PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/296
ze dne 24. února 2015,
kterým se stanoví procesní opatření pro spolupráci mezi členskými státy v oblasti elektronické identifikace podle čl. 12 odst. 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES (1), a zejména na čl. 12 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Spolupráce mezi členskými státy, pokud jde o interoperabilitu a bezpečnost systémů elektronické identifikace, je nezbytná k podpoře vysoké úrovně důvěryhodnosti a bezpečnosti odpovídající míře rizika v těchto systémech.
(2)
Ustanovení čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014 ukládá oznamujícímu členskému státu povinnost poskytnout ostatním členským státům popis dotčeného systému šest měsíců předem, aby členské státy mohly spolupracovat způsobem popsaným v čl. 12 odst. 5 nařízení (EU) č. 910/2014.
(3)
Spolupráce mezi členskými státy vyžaduje zjednodušené postupy. Interoperability a bezpečnosti systémů elektronické identifikace nelze dosáhnout pomocí postupů prováděných v různých jazycích. Používání angličtiny v rámci spolupráce by mělo usnadnit dosažení interoperability a bezpečnosti systémů elektronické identifikace, avšak překlady již existující dokumentace by neměly představovat nepřiměřenou zátěž.
(4)
V členských státech jsou různé prvky systémů elektronické identifikace spravovány různými orgány nebo subjekty. K umožnění účinné spolupráce a zjednodušení správních postupů je vhodné zajistit, aby v každém členském státě existovalo jednotné místo, jehož prostřednictvím lze kontaktovat příslušné orgány a subjekty tohoto členského státu.
(5)
Výměna informací, zkušeností a osvědčených postupů mezi členskými státy usnadňuje vývoj systémů elektronické identifikace a slouží jako nástroj k dosažení technické interoperability. Potřeba této spolupráce je zvláště opodstatněná, pokud jde o úpravy již oznámených systémů elektronické identifikace, změny systémů elektronické identifikace, o nichž byly členským státům poskytnuty informace před oznámením, a výskyt důležitých událostí nebo incidentů, které mohou ovlivnit interoperabilitu nebo bezpečnost systémů elektronické identifikace. Členské státy by rovněž měly mít k dispozici prostředky k vyžádání si tohoto druhu informací týkajících se interoperability a bezpečnosti systémů elektronické identifikace od jiných členských států.
(6)
Vzájemné hodnocení systémů elektronické identifikace by se mělo považovat za proces vzájemného učení, který pomáhá vybudovat důvěru mezi členskými státy a zajišťuje interoperabilitu a bezpečnost oznámených systémů elektronické identifikace. K tomu je třeba, aby oznamující členské státy poskytovaly dostatečné informace o svých systémech elektronické identifikace. Rovněž je však třeba zohlednit potřebu členských států zachovat důvěrnost některých informací, pokud je to nezbytně nutné kvůli bezpečnosti.
(7)
Aby bylo zajištěno, že proces vzájemného hodnocení bude nákladově efektivní a povede k jasným a přesvědčivým výsledkům, a aby se zamezilo zbytečnému zatěžování členských států, měly by členské státy společně provést jedno vzájemné hodnocení.
(8)
Při spolupráci ve věcech týkajících se systémů elektronické identifikace, včetně provádění vzájemných hodnocení, by členské státy měly zohlednit posudky nezávislých třetích stran, pokud jsou k dispozici.
(9)
Za účelem usnadnění procesních opatření k dosažení cílů uvedených v čl. 12 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 910/2014 by měla být zřízena síť pro spolupráci. Zajistí se tím existence fóra, které bude moci obsáhnout všechny členské státy a formálním způsobem je zapojit do spolupráce v praktických věcech údržby rámce interoperability.
(10)
Síť pro spolupráci by měla posuzovat formuláře návrhů oznámení poskytované členskými státy podle čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014 a vydávat stanoviska, v nichž se vyjádří k souladu systémů popsaných ve formulářích návrhů oznámení s požadavky článku 7, čl. 8 odst. 1 až 2 a čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení a s prováděcím aktem uvedeným v čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení. Ustanovení čl. 9 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 910/2014 ukládá oznamujícím členským státům povinnost popsat způsob, jakým oznámený systém elektronické identifikace plní požadavky na interoperabilitu podle čl. 12 odst. 1 nařízení (EU) č. 910/2014. Členské státy by při přípravě na splnění své povinnosti podle čl. 9 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 910/2014, totiž poskytnout Komisi popis, jak oznámený systém elektronické identifikace splňuje požadavky na interoperabilitu podle čl. 12 odst. 1 nařízení (EU) č. 910/2014, měly zejména zohlednit stanoviska sítě pro spolupráci.
(11)
Všechny strany zapojené do oznamování by měly stanovisko sítě pro spolupráci vzít na vědomí jako vodítko pro celý proces spolupráce, oznamování a interoperability.
(12)
K zajištění efektivity procesu vzájemného hodnocení prováděného podle tohoto rozhodnutí je vhodné, aby síť pro spolupráci poskytovala členským státům pokyny.
