NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 232/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje evropský nástroj sousedství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení zřizuje evropský nástroj sousedství jako jeden z nástrojů přímo podporujících vnější politiky Evropské unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006 (4), jež pozbylo platnosti dne 31. prosince 2013.
(2)
Článek 8 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že Unie má rozvíjet se zeměmi ve svém sousedství výsadní vztahy s cílem vytvořit prostor prosperity a dobrých sousedských vztahů, založený na hodnotách Unie a vyznačující se úzkými a mírovými vztahy spočívajícími na spolupráci.
(3)
V rámci evropské politiky sousedství nabízí Unie zemím v sousedství privilegovaný vztah na základě vzájemných závazků k vyznávání a podpoře hodnot demokracie a lidských práv, právního státu, řádné správy věcí veřejných, zásad tržní ekonomiky a udržitelného rozvoje podporujícího začlenění. Tato politika dále ve vhodných případech stanoví rámec pro větší mobilitu a intenzivnější mezilidské kontakty, zejména prostřednictvím dohod o zjednodušení vízového režimu a o zpětném přebírání osob a v jednotlivých případech prostřednictvím uvolnění vízové povinnosti.
(4)
Evropská politika sousedství od svého zavedení posílila vztahy s partnerskými zeměmi a přináší hmatatelný prospěch Unii i jejím partnerům, včetně zahájení regionálních iniciativ a podpory demokratizace evropského sousedství. Řada významných událostí v evropském sousedství vyvolala komplexní strategický přezkum evropské politiky sousedství v roce 2011. Revize obsahuje mimo jiné větší podporu partnerů, kteří jsou odhodláni budovat demokratickou společnost a provádět reformy, v souladu se pobídkovým přístupem (zásada „více za více“) a s principem vzájemné odpovědnosti, dále partnerství se společností a diferencovanější a individuální přístup k jednotlivým partnerským zemím. Toto nařízení by mělo stanovit jasné vazby mezi rámcem evropské politiky sousedství a podporou, která má být podle nástroje zavedeného tímto nařízením poskytována.
(5)
Toto nařízení by mělo podporovat provádění politických iniciativ, které přispívají k utváření evropské politiky sousedství: Východního partnerství mezi Unií a jejími východními sousedy, Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu a Unie pro Středomoří v jižním sousedství. Všechny tyto iniciativy jsou strategicky důležité a představují stejně významné politické rámce pro prohlubování vztahů s partnerskými zeměmi i vztahů mezi nimi na základě zásady vzájemné odpovědnosti, společné odpovědnosti a závazků. Toto nařízení by mělo podporovat také uskutečňování regionální spolupráce v celém evropském sousedství, mimo jiné v rámci politiky Severní dimenze nebo černomořské synergie, a vnějších aspektů příslušných makroregionálních strategií, zejména pak v případě přeshraniční spolupráce.
(6)
Do plnění cílů tohoto nařízení by s ohledem na jejich významnou úlohu měli být vhodným způsobem zapojeni partneři při vnější činnosti, včetně organizací občanské společnosti a místních orgánů, pokud jde o přípravu podpory Unie a její poskytování a monitorování. Toto nařízení by mělo rovněž přispět k tomu, aby organizace občanské společnosti byly lépe schopny zajistit skutečnou odpovědnost domácích aktérů za své jednání i odpovědnost na místní úrovni a hrát úlohu plnohodnotných činitelů v demokratizačním procesu.
(7)
Toto nařízení uznává zvláštní postavení Ruské federace jako souseda Unie i jako strategického partnera v regionu.
(8)
Podpora podle tohoto nařízení i z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) by se měla poskytovat na programy přeshraniční spolupráce mezi členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací na straně druhé („dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce“), které jsou realizovány podél vnějších hranic Unie s cílem napomáhat jednak integrovanému a udržitelnému regionálnímu rozvoji a spolupráci mezi sousedními hraničními oblastmi, jednak harmonické územní integraci napříč Unií a se sousedními zeměmi. K zajištění účinného provádění přeshraniční spolupráce je ve vhodných případech důležité harmonizovat postupy s postupy v rámci evropské územní spolupráce.
