NAŘÍZENÍ RADY (EU) 2015/159
ze dne 27. ledna 2015,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2532/98 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 132 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 34.3 tohoto statutu,
s ohledem na doporučení Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
s ohledem na stanovisko Evropské komise (3),
v souladu s postupem stanoveným v čl. 129 odst. 4 Smlouvy a článku 41 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 2532/98 (4) vychází z čl. 132 odst. 3 Smlouvy o fungování EU a článku 34.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen „statut“), jež svěřují Radě pravomoc stanovit meze a podmínky, za nichž je Evropská centrální banka (dále jen „ECB“) oprávněna ukládat podnikům peněžité pokuty nebo penále za neplnění povinností vyplývajících z jejích nařízení a rozhodnutí. Obsah nařízení (ES) č. 2532/98 by proto měl být omezen na porušení nařízení a rozhodnutí přijatých ECB. Pro porušení přímo použitelných právních předpisů Unie jiných, než jsou nařízení a rozhodnutí přijatá ECB, by se měla použít příslušná ustanovení nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 (5).
(2)
ECB uplatňuje nařízení (ES) č. 2532/98 při ukládání sankcí v různých oblastech své působnosti, a to zejména v oblasti provádění měnové politiky v Unii, provozování platebních systémů a shromažďování statistických informací.
(3)
Nařízení (EU) č. 1024/2013 svěřilo ECB některé úkoly v oblasti dohledu a opravňuje ji ukládat úvěrovým institucím, nad nimiž vykonává dohled: a) správní peněžité sankce, poruší-li tyto instituce požadavek vyplývající z přímo použitelných právních předpisů Unie, v souvislosti s nímž mají příslušné orgány podle příslušnýchprávních předpisů Unie k dispozici správní peněžité sankce, a b) sankce v souladu s nařízením (ES) č. 2532/98 v případě porušení nařízení či rozhodnutí ECB (společně dále jen „správní sankce“).
(4)
V čl. 18 odst. 7 nařízení (EU) č. 1024/2013 se stanoví, že ECB může za účelem plnění úkolů, které jsou jí uvedeným nařízením svěřeny, v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB uložit sankce v souladu s nařízením (ES) č. 2532/98.
(5)
V této souvislosti nejsou některá ustanovení nařízení (ES) č. 2532/98 konzistentní s celou řadou ustanovení obsažených v nařízení (EU) č. 1024/2013, která se přímo týkají pravomoci ECB ukládat sankce v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB. Proto je nezbytné určit, která z pravidel stanovených v nařízení (ES) č. 2532/98 by měla být změněna, odkazuje-li se na ukládání sankcí ze strany ECB v případě porušení jejích nařízení nebo rozhodnutí týkajících se jejích úkolů v oblasti dohledu.
(6)
Na základě pravomoci provádět úkoly v oblasti dohledu, které ECB svěřují Smlouvy, jak ji stanoví článek 34 Protokolu (č. 4) o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, přijala ECB nařízení (EU) č. 468/2014 (6). Za účelem vymezení úkolu ECB spočívajícího v zajišťování souladu s pravidly obsaženými v přímo použitelných právních předpisech Unie stanoví nařízení (EU) č. 468/2014 dále v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 1024/2013 a základními právy a zásadami obsaženými v Listině základních práv Evropské unie rámec pro správní sankce podle článku 18 nařízení (EU) č. 1024/2013. Zavádí rovněž pravidla týkající se ukládání správních sankcí v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB. Nařízení (EU) č. 468/2014 je aktem provádějícím sekundární právní předpis. V případě rozporu mezi jeho ustanoveními a nařízením (ES) č. 2532/98 tak má přednost nařízení (ES) č. 2532/98.
(7)
ECB by měla zveřejňovat rozhodnutí o uložení sankcí v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB v oblasti dohledu, ledaže by toto zveřejnění ohrožovalo stabilitu finančních trhů nebo by způsobilo, pokud to lze zjistit, dotyčnému podniku nepřiměřenou škodu.
(8)
K zajištění jednotného zacházení v případě stejně závažných protiprávních jednání by se horní mez pokuty, kterou ECB může podniku uložit za nedodržování nařízení nebo rozhodnutí ECB v oblasti dohledu, neměla lišit od horní meze pokuty, kterou ECB může uložit podniku za porušení přímo použitelných právních předpisů Unie. Na všechny pokuty, které ECB ukládá při plnění svých úkolů v oblasti dohledu, by se proto měly vztahovat stejné horní meze.