(13)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 48 nařízení (EU) č. 910/2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
Toto rozhodnutí v souladu s čl. 12 odst. 7 nařízení stanoví procesní opatření pro usnadnění spolupráce mezi členskými státy v rozsahu nezbytném k zajištění interoperability a bezpečnosti systémů elektronické identifikace, jež členské státy hodlají oznámit nebo oznámily Komisi. Opatření se týkají zejména:
a)
výměny informací, zkušeností a osvědčených postupů v oblasti systémů elektronické identifikace a posouzení relevantního vývoje v odvětví elektronické identifikace, jak stanoví kapitola II;
b)
vzájemného hodnocení systémů elektronické identifikace, jak stanoví kapitola III; a
c)
spolupráce prostřednictvím sítě pro spolupráci, jak stanoví kapitola IV.
Článek 2
Jazyk spolupráce
1. Nedohodnou-li se dotčené členské státy jinak, jazykem spolupráce je angličtina.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, členské státy nejsou povinny překládat podklady uvedené v čl. 10 odst. 2, pokud by to znamenalo nepřiměřenou zátěž.
Článek 3
Jednotná kontaktní místa
1. Každý členský stát pro účely spolupráce mezi členskými státy podle čl. 12 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 910/2014 určí jednotné kontaktní místo.
2. Každý členský stát sdělí informace o jednotném kontaktním místě ostatním členským státům a Komisi. Komise zveřejní seznam jednotných kontaktních míst on-line.
KAPITOLA II
VÝMĚNA INFORMACÍ, ZKUŠENOSTÍ A OSVĚDČENÝCH POSTUPŮ
Článek 4
Výměna informací, zkušeností a osvědčených postupů
1. Členské státy sdílejí informace, zkušenosti nebo osvědčené postupy v oblasti systémů elektronické identifikace s ostatními členskými státy.
2. Každý členský stát patřičně informuje ostatní členské státy, pokud zavádí kterékoli z následujících změn, vývojů nebo úprav, jež se týkají interoperability nebo úrovní záruky dotčeného systému:
a)
vývoj nebo úpravy již oznámeného systému elektronické identifikace, které nevyžadují oznámení podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 910/2014;
b)
změny, vývoj nebo úpravy popisu systému elektronické identifikace poskytnutého podle čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014, pokud k nim došlo před oznámením.
3. Pokud se členský stát dozví o jakémkoli významném vývoji nebo incidentu, který nesouvisí s jeho oznámeným systémem elektronické identifikace, ale může ovlivnit bezpečnost jiných oznámených systémů elektronické identifikace, uvědomí o tom ostatní členské státy.
Článek 5
Žádost o informace týkající se interoperability a bezpečnosti
1. Pokud se členský stát domnívá, že k zajištění interoperability mezi systémy elektronické identifikace jsou zapotřebí další informace, které nebyly dosud poskytnuty členským státem oznamujícím systém elektronické identifikace, může si od tohoto druhého státu uvedené informace vyžádat. Oznamující členský stát uvedené informace poskytne, ledaže:
a)
uvedené informace nemá a jejich získání by znamenalo nepřiměřenou administrativní zátěž;
b)
uvedené informace se týkají veřejné bezpečnosti nebo národní bezpečnosti;
c)
uvedené informace se týkají obchodních, profesních nebo firemních tajemství.
2. Za účelem zlepšení bezpečnosti systémů elektronické identifikace si členský stát, který má bezpečnostní obavy týkající systému, jenž byl oznámen nebo jehož oznámení probíhá, může vyžádat informace týkající se těchto bezpečnostních obav. Dožádaný členský stát poté poskytne všem členským státům relevantní informace potřebné ke zjištění, zda došlo k narušení bezpečnosti uvedenému v článku 10 nařízení (EU) č. 910/2014, nebo ke zjištění, zda existuje reálné riziko, že k takovému narušení může dojít, ledaže:
a)
uvedené informace nemá a jejich získání by znamenalo nepřiměřenou administrativní zátěž;
b)
uvedené informace se týkají veřejné bezpečnosti nebo národní bezpečnosti;
c)
uvedené informace se týkají obchodních, profesních nebo firemních tajemství.
Článek 6
Výměna informací prostřednictvím jednotných kontaktních míst
Členské státy si vyměňují informace podle článků 4 a 5 prostřednictvím jednotných kontaktních míst a poskytují příslušné požadované informace bez zbytečného odkladu.
KAPITOLA III
VZÁJEMNÉ HODNOCENÍ
Článek 7
Zásady
1. Vzájemné hodnocení je mechanismus spolupráce mezi členskými státy, jehož účelem je zajistit interoperabilitu a bezpečnost oznámených systémů elektronické identifikace.
2. Účast hodnotících členských států je dobrovolná. Členský stát, jehož systém elektronické identifikace má být předmětem vzájemného hodnocení, nemůže odmítnout účast žádného hodnotícího členského státu na procesu vzájemného hodnocení.
3. Každý členský stát, který se účastní vzájemného hodnocení, nese všechny náklady, které mu účastí na tomto procesu vzniknou.