(9)
Důležité je také podporovat a usnadňovat spolupráci mezi Unií, jejími partnery a dalšími zúčastněnými zeměmi k jejich vzájemnému prospěchu, především prostřednictvím co nejlepší a nejúčinnější koordinace poskytnutých zdrojů a sdružování příspěvků z vnitřních a vnějších nástrojů rozpočtu Unie, zejména pak ku prospěchu projektů přeshraniční spolupráce a regionální spolupráce, infrastrukturních projektů v zájmu Unie, které zahrnují země v sousedství, a jiných oblastí spolupráce.
(10)
Přeshraniční spolupráce by se měly moci účastnit také územní jednotky podél hranic, které náležejí zemím Evropského hospodářského prostoru (EHP), a příslušné územní jednotky příjemců uvedených v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5). Zapojení zemí EHP do programů přeshraniční spolupráce by se mělo i nadále zakládat na jejich vlastních zdrojích.
(11)
Očekává se, že členské státy, partnerské země a další země účastnící se přeshraniční a regionální spolupráce budou tuto spolupráci spolufinancovat. Země se tak budou s programy lépe ztotožňovat, zvýší se finanční zdroje dostupné pro programy a usnadní se zapojení místních zúčastněných stran.
(12)
Za účelem sjednocení terminologie používané v tomto nařízení s terminologií evropské územní spolupráce by se měly prováděcí dokumenty pro programy přeshraniční spolupráce nazývat společnými operačními programy.
(13)
Podpora, jež bude poskytována sousedním zemím v rámci vytyčeném evropskou politikou sousedství, by měla být v souladu s cíli a zásadami vnějších politik Unie, zejména její rozvojové politiky a společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie. Měla by být rovněž zajištěna soudržnost s vnějšími rozměry vnitřních politik a nástrojů Unie.
(14)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovostí nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi evropským nástrojem sousedství, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených na základě nástrojů pro financování vnější činnosti.
(15)
Z hlediska vztahů se středomořskými sousedy ze severní Afriky má význam společná strategie EU-Afrika.
(16)
Unie a její členské státy by měly zlepšit soudržnost, účinnost a doplňkovost svých politik spolupráce se sousedními zeměmi. Aby se zajistilo, že spolupráce Unie a spolupráce členských států se bude vzájemně doplňovat a posilovat, je vhodné zajistit společné programování, k němuž by se mělo přistupovat vždy, když to bude možné a relevantní. Přitom by měla být zajištěna náležitá spolupráce a koordinace s dalšími dárci mimo Unii.
(17)
Podpora Unie podle tohoto nařízení by měla být v zásadě v souladu s příslušnými státními či místními strategiemi a opatřeními partnerských zemí a případně i se strategiemi a opatřeními Ruské federace.
(18)
Komise by měla usilovat o to, aby se s dostupnými zdroji nakládalo co nejúčinněji, a to využíváním finančních nástrojů s pákovým efektem. Ten by se mohl zvýšit, pokud by se umožnilo jednorázově a opakovaně využívat prostředků investovaných a vytvořených finančními nástroji.
(19)
Jedním z největších problémů, kterým Unie čelí, je boj se změnou klimatu a v tomto ohledu jsou zapotřebí naléhavá opatření na mezinárodní úrovni. V souladu se záměrem formulovaným ve sdělení Komise ze dne 29. června 2011 nazvaným „Rozpočet - Evropa 2020“ zvýšit podíl prostředků, jež jsou v rozpočtu Unie vyhrazeny na výdaje související s klimatem, alespoň na 20 %, by toto nařízení mělo ke splnění tohoto cíle přispět.
(20)
K zabezpečení Unie v oblasti energetiky a zdrojů přispěje stabilní rámec spolupráce se sousedními zeměmi v této oblasti, který bude v souladu s pravidly Unie týkajícími se vnitřního trhu.
(21)
Průřezovými cíli všech opatření přijatých podle tohoto nařízení jsou rovnost žen a mužů, práva příslušníků menšin a boj proti diskriminaci a nerovnostem.
(22)
Unie je odhodlána podporovat ve vztazích se svými partnery z celého světa důstojnou práci a sociální spravedlnost, jakož i ratifikaci a skutečné provádění mezinárodně uznaných pracovních norem, včetně vymýcení dětské práce, a vícestranných dohod v oblasti životního prostředí.