(9)
ECB by měla mít možnost uložit podnikům penále s cílem přinutit je k dodržování nařízení či rozhodnutí ECB v oblasti dohledu anebo k ukončení trvajícího protiprávního jednání spočívajícího v porušování těchto nařízení či rozhodnutí ECB. Horní mez penále by měla být úměrná horní mezi, která se uplatňuje v případě pokut v oblasti dohledu.
(10)
Článek 25 nařízení (EU) č. 1024/2013 stanoví zásadu oddělení funkcí, podle které ECB provádí úkoly, které jsou jí svěřeny nařízením (EU) č. 1024/2013, aniž jsou dotčeny její úkoly týkající se měnové politiky a odděleně od těchto a všech ostatních úkolů. Tuto zásadu je nutné bez omezení dodržovat u všech úkolů, které ECB provádí. V zájmu jejího důsledného uplatňování byla v souladu článkem 26 nařízení (EU) č. 1024/2013 zřízena Rada dohledu, která odpovídá mimo jiné za přípravu konečných návrhů rozhodnutí Rady guvernérů ECB v oblasti dohledu. Rozhodnutí Rady guvernérů ECB dále podléhají za podmínek stanovených v článku 24 nařízení (EU) č. 1024/2013 přezkumu správní revizní komisí. S ohledem na zásadu oddělení funkcí a na zřízení Rady dohledu a správní revizní komise by se měly uplatňovat dva odlišné postupy: a) zvažuje-li ECB uložení správní sankce při plnění svých úkolů v oblasti dohledu, přijímá rozhodnutí za tímto účelem Rada guvernérů ECB na základěkonečného návrhu rozhodnutí Rady dohledu a tato rozhodnutí podléhají přezkumu správní revizní komisí, a b) zvažuje-li ECB uložení sankce při plnění svých úkolů v oblastech, které se netýkají dohledu, přijímá rozhodnutí za tímto účelem Výkonná rada ECB a tato rozhodnutí podléhají přezkumu Radou guvernérů ECB.
(11)
Vzhledem ke složitosti vyšetřování případů protiprávního jednání v oblasti dohledu by se na výkon pravomoci uložit a vymáhat sankce v souvislosti s úkoly ECB v oblasti dohledu měly uplatňovat delší lhůty, než jaké jsou stanoveny v případě sankcí v souvislosti s úkoly ECB v oblastech, které se netýkají dohledu. Odpovídajícím způsobem by mělo být upraveno stavění a přerušení běhu těchto lhůt, a to i s přihlédnutím k tomu, že se řízení o sankcích v oblasti dohledu může překrývat s vyšetřováním trestného činu a trestním řízením vedeným na základě stejných skutečností.
(12)
Nařízení (ES) č. 2532/98 by mělo být proto odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Změny
Nařízení (ES) č. 2532/98 se mění takto:
1)
Článek 1 se mění takto:
a)
bod 6 se nahrazuje tímto:
„6.
‚penále‘ rozumí peněžní částky, které musí platit podnik v případě trvajícího protiprávního jednání jako trest nebo které mají přinutit dotyčné osoby k tomu, aby dodržovaly nařízení či rozhodnutí ECB v oblasti dohledu. Penále se počítají za každý celý den trvání protiprávního jednání:
a)
od okamžiku, kdy byl podnik postupem podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce vyrozuměn o rozhodnutí, jímž se nařizuje ukončení protiprávního jednání, nebo
b)
v případě, že trvající protiprávní jednání spadá do oblasti působnosti čl. 18 odst. 7 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 (7), v souladu s postupem podle článku 4b tohoto nařízení;
;
b)
bod 7 se nahrazuje tímto:
„7.
‚sankcí‘ rozumí pokuty a penále.“
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 1a
Všeobecné zásady a oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na ukládání sankcí podnikům ze strany ECB za neplnění povinností vyplývajících z rozhodnutí nebo nařízení ECB.
2. Pravidla vztahující se na ukládání sankcí ze strany ECB při plnění úkolů v oblasti dohledu v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB se použijí odchylně od pravidel stanovených v článcích 2 až 4 v rozsahu stanoveném v článcích 4a až 4c.
3. ECB zveřejní jakékoli rozhodnutí o uložení sankcí podniku v případě porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB v oblasti dohledu, a to bez ohledu na to, zda proti němu byl podán opravný prostředek či nikoli.