4. Veškeré informace získané v rámci procesu vzájemného hodnocení lze použít pouze pro tento účel. Zástupci členských států, kteří provádějí vzájemné hodnocení, nesmí vyzradit třetím stranám žádné citlivé nebo důvěrné informace získané v průběhu vzájemného hodnocení.
5. Hodnotící členský stát informuje o veškerých možných střetech zájmů, jimž by mohli být vystaveni jím jmenovaní zástupci, kteří se účastní činností v rámci vzájemného hodnocení.
Článek 8
Zahájení procesu vzájemného hodnocení
1. Proces vzájemného hodnocení může být zahájen jedním ze dvou způsobů:
a)
členský stát požádá o vzájemné hodnocení svého systému elektronické identifikace;
b)
členský stát nebo členské státy vyjádří zájem provést vzájemné hodnocení systému elektronické identifikace jiného členského státu. V žádosti uvedou důvody, proč chtějí provést vzájemné hodnocení, a vysvětlí, jak vzájemné hodnocení přispěje k interoperabilitě nebo bezpečnosti systémů elektronické identifikace členských států.
2. Žádost podle odstavce 1 se oznámí síti pro spolupráci podle odstavce 3. Všechny členské státy, které se hodlají účastnit vzájemného hodnocení, do jednoho měsíce uvědomí síť pro spolupráci.
3. Členský stát, jehož systém elektronické identifikace má být předmětem vzájemného hodnocení, poskytne síti pro spolupráci tyto informace:
a)
systém elektronické identifikace, který má být předmětem vzájemného hodnocení;
b)
hodnotící členský stát (členské státy);
c)
časový harmonogram pro předložení očekávaného výsledku síti pro spolupráci a
d)
ujednání o způsobu provádění vzájemného hodnocení podle čl. 9 odst. 2.
4. Systém elektronické identifikace nemůže být předmětem dalšího vzájemného hodnocení po dobu dvou let od uzavření vzájemného hodnocení, nedá-li k tomu souhlas síť pro spolupráci.
Článek 9
Příprava vzájemného hodnocení
1. Hodnotící členské státy poskytnou členskému státu, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, jména a kontaktní údaje svých zástupců provádějících vzájemné hodnocení, a to do dvou týdnů poté, co hodnotící členské státy podle čl. 8 odst. 2 informovaly o svém záměru účastnit se vzájemného hodnocení. Členský stát, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, smí odmítnout účast kteréhokoli zástupce v případě střetu zájmů.
2. S ohledem na pokyny poskytnuté sítí pro spolupráci se členský stát, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, a hodnotící členské státy dohodnou na:
a)
rozsahu a opatřeních vzájemného hodnocení na základě oblasti působnosti čl. 7 písm. g) nebo čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 910/2014 a zájmu vyjádřeného hodnotícími členskými státy ve fázi zahájení;
b)
časovém harmonogramu činností v rámci vzájemného hodnocení, a to určením konečného termínu, který nemůže být určen později než 3 měsíce poté, co hodnotící členské státy poskytly jména a kontaktní údaje svých zástupců podle odstavce 1;
c)
jiných organizačních opatřeních týkajících se procesu vzájemného hodnocení.
Členský stát, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, informuje o dohodě síť pro spolupráci.
Článek 10
Průběh vzájemného hodnocení
1. Zúčastněné členské provádějí vzájemné hodnocení společně. Zástupci členských států vyberou ze svého středu jednoho zástupce, který vzájemné hodnocení koordinuje.
2. Členský stát, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, poskytne hodnotícím členským státům formulář oznámení předloženého Komisi, nebo popis systému podle čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014, pokud dotčený systém elektronické identifikace dosud nebyl oznámen. Rovněž musí být poskytnuty veškeré podklady a další důležité informace.
3. Vzájemné hodnocení může mimo jiné zahrnovat jedno nebo více z těchto opatření:
a)
posouzení příslušné dokumentace;
b)
přezkum procesů;
c)
technické semináře a
d)
zohlednění posudku nezávislé třetí strany.
4. Hodnotící členské státy si mohou vyžádat další dokumentaci související s oznámením. Členský stát, jehož systém elektronické identifikace je předmětem vzájemného hodnocení, uvedené informace poskytne, ledaže:
a)
uvedené informace nemá a jejich získání by znamenalo nepřiměřenou administrativní zátěž;
b)
uvedené informace se týkají veřejné bezpečnosti nebo národní bezpečnosti;
c)
uvedené informace se týkají obchodních, profesních nebo firemních tajemství.
Článek 11
Výsledek vzájemného hodnocení
Hodnotící členské státy ve lhůtě jednoho měsíce od ukončení procesu vzájemného hodnocení vyhotoví zprávu a předloží ji síti pro spolupráci. Členové sítě pro spolupráci si mohou od členského státu, jehož systém elektronické identifikace byl předmětem vzájemného hodnocení, nebo od hodnotících členských států vyžádat další informace nebo objasnění.
KAPITOLA IV
SÍŤ PRO SPOLUPRÁCI
Článek 12
Zřízení a metody práce
Zřizuje se síť na podporu spolupráce podle čl. 12 odst. 5 až 6 nařízení (EU) č. 910/2014 (dále jen „síť pro spolupráci“). Síť pro spolupráci vykonává svou činnost formou zasedání a písemného postupu.