(23)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(24)
Finanční zájmy Unie by měly být chráněny přiměřenými opatřeními v celém výdajovém cyklu, včetně prevence, odhalování a vyšetřování nesrovnalostí, vymáhání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případně ukládání sankcí. Tato opatření by měla být prováděna v souladu s platnými dohodami uzavřenými s mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi.
(25)
Za účelem uzpůsobení podpory Unie podle tohoto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny seznamu priorit podpory Unie podle tohoto nařízení a finančních přídělů podle druhu programu. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci.
(27)
Prováděcí pravomoci týkající se víceletých jednotných rámců podpory, jiných programových dokumentů a prováděcích pravidel obsahujících konkrétní ustanovení k provádění přeshraniční spolupráce by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(28)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se s ohledem na jejich povahu, zejména jejich politické zaměření a finanční dopady, měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (8).
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví rozhodnutí Rady 2010/427/EU (9).
(31)
V zemích evropského sousedství, kde je jedním z klíčových politických cílů sblížení s pravidly a standardy Unie, je Unie nejlépe schopna podporu podle tohoto nařízení poskytnout. Určitá specifická podpora může být poskytována pouze na úrovni Unie. K úspěšnému provedení reforem v zemích evropského sousedství a k prosazování všeobecně platných hodnot v evropském sousedství mohou přispět i zkušenosti členských států s transformací.
(32)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A ZÁSADY
Článek 1
Obecný cíl a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se zavádí evropský nástroj sousedství s cílem pokročit při vytváření prostoru společné prosperity a dobrých sousedských vztahů, jehož součástí bude Unie a země a území uvedené v příloze I (dále jen „partnerské země“), vytvořením zvláštních vztahů založených na spolupráci, míru a bezpečnosti, vzájemné odpovědnosti a společné oddanosti všeobecně platným hodnotám demokracie, právního státu a dodržování lidských práv v souladu se Smlouvou o Evropské unii.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se využívá ku prospěchu partnerských zemí a oblastí zapojených do přeshraniční spolupráce. Může se rovněž využívat ke společnému prospěchu Unie a partnerských zemí.
3. Finanční podpora podle tohoto nařízení se může rovněž používat k tomu, aby se Ruské federaci umožnila účast v přeshraniční spolupráci, regionální spolupráci s účastí Unie a příslušných programech pro více zemí, včetně spolupráce v oblasti vzdělávání, zejména výměn studentů.
4. Unie prostřednictvím dialogu a spolupráce se třetími zeměmi a v souladu se zásadami mezinárodního práva podporuje, rozvíjí a upevňuje hodnoty svobody, demokracie, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod a jejich dodržování, jakož i zásady rovnosti a právního státu, na nichž je založena. Financování podle tohoto nařízení musí být proto prováděno v souladu s uvedenými hodnotami a zásadami, jakož i se závazky Unie podle mezinárodního práva s přihlédnutím k příslušným politikám a postojům Unie.
Článek 2
Specifické cíle podpory Unie
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se zaměřuje na podporování posílené politické spolupráce, pevné a udržitelné demokracie, postupné hospodářské integrace a posíleného partnerství se společností mezi Unií a partnerskými zeměmi, zejména pak provádění dohod o partnerství a spolupráci, dohod o přidružení nebo jiných stávajících a budoucích dohod, jakož i společně sjednaných akčních plánů nebo rovnocenných dokumentů.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se soustřeďuje zejména na:
a)
podporu lidských práv a základních svobod, právního státu, zásad rovnosti a boje proti všem formám diskriminace, na zavádění pevné a udržitelné demokracie, na podporu řádné správy věcí veřejných a boje proti korupci, na posilování institucionálních kapacit na všech úrovních a budování prosperující občanské společnosti včetně sociálních partnerů;
b)
dosažení postupné integrace do vnitřního trhu Unie a posílené odvětvové a meziodvětvové spolupráce, mimo jiné prostřednictvím sbližování a sjednocování právních a správních předpisů s předpisy Unie a dalšími příslušnými mezinárodními standardy, a lepšího přístupu na trh, mimo jiné prostřednictvím prohloubených a komplexních zón volného obchodu, souvisejícího budování institucí a investic, zejména do propojování;
c)
vytváření podmínek pro lepší organizaci legální migrace a podporu řádně řízené mobility osob, pro provádění stávajících nebo budoucích dohod uzavřených v souladu s globálním přístupem k migraci a mobilitě a pro podporu mezilidských kontaktů, zejména pokud jde o kulturní, vzdělávací, profesní či sportovní činnosti;
d)
podporu inteligentního, udržitelného a všestranného rozvoje podporujícího začlenění; snižování chudoby, mimo jiné prostřednictvím rozvoje soukromého sektoru, a snižování sociálního vyloučení; podporu budování kapacit v oblasti vědy, vzdělávání, především vysokoškolského, technologií, výzkumu a inovací; podporu vnitřní hospodářské, sociální a územní soudržnosti; podporu rozvoje venkova; podporu veřejného zdraví; a podporu ochrany životního prostředí, opatření v oblasti klimatu a odolnosti vůči pohromám;
e)
podporu budování důvěry, dobrých sousedských vztahů a dalších opatření všestranně přispívajících k bezpečnosti a předcházení konfliktům, včetně dlouhotrvajících, a jejich řešení;
f)
podporu spolupráce na úrovni subregionů, regionů a celého evropského sousedství a podporu přeshraniční spolupráce.