ECB toto zveřejnění učiní na svých internetových stránkách bez zbytečného odkladu a poté, co dané rozhodnutí oznámila dotyčnému podniku. Zveřejňované informace zahrnují druh a povahu porušení a totožnost dotyčného podniku, ledaže by zveřejnění tímto způsobem:
a)
ohrožovalo stabilitu finančních trhů nebo probíhající trestní vyšetřování, nebo
b)
pokud to lze zjistit, způsobilo dotyčnému podniku nepřiměřenou škodu.
Za těchto okolností se rozhodnutí o sankcích zveřejňují anonymně. Je-li pravděpodobné, že tyto okolnosti v přiměřené lhůtě pominou, lze zveřejnění na základě tohoto odstavce po tuto dobu odložit.
Bylo-li proti rozhodnutí o sankcích podáno odvolání k Soudnímu dvoru, zveřejní ECB bez zbytečného odkladu na svých oficiálních internetových stránkách rovněž informace o stavu předmětného odvolání a jeho výsledek.
ECB zajistí, aby informace zveřejněné podle tohoto odstavce byly na jejích oficiálních internetových stránkách po dobu alespoň pěti let.“
3)
V článku 2 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
„4. Spočívá-li protiprávní jednání v opomenutí, nezbavuje uložení sankce podnik plnění jeho povinností, nestanoví-li rozhodnutí přijaté podle čl. 3 odst. 4 nebo článku 4b výslovně jinak.“
4)
Článek 3 se mění takto:
a)
v odstavci 1 se první věta nahrazuje tímto:
„1. Rozhodnutí o tom, zda má být zahájeno řízení o sankcích, přijímá ECB z vlastního podnětu nebo na základě žádosti národní centrální banky členského státu, v jehož soudní pravomoci k údajnému protiprávnímu jednání došlo.“
;
b)
odstavec 10 se nahrazuje tímto:
„10. Pokud protiprávní jednání souvisí výlučně s úkolem, který je podle Smlouvy a statutu svěřen ESCB nebo ECB, lze řízení o sankcích zahájit výhradně podle tohoto nařízení, bez ohledu na to, zda vnitrostátní právní předpisy stanoví jiné řízení. Pokud protiprávní jednání souvisí s jednou nebo více oblastí, které nespadají do působnosti ESCB nebo ECB, není právem příslušného vnitrostátního orgánu zahájit zvláštní řízení v souvislosti s oblastmi, které nespadají do působnosti ESCB nebo ECB, dotčeno právo zahájit řízení o sankcích podle tohoto nařízení. Tímto ustanovením není dotčeno uplatňování trestního práva a vnitrostátních právních předpisů týkajících se pravomocí v oblasti obezřetnostního dohledu v zúčastněných členských státech podle nařízení (EU) č. 1024/2013.“
5)
Vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 4a
Zvláštní pravidla týkající se horních mezí sankcí, které ECB ukládá při plnění svých úkolů v oblasti dohledu
1. Odchylně od čl. 2 odst. 1 jsou meze, v nichž ECB může ukládat pokuty a penále v případě protiprávních jednání týkajících se rozhodnutí a nařízení, která ECB přijala při plnění svých úkolů v oblasti dohledu, tyto:
a)
U pokut činí horní mez dvojnásobek zisku, kterého bylo dosaženo v důsledku protiprávního jednání, nebo ztráty, které bylo v důsledku protiprávního jednání zabráněno, jestliže je lze určit, nebo 10 % celkového ročního obratu podniku.
b)
U penále činí: horní mez 5 % průměrného denního obratu za každý den protiprávního jednání. Penále mohou být ukládána po dobu nejvýše šesti měsíců ode dne stanoveného v rozhodnutí, kterým byla uložena.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
a)
‚ročním obratem‘ roční obrat dotyčného podniku v předcházejícím hospodářském roce, jak je vymezen v příslušných právních předpisech Unie, a pokud tento obrat není k dispozici, obrat podle poslední dostupné roční účetní závěrky této osoby. Je-li dotyčný podnik dceřiným podnikem mateřského podniku, je příslušným celkovým ročním obratem celkový roční obrat vyplývající z poslední dostupné konsolidované roční účetní závěrky v předcházejícím hospodářském roce, a pokud tato účetní závěrka není k dispozici, podle poslední dostupné roční účetní závěrky této osoby;
b)
‚průměrným denním obratem‘ roční obrat, jak je vymezen v písmenu a), dělený 365.
Článek 4b
Zvláštní procesní pravidla týkající se sankcí, které ECB ukládá při plnění svých úkolů v oblasti dohledu
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1 až 8 tohoto nařízení se na protiprávní jednání týkající se rozhodnutí a nařízení, která ECB přijala při plnění svých úkolů v oblasti dohledu, uplatní pravidla stanovená v tomto článku.