Článek 13
Formulář návrhu oznámení
Poskytuje-li oznamující členský stát popis svého systému elektronické identifikace podle čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014, poskytne síti pro spolupráci řádně vyplněný formulář návrhu oznámení a veškerou potřebnou průvodní dokumentaci, jak stanoví čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 910/2014 a prováděcí akt uvedený v čl. 9 odst. 5 nařízení (EU) č. 910/2014.
Článek 14
Úkoly
Síť pro spolupráci je pověřena:
a)
usnadněním spolupráce mezi členskými státy, pokud jde o vytvoření a fungování rámce interoperability podle čl. 12 odst. 5 až 6 nařízení (EU) č. 910/2014, a to prostřednictvím výměny informací;
b)
zavedením metod pro účinnou výměnu informací o všech otázkách v oblasti elektronické identifikace;
c)
posuzováním relevantního vývoje v odvětví elektronické identifikace a projednáváním a rozvojem osvědčených postupů v oblasti interoperability a bezpečnosti pro systémy elektronické identifikace;
d)
přijímáním stanovisek k vývoji souvisejícímu s rámcem interoperability podle čl. 12 odst. 2 až 4 nařízení (EU) č. 910/2014;
e)
přijímáním stanovisek k vývoji v oblasti minimálních technických specifikací, norem a postupů týkajících se úrovní záruky, jež jsou stanoveny v prováděcím aktu přijatém podle čl. 8 odst. 3 nařízení (EU) č. 910/2014 a v pokynech doprovázejících uvedený prováděcí akt;
f)
přijímáním pokynů týkajících se rozsahu a opatření vzájemného hodnocení;
g)
přezkumem výsledků vzájemných hodnocení podle článku 11;
h)
přezkumem vyplněného formuláře návrhu oznámení;
i)
přijímáním stanovisek, jak systém elektronické identifikace, jenž má být oznámen a jehož popis byl poskytnut v souladu s čl. 7 písm. g) nařízení (EU) č. 910/2014, splňuje požadavky článku 7, čl. 8 odst. 1 až 2 a čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení a prováděcího aktu uvedeného v čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 15
Členství
1. Členy sítě pro spolupráci jsou členské státy a země Evropského hospodářského prostoru.
2. Předseda přizve zástupce přistupujících zemí k účasti na zasedáních sítě pro spolupráci jako pozorovatele ode dne podpisu smlouvy o přistoupení.
3. Předseda může po konzultaci se sítí pro spolupráci přizvat odborníky, kteří v síti pro spolupráci běžně nepracují a kteří mají zvláštní odbornost v souvislosti s určitým tématem na programu jednání, aby se ad hoc účastnili práce v síti pro spolupráci nebo podskupině. Kromě toho může předseda po konzultaci se sítí pro spolupráci udělit jednotlivcům a organizacím status pozorovatele.
Článek 16
Činnost
1. Zasedáním sítě pro spolupráci předsedá Komise.
2. Síť pro spolupráci může po dohodě s Komisí zřizovat podskupiny pro přezkoumání konkrétních otázek na základě mandátu definovaného sítí pro spolupráci. Tyto podskupiny zaniknou, jakmile splní svůj mandát.
3. Členové sítě pro spolupráci i přizvaní odborníci a pozorovatelé jsou povinni zachovávat profesní tajemství stanovené Smlouvami a jejich prováděcími pravidly, jakož i dodržovat bezpečnostní pravidla Komise o ochraně utajovaných skutečností EU stanovená v příloze rozhodnutí Komise 2001/844/ES, ESUO, Euratom (2). Pokud tyto povinnosti nedodrží, může Komise přijmout veškerá vhodná opatření.
4. Síť pro spolupráci zasedá v prostorách Komise. Komise zajišťuje sekretářské služby.
5. Síť pro spolupráci zveřejní svá stanoviska přijatá podle čl. 14 písm. i) na internetových stránkách vyhrazených pro tento účel. Pokud stanovisko obsahuje důvěrné informace, síť pro spolupráci přijme pro účely takového zveřejnění nedůvěrnou verzi dotčeného stanoviska.
6. Síť pro spolupráci přijme prostou většinou svých členů svůj jednací řád.
Článek 17
Výdaje na zasedání
1. Komise neodměňuje ty, kdo se podílejí na činnostech sítě pro spolupráci, za jejich služby.
2. Komise může účastníkům zasedání sítě pro spolupráci poskytnout náhradu vynaložených cestovních výdajů. Náhrada se poskytuje v souladu s předpisy platnými v rámci Komise a v mezích disponibilních prostředků, které jsou útvarům Komise přiděleny v rámci ročního postupu pro přidělování zdrojů.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 24. února 2015.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEBESLUT (EU) 2015/296
av den 24 februari 2015
om inrättande av förfaranden för samarbete mellan medlemsstaterna om elektronisk identifiering i enlighet med artikel 12.7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av den 23 juli 2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv 1999/93/EG (1), särskilt artikel 12.7, och
av följande skäl:
(1)
Samarbete mellan medlemsstaterna om interoperabilitet och säkerhet för system för elektronisk identifiering är avgörande för att främja en hög nivå av förtroende och en säkerhetsnivå som är anpassad till risknivån i sådana system.