3. Dosahování specifických cílů uvedených v odstavcích 1 a 2 se měří především pomocí příslušných pravidelných zpráv Unie o provádění evropské politiky sousedství, v případě odst. 2 písm. a), d) a e) pomocí příslušných ukazatelů stanovených mezinárodními organizacemi a jinými významnými subjekty, v případě odst. 2 písm. b), c) a d) se posuzuje případně rozsah přejímání právního rámce Unie partnerskými zeměmi a v případě odst. 2 písm. c) a f) se zvažuje počet příslušných dohod a opatření v oblasti spolupráce.
Ukazatele používané k měření dosažení specifických cílů musí být předem vymezené, jasné, transparentní, případně určené jednotlivým zemím a měřitelné a patří mezi ně mimo jiné náležitě monitorované demokratické volby, dodržování lidských práv a základních svobod, nezávislé soudnictví, spolupráce ve věcech spravedlnosti, svobody a bezpečnosti, úroveň korupce, obchodní toky, rovnost žen a mužů a ukazatele umožňující měření vnitřních hospodářských rozdílů včetně míry zaměstnanosti.
4. Podporu Unie podle tohoto nařízení lze využívat i v jiných relevantních oblastech, je-li to v souladu s celkovými cíli evropské politiky sousedství.
Článek 3
Politický rámec
1. Zastřešující politický rámec tohoto nařízení pro programování a provádění podpory Unie podle tohoto nařízení vytvářejí, při respektování zásady vlastní odpovědnosti, dohody o partnerství a spolupráci, dohody o přidružení a jiné stávající nebo budoucí dohody o navázání vztahů s partnerskými zeměmi, příslušná sdělení Komise, závěry Evropské rady a závěry Rady, jakož i příslušná prohlášení z vrcholných schůzek nebo závěry ministerských zasedání s partnerskými zeměmi evropské politiky sousedství, mimo jiné v kontextu Východního partnerství a Unie pro Středomoří, a rovněž příslušná usnesení Evropského parlamentu.
2. Hlavním referenčním rámcem pro stanovení priorit pro podporu Unie podle tohoto nařízení a pro posuzování pokroku podle čl. 2 odst. 3 jsou akční plány nebo jiné rovnocenné společně dohodnuté dokumenty jako programy přidružení mezi partnerskými zeměmi a Unií na dvoustranném a mnohostranném základě, v příslušných případech rovněž v rámci Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství.
3. V případech, kdy žádné dohody uvedené v odstavci 1 mezi Unií a partnerskými zeměmi neexistují, lze podporu Unie podle tohoto nařízení poskytnout, pokud se ukáže, že je užitečná k naplňování cílů politiky Unie; tato podpora se pak programuje na základě těchto cílů s přihlédnutím k potřebám dotčené země.
Článek 4
Diferenciace, partnerství a spolufinancování
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení poskytovaná jednotlivým partnerským zemím v souladu s čl. 6. odst. 1 písm. a) je založena na pobídkách, je diferencovaná co do formy a příslušných částek a bere v úvahu všechny níže uvedené prvky, jež u dané partnerské země zohledňují její:
a)
potřeby na základě ukazatelů, jako jsou například počet obyvatel a úroveň rozvoje;
b)
odhodlání naplňovat vzájemně dohodnuté cíle v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem a pokrok při jejich provádění;
c)
odhodlání vybudovat pevnou a udržitelnou demokracii a pokrok v tomto procesu;
d)
partnerství s Unií, včetně úrovně jejích ambicí pro toto partnerství;
e)
schopnost využívat podporu Unie podle tohoto nařízení a potenciální dopad této podpory.