2. Má-li ECB při plnění svých úkolů podle nařízení (EU) č. 1024/2013 za to, že existuje důvodné podezření, že se podnik s ústředím v členském státě eurozóny dopouští nebo dopustil jednoho nebo několika porušení nařízení nebo rozhodnutí ECB, jak je uvedeno v čl. 18 odst. 7 nařízení (EU) č. 1024/2013, provede příslušné vyšetřování v souladu s následujícími ustanoveními.
3. Po skončení vyšetřování a předtím, než je předloha konečného návrhu rozhodnutí vypracována a předložena Radě dohledu, vyrozumí ECB v rámci své pravomoci vyšetřovat případy porušení předpisů v oblasti dohledu písemně dotyčný podnik o zjištěních provedeného vyšetřování a o námitkách vznesených vůči těmto zjištěním.
V oznámení podle prvního pododstavce ECB v rámci své pravomoci vyšetřovat případy porušení předpisů v oblasti dohledu dotyčný podnik informuje o právu předložit jí písemné připomínky týkající se skutkových závěrů a námitek, které byly proti tomuto subjektu vzneseny a které jsou v tomto oznámení uvedeny, včetně jednotlivých ustanovení, jež byla údajně porušena, a stanoví přiměřenou lhůtu pro předložení těchto připomínek. ECB není povinna zohlednit písemné připomínky, jež byly předloženy po uplynutí lhůty, kterou v rámci své pravomoci vyšetřovat případy porušení předpisů v oblasti dohledu stanovila.
V návaznosti na oznámení ve smyslu prvního pododstavce může ECB v rámci své pravomoci vyšetřovat případy porušení předpisů v oblasti dohledu dotyčný podnik rovněž vyzvat k účasti na ústním jednání. Strany, které jsou předmětem vyšetřování, mohou být na jednání zastoupeny právníkem nebo jinými kvalifikovanými osobami nebo jim může právník nebo tyto osoby pomáhat. Ústní jednání jsou neveřejná.
Je zaručeno právo dotyčného podniku, který je předmětem vyšetřování, na přístup ke spisu. Toto právo se nevztahuje na důvěrné informace.
4. Rada dohledu předloží Radě guvernérů konečný návrh rozhodnutí, který stanoví, zda se dotyčný podnik dopustil porušení či nikoli, a uvede sankce, které mají být případně uloženy, postupem podle čl. 26 odst. 8 nařízení (EU) č. 1024/2013.
5. Dotyčný podnik má právo požádat o přezkum rozhodnutí, které Rada guvernérů přijala podle odstavce 4, správní revizní komisí postupem podle článku 24 nařízení (EU) č. 1024/2013.
Článek 4c
Zvláštní lhůty v případě sankcí, které ECB ukládá při plnění svých úkolů v oblasti dohledu
1. Odchylně od článku 4 zaniká právo rozhodnout o uložení sankce v případě porušení rozhodnutí nebo nařízení ECB týkajícího se jejích úkolů v oblasti dohledu pět let poté, kdy k protiprávnímu jednání došlo, nebo v případě trvajícího protiprávního jednání pět let poté, kdy bylo protiprávní jednání ukončeno.
2. Běh lhůty stanovené v odstavci 1 přerušuje jakýkoli úkon, který ECB učiní pro účely vyšetřování nebo řízení, pokud se týká protiprávního jednání. Běh promlčecí lhůty se přerušuje s účinkem ode dne, kdy je úkon oznámen dotčenému dohlíženému subjektu. Po každém přerušení této lhůty začne běžet lhůta nová. Lhůta však nepřesáhne dobu 10 let od okamžiku, kdy k protiprávnímu jednání došlo, nebo v případě trvajícího protiprávního jednání 10 let od okamžiku, kdy bylo protiprávní jednání ukončeno.
3. Lhůty uvedené v předchozích odstavcích lze prodloužit, pokud:
a)
je rozhodnutí Rady guvernérů předmětem přezkumu před správní revizní komisí nebo odvolacího řízení před Soudním dvorem Evropské unie nebo
b)
je proti dotyčnému podniku vedeno trestní řízení v souvislosti se stejnými skutečnostmi. V takovém případě se lhůty uvedené v předchozích odstavcích prodlužují o dobu, po kterou trvá přezkum rozhodnutí před správní revizní komisí nebo Soudním dvorem, nebo do ukončení trestního řízení proti dotyčnému podniku.