(2)
Artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014 kräver att den anmälande medlemsstaten förser andra medlemsstater med en beskrivning av detta system sex månader i förväg så att medlemsstaterna kan samarbeta på det sätt som anges i artikel 12.5 i förordning (EU) nr 910/2014.
(3)
Samarbete mellan medlemsstaterna kräver förenklade förfaranden. Interoperabilitet och säkerhet för system för elektronisk identifiering kan inte skapas genom förfaranden som genomförs på olika språk. Användningen av engelska under samarbetet kommer att göra det lättare att uppnå interoperabilitet och säkerhet i system för elektronisk identifiering. Översättningen av redan befintlig dokumentation bör emellertid inte ge upphov till orimliga bördor.
(4)
Olika delar av systemen för elektronisk identifiering förvaltas av olika myndigheter eller organ i medlemsstaterna. För att uppnå ett effektivt samarbete och förenkla de administrativa förfarandena är det lämpligt att säkerställa att varje medlemsstat har en gemensam kontaktpunkt genom vilken dess behöriga myndigheter och organ kan nås.
(5)
Utbyte av information, erfarenheter och god praxis mellan medlemsstaterna underlättar utvecklingen av system för elektronisk identifiering och fungerar som ett verktyg för att uppnå teknisk interoperabilitet. Behovet av ett sådant samarbete är särskilt motiverat när det gäller justeringar av redan anmälda system för elektronisk identifiering, ändringar av system för elektronisk identifiering på vilka information har lämnats till medlemsstaterna före anmälan, och då viktig utveckling äger rum eller viktiga händelser inträffar som kan påverka interoperabiliteten eller säkerheten i systemen för elektronisk identifiering. Medlemsstaterna bör också ha möjlighet att begära sådan information om interoperabilitet och säkerhet för system för elektronisk identifiering från andra medlemsstater.
(6)
Sakkunnighetsbedömning av system för elektronisk identifiering bör ses som en process för ömsesidigt lärande som bidrar till att bygga upp förtroende mellan medlemsstaterna och säkerställa interoperabilitet och säkerhet av anmälda system för elektronisk identifiering. Detta kräver att medlemsstater anmäls för att tillhandahålla tillräcklig information om sina system för elektronisk identifiering. Behovet för medlemsstaterna att hålla vissa uppgifter hemliga när detta är avgörande för säkerheten, måste dock också beaktas.
(7)
För att se till att sakkunnighetsbedömningsförfarandet är kostnadseffektivt och leder till klara och tydliga resultat, och för att undvika att lägga en onödig börda på medlemsstaterna, bör medlemsstaterna genomföra sakkunnighetsbedömningen gemensamt.
(8)
Medlemsstaterna bör beakta oberoende bedömningar av tredje man, i förekommande fall, när de samarbetar om frågor som rör system för elektronisk identifiering, bland annat då de genomför sakkunnighetsbedömningar.
(9)
För att underlätta förfaranden för att uppnå målen i artikel 12.5 och 12.6 i förordning (EU) nr 910/2014, bör ett Samarbetsnätverk skapas. Detta ska garantera att det finns ett forum som kan omfatta alla medlemsstater och engagera dem för att på ett formaliserat sätt samarbeta om de praktiska aspekterna vad gäller interoperabilitetsramverkets underhåll.
(10)
Samarbetsnätverket bör granska utkast till anmälningsformulär som medlemsstaterna lämnat enligt artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014 och avge yttranden som ger indikationer om efterlevnaden av de system som beskrivs av kraven i artiklarna 7, 8.1-8.2 och 12.1 i den förordningen och den genomförandeakt som avses i artikel 8.3 i den förordningen. Enligt artikel 9.1 e i förordning (EU) nr 910/2014 ska de anmälande medlemsstaterna beskriva hur det anmälda systemet för elektronisk identifiering uppfyller kraven för interoperabilitet i enlighet med artikel 12.1 i förordning (EU) nr 910/2014. I synnerhet bör yttranden i Samarbetsnätverket beaktas av medlemsstaterna då de förbereder sig för att uppfylla sin skyldighet enligt artikel 9.1 e i förordning (EU) nr 910/2014 att beskriva för kommissionen hur det anmälda systemet för elektronisk identifiering uppfyller kraven för interoperabilitet i enlighet med artikel 12.1 i förordning (EU) nr 910/2014.
(11)
Alla parter som är involverade i anmälan bör beakta yttrandet från Samarbetsnätverket som vägledning för förfarandena för fullständigt samarbete, anmälan och interoperabilitet.
(12)
För att säkerställa att förfarandet för sakkunnighetsbedömning som genomförs enligt detta beslut får avsedd effekt är det lämpligt att Samarbetsnätverket ger vägledning till medlemsstaterna.