Tato podpora se zohlední ve víceletých programových dokumentech uvedených v článku 7.
2. Po přijetí programových dokumentů uvedených v článku 7 a aniž jsou dotčeny ostatní prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, se podíl dostupných zdrojů nabídnutých partnerským zemím upraví především s ohledem na jejich pokrok při budování a konsolidaci pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem v souladu s motivačním přístupem.
U zastřešujících programů pro více zemí se tento podíl stanoví s ohledem na pokrok, jehož partnerské země dosáhly při budování pevné a udržitelné demokracie, mimo jiné i s přihlédnutím k jejich pokroku při plnění dohodnutých cílů reforem, které k budování demokracie přispívají.
Pokrok partnerských zemí je pravidelně vyhodnocován, zejména prostřednictvím zpráv o pokroku v oblasti evropské politiky sousedství, které informují i o vývoji v porovnání s předchozími roky.
V případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků je možné podporu znovu zvážit.
3. Motivační přístup se nevztahuje na podporu občanské společnosti, mezilidských kontaktů včetně spolupráce mezi místními orgány, podporu zlepšení situace v oblasti lidských práv nebo podpůrná opatření v souvislosti s krizí. Tuto podporu lze v případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků zvýšit.
4. Motivační přístup podle tohoto nařízení je předmětem pravidelné výměny názorů v Evropském parlamentu a v Radě.
5. Podpora Unie podle tohoto nařízení se v zásadě stanovuje v partnerství s příjemci. V rámci tohoto partnerství jsou do přípravy, provádění a monitorování podpory Unie podle potřeby zapojeny tyto zúčastněné strany:
a)
státní a místní orgány a
b)
organizace občanské společnosti,
mimo jiné prostřednictvím konzultací a včasného přístupu k příslušným informacím, jež jim umožní plnit v tomto procesu smysluplnou úlohu.
6. Podporu Unie podle tohoto nařízení v zásadě spolufinancují partnerské země a jiné zúčastněné země z veřejných finančních prostředků, příspěvků příjemců nebo jiných zdrojů. Od požadavků na spolufinancování lze upustit v řádně odůvodněných případech a pokud je to nezbytné pro podporu rozvoje občanské společnosti a nestátních subjektů, zejména malých organizací občanské společnosti, aniž je tím dotčeno plnění ostatních podmínek stanovených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (11).
Článek 5
Soudržnost a koordinace dárců
1. Při provádění tohoto nařízení se zajistí soudržnost se všemi oblastmi vnější činnosti Unie, jakož i s dalšími příslušnými politikami Unie. Za tímto účelem musí být opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně opatření řízených Evropskou investiční bankou (EIB), založena na dokumentech týkajících se politiky spolupráce a popsaných v čl. 3 odst. 1 a 2 a také na konkrétních zájmech, politických prioritách a strategiích Unie. Tato opatření musí respektovat závazky vyplývající z mnohostranných dohod a mezinárodních úmluv, jichž jsou Unie a partnerské země stranami.
2. Unie, členské státy a EIB zajistí soudržnost mezi podporou poskytovanou podle tohoto nařízení a jinou podporou poskytovanou Unií, členskými státy a evropskými finančními institucemi.
3. Unie a členské státy koordinují své programy podpory, aby se zvýšila účinnost a efektivita poskytování podpory a politického dialogu a předešlo dvojímu financování, v souladu se zavedenými zásadami pro posilování operativní koordinace v oblasti vnější podpory a pro harmonizaci politik a postupů. Koordinace zahrnuje pravidelné konzultace a časté výměny příslušných informací v jednotlivých fázích cyklu podpory, zejména přímo na místě. Vždy, když je to možné a vhodné, provádí se společné programování. Pokud toho nelze dosáhnout, zváží se jiný postup, například delegovaná spolupráce nebo ujednání o přenosu, aby tak byla zajištěna co nejvyšší míra koordinace.
Komise informuje o společném programování s členskými státy ve zprávě uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a v případech, kdy společné programování nebylo zajištěno v plném rozsahu, připojí doporučení.
