar.
4. När specifika kreditriskjusteringar hänförs till exponeringar ska instituten se till att inte samma andel hänförs två gånger till olika exponeringar.
Artikel 3
Beräkning av kreditriskjusteringar för att fastställa exponeringsvärdet enligt artiklarna 111, 166, 167, 168, 246 och 266 i förordning (EU) nr 575/2013
För att fastställa exponeringsvärdet enligt artiklarna 111, 166-168, 246 och 266 i förordning (EU) nr 575/2013 ska institut beräkna specifika riskkreditjusteringar avseende en exponering som beloppen för specifika kreditriskjusteringar för den enstaka exponeringen eller som beloppen för specifika kreditriskjusteringar som institutet har hänfört till den exponeringen enligt artikel 2.
Artikel 4
Beräkning av allmänna och specifika kreditriskjusteringar för behandlingen av förväntade förlustbelopp enligt artikel 159 i förordning (EU) nr 575/2013
1. För behandlingen av förväntade förlustbelopp enligt artikel 159 i förordning (EU) nr 575/2013 ska institut beräkna de totala allmänna kreditriskjusteringar som avser de exponeringar som ingår i behandlingen av förväntade förlustbelopp som summan av de beloppen, identifierade som allmänna kreditriskjusteringar enligt artikel 1 i denna förordning, som institutet har tilldelat enligt artikel 110.3 i förordning (EU) nr 575/2013.
2. För behandlingen av förväntade förlustbelopp enligt artikel 159 i förordning (EU) nr 575/2013 ska beräkningen av totala specifika kreditriskjusteringar som avser exponeringarna inkluderade i behandlingarna av förväntade förlustbelopp utgöra summan av beloppen i punkterna a och b, exklusive nödlidande exponeringar:
a)
Belopp som identifieras som specifika kreditriskjusteringar enligt artikel 1 och som avser kreditrisken för en enstaka exponering.
b)
Belopp som identifieras som specifika kreditriskjusteringar enligt artikel 1 som avser kreditrisken för en grupp av exponeringar och som har hänförts enligt artikel 2.
3. De totala specifika kreditriskjusteringarna avseende en fallerande exponering ska beräknas som summan av alla belopp för specifika kreditriskjusteringar för den enstaka exponeringen, eller som de belopp för specifika kreditriskjusteringar som institutet har hänfört till den exponeringen enligt artikel 2.
Artikel 5
Beräkning av specifika kreditriskjusteringar för krav på egna medel för fastställandet av fallissemang enligt artikel 178 i förordning (EU) nr 575/2013
För fastställande av fallissemang enligt artikel 178 i förordning (EU) nr 575/2013 ska specifika kreditriskjusteringar beräknas som beloppen för specifika kreditriskjusteringar avseende kreditrisken för en enstaka exponering eller en enstaka gäldenär.
Artikel 6
Dokumentation
Instituten ska dokumentera identifieringen och beräkningen av allmänna kreditriskjusteringar och specifika kreditriskjusteringar.
Artikel 7
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 20 december 2013.