(13)
De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats genom artikel 48 i förordning (EU) nr 910/2014.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Mål
I enlighet med artikel 12.7 i förordningen fastställs i detta beslut förfaranden för att underlätta samarbetet mellan medlemsstaterna, vilket är nödvändigt för att säkerställa interoperabiliteten och säkerheten i system för elektronisk identifiering som medlemsstaterna avser att anmäla eller har anmält till kommissionen. Förfarandena avser särskilt
a)
utbyte av information, erfarenheter och god praxis om system för elektronisk identifiering samt undersökning av den relevanta utvecklingen inom sektorn för elektronisk identifiering som anges i kapitel II,
b)
sakkunnighetsbedömning av system för elektronisk identifiering som anges i kapitel III, och
c)
samarbete genom Samarbetsnätverket som anges i kapitel IV.
Artikel 2
Samarbetsspråk
1. Om inte annat överenskommits med den berörda medlemsstaten, ska samarbetsspråket vara engelska.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 1 ska medlemsstaterna inte vara skyldiga att översätta de dokument som avses i artikel 10.2, om detta skulle medföra en orimlig börda.
Artikel 3
Gemensamma kontaktpunkter
1. För det samarbete mellan medlemsstaterna som avses i artikel 12.5 och 12.6 i förordning (EU) nr 910/2014 ska varje medlemsstat utse en gemensam kontaktpunkt.
2. Varje medlemsstat ska informera de andra medlemsstaterna och kommissionen om den gemensamma kontaktpunkten. Kommissionen ska offentliggöra en förteckning över de gemensamma kontaktpunkterna på internet.
KAPITEL II
UTBYTE AV INFORMATION, ERFARENHETER OCH GOD PRAXIS
Artikel 4
Utbyte av information, erfarenheter och god praxis
1. Medlemsstaterna ska dela med sig av information, erfarenheter och god praxis om system för elektronisk identifiering med andra medlemsstater.
2. Varje medlemsstat ska underrätta de andra medlemsstaterna när man inför någon av följande ändringar, utvecklingssteg eller anpassningar som sammanhänger med interoperabiliteten eller tillitsnivåerna i systemet:
a)
Utvecklingssteg eller anpassningar av dess redan anmälda system för elektronisk identifiering, såvida det inte kräver anmälan enligt artikel 9.1 i förordning (EU) nr 910/2014.
b)
Ändringar, utvecklingssteg eller anpassningar av beskrivningen av det system för elektronisk identifiering som tillhandahålls i enlighet med artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014, om de inträffade före anmälan.
3. Om en medlemsstat får kännedom om någon viktig utveckling eller incident som inte avser dess anmälda system för elektronisk identifiering men som kan påverka säkerheten i andra anmälda system för elektronisk identifiering, ska den underrätta de andra medlemsstaterna om detta.
Artikel 5
Begäran om information om interoperabilitet och säkerhet
1. När en medlemsstat anser att det för att säkerställa interoperabilitet mellan systemen för elektronisk identifiering är nödvändigt att ha mer information som inte redan har tillhandahållits av den medlemsstat som anmäler systemet för elektronisk identifiering får den begära sådan information från den sistnämnda. Den anmälande medlemsstaten ska lämna dessa uppgifter, om inte
a)
sådan information saknas, eller det skulle leda till en orimlig administrativ börda att ta fram den,
b)
informationen avser frågor av allmän säkerhet eller nationell säkerhet, eller
c)
informationen avser frågor om affärs-, yrkes- eller företagshemligheter.
2. I syfte att förbättra säkerheten i system för elektronisk identifiering får en medlemsstat som har ett säkerhetsproblem som påverkar ett system som har anmälts eller som håller på att anmälas begära information om säkerhetsproblemet. Den anmodade medlemsstaten ska därefter tillhandahålla alla medlemsstater den relevanta information som krävs för att fastställa om en säkerhetsincident som avses i artikel 10 i förordning (EU) nr 910/2014 har skett eller för att fastställa om det finns en reell risk för att en sådan incident kan äga rum, om inte
a)
sådan information saknas, eller det skulle leda till en orimlig administrativ börda att ta fram den,
b)
informationen avser frågor av allmän säkerhet eller nationell säkerhet, eller
c)
informationen avser frågor om affärs-, yrkes- eller företagshemligheter.
Artikel 6
Utbyte av information genom gemensamma kontaktpunkter
Medlemsstaterna ska utbyta information enligt artiklarna 4 och 5 genom de gemensamma kontaktpunkterna, och ska utan onödigt dröjsmål tillhandahålla relevant information som har begärts in.
KAPITEL III
SAKKUNNIGHETSBEDÖMNING
Artikel 7
Principer
1. Sakkunnighetsbedömning är en mekanism för samarbete mellan medlemsstaterna för att säkerställa interoperabilitet och säkerhet i de anmälda systemen för elektronisk identifiering.
2. Medlemsstaternas deltagande i sakkunnighetsbedömningen ska vara frivillig. Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering ska sakkunnighetsbedömas får inte neka deltagande av någon medlemsstat i sakkunnighetsbedömningsförfarandet.
3. Varje medlemsstat som ingår i sakkunnighetsbedömningsförfarandet ska bära de kostnader som den ådrar sig genom att delta i detta förfarande.
4. All information som inhämtas genom detta sakkunnighetsbedömningsförfarande får endast användas för detta ändamål. Företrädare för de medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen får inte till tredje man avslöja känslig eller konfidentiell information som erhålls under sakkunnighetsbedömningen.