4. Právo ECB vymáhat rozhodnutí o uložení sankce zaniká pět let po přijetí daného rozhodnutí. Běh promlčecí lhůty pro vymáhání přerušuje jakýkoli úkon ECB, jehož účelem je vymáhání platby nebo platebních podmínek uložené sankce.
5. Běh promlčecí lhůty pro vymáhání sankcí se staví:
a)
po dobu lhůty pro zaplacení uložené sankce;
b)
pokud je vymáhání platby uložené sankce pozastaveno na základě rozhodnutí Rady guvernérů nebo Soudního dvora.“
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 27. ledna 2015.
RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2015/159
av den 27 januari 2015
om ändring av förordning (EG) nr 2532/98 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 132.3,
med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 34.3,
med beaktande av Europeiska centralbankens rekommendation (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Europeiska kommissionens yttrande (3),
i enlighet med det förfarande som anges i artikel 129.4 i fördraget och i artikel 41 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, och
av följande skäl:
(1)
Rådets förordning (EG) nr 2532/98 (4) grundar sig på artikel 132.3 i EUF-fördraget och artikel 34.3 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan) som ger rådet befogenhet att fastställa begränsningar och villkor för att Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB) ska få förelägga böter eller viten för företag som underlåter att uppfylla sina förpliktelser enligt ECB:s förordningar och beslut. Innehållet i förordning (EG) nr 2532/98 bör därför begränsas till att gälla åsidosättande av förordningar och beslut som har antagits av ECB. Vid åsidosättande av annan direkt tillämplig unionsrätt än förordningar och beslut som har antagits av ECB bör de relevanta bestämmelserna i rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (5) tillämpas.
(2)
ECB har tillämpat förordning (EG) nr 2532/98 för att förelägga sanktioner inom ECB:s olika kompetensområden, däribland i synnerhet genomförandet av unionens penningpolitik, betalningssystemens funktion samt insamlingen av statistiska uppgifter.
(3)
Genom förordning (EU) nr 1024/2013 tilldelades ECB vissa tillsynsuppgifter och en befogenhet att förelägga sådana kreditinstitut som står under dess tillsyn: a) administrativa sanktionsavgifter om dessa institut bryter mot ett krav i direkt tillämplig unionsrätt för vilket det för behöriga myndigheter enligt tillämplig unionsrätt ska ges möjlighet att ålägga administrativa sanktionsavgifter, och b) sanktioner i enlighet med förordning (EG) nr 2532/98 vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut (nedan gemensamt kallade administrativa sanktioner).
(4)
Enligt artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013 får ECB, för att utföra de uppgifter som banken tilldelas genom den förordningen, förelägga sanktioner i enlighet med förordning (EG) nr 2532/98 vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut.
(5)
Vissa av bestämmelserna i förordning (EG) nr 2532/98 står inte i överensstämmelse med en rad olika bestämmelser i förordning (EU) nr 1024/2013 som är av direkt relevans för ECB:s befogenhet att förelägga sanktioner vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut. Det är därför nödvändigt att fastställa vilka regler i förordning (EG) nr 2532/98 som bör ändras vad gäller ECB:s föreläggande av sanktioner vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut inom ramen för bankens tillsynsuppgifter.
(6)
På grundval av ECB:s befogenhet att genomföra de tillsynsuppgifter som banken tilldelats genom fördragen, vilken fastställs i artikel 34 i protokoll (nr 4) om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, har ECB antagit förordning (EU) nr 468/2014 (6). I syfte att organisera ECB:s uppgift att säkerställa efterlevnaden av de regler som ingår i direkt tillämplig unionsrätt, specificeras i förordning (EU) nr 468/2014 närmare, i enlighet med artikel 4.3 i förordning (EU) nr 1024/2013 och i enlighet med de grundläggande rättigheter och de principer som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, den ram för administrativa sanktioner som fastställs i artikel 18 i förordning (EU) nr 1024/2013. Där fastställs också regler om föreläggande av administrativa sanktioner vid överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut. Förordning (EU) nr 468/2014 är ett instrument för genomförande av sekundärrätt. Om bestämmelserna i den förordningen och bestämmelserna i förordning (EG) nr 2532/98 står i strid med varandra, har följaktligen förordning (EG) nr 2532/98 företräde.
(7)
ECB bör offentliggöra beslut om föreläggande av sanktioner vid överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut på tillsynsområdet, förutsatt att ett sådant offentliggörande inte äventyrar de finansiella marknadernas stabilitet eller, i den mån detta kan fastställas, orsakar det berörda företaget oproportionell skada.