4. Unie ve spolupráci s členskými státy činí nezbytné kroky, včetně konzultací v počáteční fázi programového procesu, s cílem zajistit doplňkovost, řádnou koordinaci a spolupráci s mnohostrannými a regionálními organizacemi a subjekty, včetně evropských finančních institucí, mezinárodních finančních institucí, agentur, fondů a programů OSN, soukromých a politických nadací a dárců mimo Unii.
5. Dokumenty uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3 rovněž v co nejvyšší míře informují o činnostech jiných dárců v Unii.
HLAVA II
ORIENTAČNÍ PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ PROSTŘEDKŮ
Článek 6
Druhy programů
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se programuje prostřednictvím:
a)
dvoustranných programů týkajících se podpory Unie jedné partnerské zemi;
b)
programů pro více zemí zaměřených na problémy, jež jsou společné všem nebo několika partnerským zemím, a to na základě priorit Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství a s přihlédnutím k činnostem prováděným v kontextu Unie pro Středomoří, a na regionální a subregionální spolupráci, především mezi dvěma nebo více partnerskými zeměmi, mimo jiné i v rámci Severní dimenze a černomořské synergie. V souladu s čl. 1 odst. 3 může být zapojena i Ruská federace;
c)
programů přeshraniční spolupráce zaměřených na spolupráci mezi jedním či více členskými státy na jedné straně a jednou či více partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací (dále jen „další země účastnící se přeshraniční spolupráce“) na straně druhé, která probíhá podél sdílené části vnější hranice Unie.
2. Priority pro podporu Unie podle tohoto nařízení jsou uvedeny v příloze II.
3. Podpora Unie podle tohoto nařízení se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a v případě programů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení rovněž v souladu s prováděcími pravidly obsahujícími specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce uvedené v článku 12 tohoto nařízení.
Článek 7
Programování a orientační přidělování prostředků na orientační programy pro jednotlivé země a pro více zemí
1. Orientační finanční příděly na programy pro jednotlivé země se určí na základě kritérií stanovených v čl. 4 odst. 1.
2. Pro země, pro něž existují dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní víceletý jednotný rámec podpory. Tento rámec:
a)
posoudí pokrok, jehož bylo dosaženo ve vztahu k politickému rámci, a plnění dříve dohodnutých cílů a zhodnotí situaci, pokud jde o vztahy mezi Unií a dotyčnou partnerskou zemí, včetně míry ambicí partnerství této země s Unií;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie, vybrané převážně z cílů a priorit stanovených v dokumentech uvedených v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a ve strategiích či plánech partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem a z pravidelného hodnocení Unie u nich vyplynulo, že podporu potřebují;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly pro každý jednotný rámec podpory se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů.
Doba platnosti jednotného rámce podpory v zásadě odpovídá době platnosti příslušného dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Pro země, pro něž dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení neexistují, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí strategii pro reakci Unie na základě rozboru situace v dotyčné zemi, jejích vztahů s Unií a strategií či plánů partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Související orientační finanční příděly se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů. Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
4. U programů pro více zemí se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí cíle a priority pro podporu Unie v daném regionu či subregionu a zohlední případné priority, o nichž bylo rozhodnuto v rámci Východního partnerství nebo Unie pro Středomoří;
b)
uvede očekávané výsledky a
c)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly na programy pro více zemí se určí na základě transparentních a objektivních kritérií.
Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
5. Dokumenty jednotného rámce podpory se v případě potřeby přezkoumají, mimo jiné s ohledem na příslušné pravidelné zprávy Unie a s přihlédnutím k činnosti společných subjektů zřízených podle dohod s partnerskými zeměmi, a mohou být revidovány přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 tohoto článku se přezkoumají v polovině období nebo vždy v případě potřeby a mohou být revidovány týmž postupem.
6. Pro snadnější uplatňování motivačního přístupu uvedeného v čl. 4 odst. 2 se prostředky ve výši přibližně 10 % finančního krytí stanoveného v čl. 17 odst. 1, které doplní finanční příděly pro jednotlivé země uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3, přidělí na zastřešující programy pro více zemí. V příslušných rozhodnutích Komise o zřízení těchto zastřešujících programů se přesně stanoví země, které mohou tyto příděly obdržet, přičemž o skutečných přídělech se rozhodne na základě pokroku při budování pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů reforem, které k dosažení tohoto cíle přispívají.