5. Den sakkunnighetsbedömda medlemsstaten ska redogöra för eventuella intressekonflikter som företrädare utsedda av dem att delta i sakkunnighetsbedömningen kan ha.
Artikel 8
Initieringen av sakkunnighetsbedömningsförfarandet
1. Sakkunnighetsförfarandet kan initieras på ett av följande två sätt:
a)
En medlemsstat begär att dess system för elektronisk identifiering ska bli föremål för sakkunnighetsbedömning.
b)
En medlemsstat eller flera medlemsstater uttrycker en önskan om att sakkunnighetsbedöma en annan medlemsstats system för elektronisk identifiering. I sin begäran ska de ange skälen till detta och förklara hur den skulle bidra till interoperabiliteten eller säkerheten hos medlemsstaternas system för elektronisk identifiering.
2. En begäran enligt punkt 1 ska meddelas Samarbetsnätverket i enlighet med punkt 3. Alla medlemsstater som vill delta i sakkunnighetsbedömningen ska informera Samarbetsnätverket inom en månad.
3. Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering ska sakkunnighetsbedömas ska tillhandahålla Samarbetsnätverket följande information:
a)
Det system för elektronisk identifiering som ska sakkunnighetsbedömas.
b)
Den medlemsstat/de medlemsstater som ska sakkunnighetbedömas.
c)
Tidsplanen för det förväntade resultatet som kommer att läggas fram för Samarbetsnätverket.
d)
Formerna för hur sakkunnighetsbedömningen ska genomföras enligt artikel 9.2.
4. Ett system för elektronisk identifiering ska inte bli föremål för ytterligare sakkunnighetsbedömning inom två år från en genomförd sakkunnighetsbedömning, såvida Samarbetsnätverket inte har kommit överens om det.
Artikel 9
Förberedelse för sakkunnighetsbedömningen
1. De medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen ska tillhandahålla den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering genomgår en sakkunnighetsbedömning med namn och kontaktuppgifter för de företrädare som genomför bedömningen inom två veckor efter det att de medlemsstater som genomför bedömningen meddelat sin avsikt att delta i sakkunnighetsbedömningen enligt artikel 8.2. Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering ska sakkunnighetsbedömas får vid intressekonflikt neka deltagande av någon företrädare.
2. Med beaktande av den vägledning som tillhandahålls av Samarbetsnätverket ska den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering sakkunnighetsbedöms och de medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen enas om följande:
a)
Tillämpningsområdet och formerna för sakkunnighetsbedömningen på grundval av tillämpningsområdet för artikel 7 g eller artikel 9.1 i förordning (EU) nr 910/2014 och det intresse som uttryckts av medlemsstaterna i initieringsfasen.
b)
Tidpunkten för sakkunnighetsbedömningsaktiviteterna genom att fastställa en tidsfrist som inte får överstiga tre månader efter det att de medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen tillhandahållit namn och kontaktuppgifter för sina företrädare i enlighet med punkt 1.
c)
Andra organisatoriska arrangemang som avser sakkunnighetsbedömningsförfarandet.
Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering ska sakkunnighetsbedömas ska informera Samarbetsnätverket om överenskommelsen.
Artikel 10
Sakkunnighetsbedömning
1. De berörda medlemsstaterna ska gemensamt genomföra sakkunnighetsbedömningen. Medlemsstaternas företrädare ska sinsemellan välja en företrädare för att samordna sakkunnighetsbedömningen.
2. Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering genomgår en sakkunnighetsbedömning ska förse de medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen med den anmälan som lämnas till kommissionen eller en beskrivning av systemet i enlighet med artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014 om respektive system för elektronisk identifiering ännu inte har anmälts. Alla styrkande handlingar och annan relevant information ska också tillhandahållas.
3. Sakkunnighetsbedömning kan omfatta, men är inte begränsad till, en eller flera av följande arrangemang:
a)
Bedömning av relevant dokumentation.
b)
Undersökning av processer.
c)
Tekniska seminarier.
d)
Beaktande av oberoende tredje mans bedömning.
4. De medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen får begära ytterligare dokumentation om anmälan. Den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering genomgår sakkunnighetsbedömning ska tillhandahålla sådan information om inte
a)
sådan information saknas, eller det skulle leda till en orimlig administrativ börda att ta fram den,
b)
informationen avser frågor av allmän säkerhet eller nationell säkerhet, eller
c)
informationen avser frågor om affärs-, yrkes- eller företagshemligheter.
Artikel 11
Resultaten av sakkunnighetsbedömningen
De medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen ska utarbeta och inom en månad från utgången av sakkunnighetsbedömningsförfarandet lägga fram en rapport för Samarbetsnätverket. Medlemmarna i Samarbetsnätverket får begära in ytterligare information eller klarlägganden från den medlemsstat vars system för elektronisk identifiering har sakkunnighetsbedömts eller från de medlemsstater som genomför sakkunnighetsbedömningen.