(8)
Den övre gränsen för böter som ECB får förelägga ett företag för att det underlåter att uppfylla sina förpliktelser enligt en ECB-förordning eller ett ECB-beslut på tillsynsområdet bör inte avvika från den övre gränsen för de böter som ECB får förelägga ett företag för en överträdelse av direkt tillämplig unionsrätt, så att det säkerställs att lika allvarliga åsidosättanden behandlas på samma sätt. Samma övre gränser bör därför gälla för alla böter som ECB förelägger inom ramen för sina tillsynsuppgifter.
(9)
ECB bör kunna förelägga viten för företag för att tvinga dem att uppfylla sina förpliktelser enligt ECB:s förordningar eller beslut på tillsynsområdet eller få ett fortsatt åsidosättande av dessa att upphöra. Den övre gränsen för viten bör vara densamma som gäller för böter på tillsynsområdet.
(10)
I artikel 25 i förordning (EU) nr 1024/2013 fastställs separationsprincipen, som innebär att ECB ska utföra de uppgifter som banken tilldelas genom förordning (EU) nr 1024/2013 utan inverkan på och åtskilt från dess penningpolitiska och övriga uppgifter. ECB ska strikt följa denna princip i all sin verksamhet. För att stärka denna separationsprincip har det i enlighet med artikel 26 i förordning (EU) nr 1024/2013 inrättats en tillsynsnämnd, som bland annat ansvarar för att utarbeta fullständiga utkast till beslut åt ECB-rådet på tillsynsområdet. Enligt de villkor som fastställs i artikel 24 i den förordningen kan dessutom ECB-rådets beslut omprövas av den administrativa omprövningsnämnden. Med beaktande av separationsprincipen och inrättandet av tillsynsnämnden och den administrativa omprövningsnämnden bör två olika förfaranden tillämpas: a) i de fall då ECB överväger att förelägga administrativa sanktioner inom ramen för sina tillsynsuppgifter bör beslut om detta fattas av ECB-rådet på grundval av ett fullständigt utkast till beslut från tillsynsnämnden och omprövas av den administrativa omprövningsnämnden, och b) i de fall då ECB överväger att förelägga sanktioner inom ramen för sina icke-tillsynsrelaterade uppgifter bör beslut om detta fattas av ECB:s direktion och omprövas av ECB-rådet.
(11)
Eftersom det är en komplex process att utreda åsidosättande på tillsynsområdet, bör längre tidsfrister gälla för befogenheten att förelägga och verkställa sanktioner som hör samman med ECB:s tillsynsuppgifter än för sanktioner som avser ECB:s icke-tillsynsrelaterade uppgifter. Avbrytande av dessa tidsfrister bör regleras i enlighet med detta, även med beaktande av att förfaranden avseende åsidosättande på tillsynsområdet kan överlappa med brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden som grundar sig på samma sakförhållanden.
(12)
Förordning (EG) nr 2532/98 bör därför ändras i enlighet med detta.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Ändringar
Förordning (EG) nr 2532/98 ska ändras på följande sätt:
1.
Artikel 1 ska ändras på följande sätt:
a)
Punkt 6 ska ersättas med följande:
”6. viten : belopp som ett företag måste betala antingen som straff eller också för att tvinga de berörda personerna att uppfylla sina förpliktelser enligt ECB:s tillsynsförordningar och tillsynsbeslut vid fortsatt åsidosättande. Viten ska beräknas för varje hel dag av fortsatt åsidosättande,
a)
sedan företaget underrättats om ett beslut med krav på att åsidosättandet ska upphöra i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 3.1 andra stycket, eller
b)
när det fortsatta åsidosättandet omfattas av artikel 18.7 i rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (7), i enlighet med det förfarande som anges i artikel 4b i den här förordningen,
b)
Punkt 7 ska ersättas med följande:
”7. Sanktioner : böter och viten.”
2.
Följande artikel ska införas:
”Artikel 1a
Allmänna principer och tillämpningsområde
1. Denna förordning ska tillämpas på ECB:s föreläggande av sanktioner mot företag som inte uppfyller de förpliktelser som ECB:s beslut eller förordningar ålägger dem.
2. Reglerna för ECB:s föreläggande av sanktioner inom ramen för dess tillsynsuppgifter vid överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut ska avvika från de regler som fastställs i artiklarna 2-4 i den utsträckning som anges i artiklarna 4a-4c.
3. ECB ska offentliggöra beslut om föreläggande av sanktioner mot ett företag vid överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut på tillsynsområdet, oavsett om beslutet har överklagats eller inte.
ECB ska genomföra detta offentliggörande på sin webbplats utan onödigt dröjsmål, efter det att det berörda företaget har informerats om beslutet. Offentliggörandet ska inbegripa information om överträdelsens typ och art samt identiteten på det berörda företaget, såvida inte ett sådant offentliggörande skulle
a)
utgöra ett hot mot de finansiella marknadernas stabilitet eller äventyra en pågående brottsutredning, eller
b)
orsaka det berörda företaget oproportionell skada, i den mån detta kan fastställas.
Vid dessa omständigheter ska beslut om sanktioner offentliggöras anonymt. Om det är troligt att dessa omständigheter kommer att upphöra inom en rimlig tidsperiod, får offentliggörande enligt denna punkt alternativt skjutas upp under en sådan tidsperiod.
Vid pågående överklagande till domstolen som avser ett beslut om föreläggande av sanktioner ska ECB på sin officiella webbplats utan onödigt dröjsmål också offentliggöra information om överklagandets status och om resultatet av detta.
ECB ska säkerställa att uppgifter som offentliggörs enligt denna punkt ligger kvar på dess officiella webbplats i minst fem år.”
3.
I artikel 2 ska punkt 4 ersättas med följande:
”4. Närhelst åsidosättandet består i att företaget inte uppfyllt en förpliktelse ska en sanktion inte befria företaget från uppfyllandet, såvida inte det beslut som antas i överensstämmelse med artikel 3.4 eller artikel 4b uttryckligen anger annat.”
4.
Artikel 3 ska ändras på följande sätt:
a)
Den första meningen i punkt 1 ska ersättas med följande:
”1. Beslutet om huruvida ett förfarande avseende åsidosättande ska inledas ska fattas av ECB, på dess eget initiativ eller på begäran av den nationella centralbanken i den medlemsstat i vars jurisdiktion det påstådda åsidosättandet skett.”
b)
Punkt 10 ska ersättas med följande:
”10. Om ett åsidosättande uteslutande har samband med en uppgift som ECBS eller ECB anförtrotts enligt fördraget och stadgan, kan ett förfarande avseende åsidosättande inledas endast på grundval av denna förordning, oavsett om det finns någon nationell lag eller förordning som föreskriver ett separat förfarande. Om ett åsidosättande även berör ett eller flera områden som ligger utanför behörigheten för ECBS eller ECB, ska rätten att inleda ett förfarande avseende åsidosättande på grundval av denna förordning vara oberoende av varje rätt som en behörig nationell myndighet har att inleda separata förfaranden som avser sådana områden utanför behörigheten för ECBS eller ECB. Denna bestämmelse ska inte påverka tillämpningen av straffrätt eller nationell rätt som avser tillsynsbefogenheterna i deltagande medlemsstater, i enlighet med förordning (EU) nr 1024/2013.”
5.
Följande artiklar ska införas:
”Artikel 4a
Särskilda regler för de övre gränserna för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
1. Genom undantag från artikel 2.1 ska följande gränser tillämpas för ECB:s föreläggande av böter och viten vid åsidosättanden avseende beslut och förordningar som har antagits av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.
a)
Böter: Den övre gränsen ska vara två gånger beloppet för de vinster som har erhållits eller de förluster som har undvikits genom åsidosättandet, i fall där dessa kan fastställas, eller 10 % av företagets totala årsomsättning.
b)
Viten: Den övre gränsen ska vara 5 % av den genomsnittliga dagliga omsättningen för varje dag som åsidosättandet pågår. Viten kan föreläggas för högst sex månader från och med den dag som anges i beslutet om föreläggande av vite.
2. Vid tillämpning av punkt 1 ska följande definitioner gälla
a) årsomsättning : det berörda företagets årsomsättning under det föregående räkenskapsåret, enligt definitionen i tillämplig unionsrätt, och där denna inte är tillgänglig, enligt den senast tillgängliga årsredovisningen för företaget. I fall där det berörda företaget är ett dotterföretag till ett moderföretag ska den relevanta totala årsomsättningen vara den totala årsomsättning som följer av den senast tillgängliga konsoliderade årsredovisningen under det föregående räkenskapsåret, och där denna inte är tillgänglig, enligt den senast tillgängliga årsredovisningen för företaget;
b) genomsnittlig daglig omsättning : årsomsättningen, enligt definitionen i led a, delat med 365.
Artikel 4b
Särskilda förfaranderegler för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
1. Genom undantag från artikel 3.1-3.8 i denna förordning ska de regler som fastställs i denna artikel tillämpas på åsidosättanden avseende beslut och förordningar som har antagits av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.