KAPITEL IV
SAMARBETSNÄTVERKET
Artikel 12
Inrättande och arbetsmetoder
Ett nätverk för att främja samarbete enligt artikel 12.5-12.6 i förordning (EU) nr 910/2014 (Samarbetsnätverket) inrättas härmed. Samarbetsnätverket ska utföra sitt arbete genom en kombination av möten och skriftliga förfaranden.
Artikel 13
Utkast till anmälningsformulär
När den anmälande medlemsstaten tillhandahåller en beskrivning av sitt system för elektronisk identifiering i enlighet med artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014, ska den tillhandahålla Samarbetsnätverket det korrekt ifyllda utkastet till anmälningsformulär och alla nödvändiga åtföljande handlingar som anges i artikel 9.1 i förordning (EU) nr 910/2014 och i den genomförandeakt som avses i artikel 9.5 i förordning (EU) nr 910/2014.
Artikel 14
Uppgifter
Samarbetsnätverket ska få i uppdrag att
a)
underlätta samarbetet mellan medlemsstaterna om inrättandet av och verksamheten för interoperabilitetsramverket i enlighet med artikel 12.5-12.6 i förordning (EU) nr 910/2014, genom utbyte av information,
b)
fastställa metoder för ett effektivt informationsutbyte om alla frågor som rör elektronisk identifiering,
c)
undersöka den relevanta utvecklingen inom sektorn för elektronisk identifiering och diskutera och utveckla god praxis i fråga om interoperabilitet och säkerhet för system för elektronisk identifiering,
d)
anta yttranden om utvecklingen avseende det interoperabilitetsramverk som avses i artikel 12.2-12.4 i förordning (EU) nr 910/2014,
e)
anta yttranden om utvecklingen när det gäller tekniska minimispecifikationer, standarder och förfaranden avseende tillitsnivåer som anges i den genomförandeakt som antagits i enlighet med artikel 8.3 i förordning (EU) nr 910/2014, och de riktlinjer som åtföljer den genomförandeakten,
f)
anta riktlinjer om omfattningen av sakkunnighetsbedömning och dess arrangemang,
g)
granska resultaten av sakkunnighetsbedömningarna i enlighet med artikel 11,
h)
granska utkastet till anmälningsformulär,
i)
anta yttranden om hur ett system för elektronisk identifiering som ska anmälas, vars beskrivning överlämnades i enlighet med artikel 7 g i förordning (EU) nr 910/2014, uppfyller kraven i artiklarna 7, 8.1-8.2 och 12.1 i den förordningen och den genomförandeakt som avses i artikel 8.3 i den förordningen.
Artikel 15
Medlemskap
1. Medlemsstaterna och länderna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska vara medlemmar i Samarbetsnätverket.
2. Företrädare för anslutande länder ska bjudas in av ordföranden för att delta som observatörer i Samarbetsnätverket från och med dagen för undertecknandet av anslutningsfördraget.
3. Ordföranden får bjuda in externa experter utanför Samarbetsnätverket med särskild kompetens i ett ämne på dagordningen att delta i Samarbetsnätverket eller arbetsgruppernas arbete på ad hoc-basis, efter samråd med Samarbetsnätverket. Dessutom får ordföranden ge observatörsstatus till enskilda personer och organisationer efter samråd med Samarbetsnätverket.
Artikel 16
Verksamhet
1. Mötena i Samarbetsnätverket ska ledas av kommissionen.
2. I samförstånd med kommissionen får Samarbetsnätverket inrätta undergrupper för att utreda särskilda frågor enligt direktiv från Samarbetsnätverket. Sådana undergrupper ska upplösas så snart de har fullgjort sina uppdrag.
3. Medlemmar i Samarbetsnätverket, liksom inbjudna experter och observatörer, ska ha tystnadsplikt enligt fördragen och deras genomförandebestämmelser samt följa kommissionens säkerhetsbestämmelser när det gäller skydd av sekretessbelagda EU-uppgifter enligt bilagan till kommissionens beslut 2001/844/EG, EKSG, Euratom (2). Om de åsidosätter dessa skyldigheter får kommissionen vidta alla lämpliga åtgärder.
4. Samarbetsnätverket ska hålla sina möten i kommissionens lokaler. Kommissionen ska tillhandahålla sekretariatstjänster.
5. Samarbetsnätverket ska offentliggöra sina yttranden som antagits enligt artikel 14 i på en särskild webbplats. När ett sådant yttrande innehåller konfidentiella uppgifter ska Samarbetsnätverket anta en icke-konfidentiell version av yttrandet för offentliggörandet.
6. Samarbetsnätverket ska med enkel majoritet av sina ledamöter anta sin arbetsordning.
Artikel 17
Möteskostnader
1. Kommissionen ska inte ersätta dem som deltar i Samarbetsnätverkets verksamhet för sina tjänster.
2. Resekostnader för deltagare i Samarbetsnätverkets möten får ersättas av kommissionen. Ersättningen ska betalas ut i enlighet med gällande regler inom kommissionen och inom ramen för tillgängliga anslag som tilldelas kommissionen enligt det årliga förfarandet för resurstilldelning.
Artikel 18
Ikraftträdande
Detta beslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Utfärdat i Bryssel den 24 februari 2015.