2. Om ECB, när den utför sina uppgifter enligt förordning (EU) nr 1024/2013, anser att det finns skäl att misstänka att en eller flera överträdelser av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut enligt artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013 håller på att begås eller har begåtts av ett företag som har sitt huvudkontor i en medlemsstat i euroområdet, ska ECB göra relevanta utredningar i enlighet med följande bestämmelser.
3. ECB ska, i egenskap av utredare av överträdelser på tillsynsområdet, efter det att en utredning är slutförd, men innan ett förslag till fullständigt utkast till beslut har utarbetats och lämnats till tillsynsnämnden, skriftligen underrätta det berörda företaget om utredningsresultaten och eventuella invändningar som har gjorts.
I den underrättelse som avses i första stycket ska ECB, i egenskap av utredare av överträdelser på tillsynsområdet, informera det berörda företaget om att det har rätt att till ECB lämna skriftliga inlagor om de faktiska resultaten och de invändningar som har framförts mot enheten, inklusive de specifika bestämmelser som ska ha åsidosatts, samt ange en rimlig tidsfrist för när sådana inlagor ska göras. ECB ska inte vara skyldigt att beakta skriftliga inlagor som har gjorts efter det att den tidsfrist som ECB i egenskap av utredare av överträdelser på tillsynsområdet har fastställt har löpt ut.
Efter den underrättelse som avses i första stycket kan ECB i egenskap av utredare av överträdelser på tillsynsområdet också kalla det berörda företaget till en muntlig förhandling. Parter som är föremål för utredning kan företrädas och/eller biträdas av jurister eller andra kvalificerade personer vid förhandlingen. Muntliga förhandlingar får inte vara offentliga.
Rätten för det berörda företag som är föremål för utredning att få tillgång till akten ska garanteras. Denna rätt ska inte gälla konfidentiell information.
4. Tillsynsnämnden ska lägga fram ett fullständigt utkast till beslut för ECB-rådet där man fastställer om det berörda företaget har begått en överträdelse eller inte och anger de eventuella sanktioner som ska föreläggas i enlighet med förfarandet i artikel 26.8 i förordning (EU) nr 1024/2013.
5. Det berörda företaget ska ha rätt att begära att den administrativa omprövningsnämnden omprövar det beslut som ECB-rådet har fattat enligt punkt 4, i överensstämmelse med det förfarande som fastställs i artikel 24 i förordning (EU) nr 1024/2013.
Artikel 4c
Särskilda tidsfrister för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
1. Med avvikelse från vad som sägs i artikel 4 ska rätten att fatta ett beslut om att förelägga en sanktion vid överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter upphöra att gälla fem år efter det att åsidosättandet skedde eller, i fall av fortsatt åsidosättande, fem år efter det att detta upphörde.
2. Varje åtgärd som vidtas av ECB med avseende på utredningen eller förfarandet för ett åsidosättande ska leda till att tidsfristen i punkt 1 avbryts. Preskriptionstiden ska avbrytas från och med den dag då den berörda enhet som står under tillsyn underrättas om åtgärden. Varje avbrott ska medföra att tidsfristen börjar löpa på nytt. Tidsfristen får emellertid inte överskrida en period på tio år från det att åsidosättandet skedde eller, i fall av fortsatt åsidosättande, tio år från det att detta upphörde.
3. De tidsfrister som beskrivs i föregående punkter kan förlängas om
a)
ett beslut från ECB-rådet är föremål för omprövning av den administrativa omprövningsnämnden eller för överklagandeförfaranden vid domstolen, eller
b)
straffrättsliga förfaranden pågår mot det berörda företaget i fråga om samma sakförhållanden. I sådana fall ska de tidsfrister som anges i föregående punkter förlängas med den tid som det tar för den administrativa omprövningsnämnden eller domstolen att ompröva beslutet eller tills de straffrättsliga förfarandena mot det berörda företaget har avslutats.
4. ECB:s rätt att verkställa ett beslut om att förelägga en sanktion ska upphöra att gälla fem år efter det att beslutet fattades. En åtgärd från ECB i syfte att verkställa betalning eller betalningsvillkor enligt den sanktion som föreläggs ska leda till att preskriptionstiden för verkställandet avbryts.
5. Preskriptionstiden för att verkställa sanktioner ska tillfälligt avbrytas
a)
till dess att tidsfristen för att betala den sanktion som föreläggs har löpt ut,
b)
om verkställandet av betalningen av den sanktion som föreläggs tillfälligt avbryts enligt ett beslut av ECB-rådet eller domstolen.”
Artikel 2
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Bryssel den 27 januari 2015.