7. Je-li-to zapotřebí k účinnějšímu provádění opatření ke společnému prospěchu Unie i partnerských zemí v oblastech, jako je nadnárodní spolupráce a propojování, lze financování podle tohoto nařízení sloučit s financováním, na které se vztahují jiná příslušná nařízení Unie zřizující finanční nástroje. V takovém případě Komise rozhodne, který soubor pravidel se má jako jediný použít k provádění.
8. Do programového procesu jsou zapojeny členské státy v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Obzvláště úzce se zapojí ty členské státy a jiní dárci, kteří se zavázali, že budou svou podporu programovat společně s Unií. V programových dokumentech může být také případně stanoven jejich příspěvek.
9. Pokud se členské státy a jiní dárci zavázali ke společnému programování své podpory, mohou být jednotný rámec podpory a programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 nahrazeny společným víceletým programovým dokumentem, který musí splňovat požadavky stanovené v uvedených odstavcích.
10. V případě krizí či ohrožení demokracie, právního státu nebo lidských práv a základních svobod nebo v případě přírodních či člověkem způsobených katastrof mohou být programové dokumenty podrobeny přezkumu ad hoc. Tento nouzový přezkum zajistí zachování soudržnosti mezi politikami Unie, podporou Unie poskytovanou podle tohoto nařízení a podporou poskytovanou podle jiných nástrojů Unie pro financování vnější činnosti. Nouzový přezkum může vést k přijetí revidovaných programových dokumentů. V takovém případě Komise zašle revidované programové dokumenty do jednoho měsíce od jejich přijetí pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
11. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 (dále jen „zpráva o přezkumu v polovině období“) se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
HLAVA III
PŘESHRANIČNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 8
Zeměpisná způsobilost
1. Programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) lze zavést:
a)
pro pozemní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni 3 v klasifikaci územních statistických jednotek (NUTS) nebo rovnocenné úrovni podél pozemních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce a v souladu s čl. 9 odst. 4;
b)
pro námořní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 3 nebo rovnocenné úrovni podél námořních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, pokud jsou od sebe vzdálené nejvíce 150 km, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce;
c)
v přímořských oblastech v pobřežních územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 2 nebo rovnocenné úrovni, jež leží u moře společného členským státům a dalším zemím účastnícím se přeshraniční spolupráce.
2. V zájmu zajištění návaznosti stávajících režimů spolupráce a v jiných odůvodněných případech a s cílem přispět k cílům programu lze povolit, aby se přeshraniční spolupráce účastnily i územní jednotky, jež přiléhají k jednotkám uvedeným v odstavci 1. Podmínky, za nichž se tyto přilehlé územní jednotky mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
3. V řádně odůvodněných případech se do přeshraniční spolupráce mohou zapojit i významná společenská, hospodářská či kulturní střediska v členských státech nebo v dalších zemích účastnících se přeshraniční spolupráce, která ke způsobilým územním jednotkám nepřiléhají, pokud jejich účast přispěje k cílům stanoveným v programovém dokumentu. Podmínky, za nichž se tato střediska mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
4. Při zavádění programů podle odst. 1 písm. b) může Komise po dohodě s účastníky navrhnout, aby se zeměpisná způsobilost rozšířila na celou územní jednotku úrovně NUTS 2, na jejímž území se nachází územní jednotka úrovně NUTS 3.
5. Při přeshraniční spolupráci se usiluje o soudržnost s cíli stávajících a budoucích makroregionálních strategií.
Článek 9
Programování a přidělování prostředků na přeshraniční spolupráci
1. Připraví se programový dokument, jehož účelem je vymezit:
a)
strategické cíle, které má přeshraniční spolupráce sledovat, a priority a očekávané výsledky této spolupráce;
b)
seznam společných operačních programů, které budou zavedeny;
c)
orientační rozčlenění zdrojů mezi programy týkající se pozemních a námořních hranic uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a programy pro přímořské oblasti uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c);
d)
orientační víceleté příděly pro jednotlivé společné operační programy;
e)
územní jednotky, jež jsou způsobilé k účasti v jednotlivých společných operačních programech, a územní jednotky a střediska uvedené v čl. 8 odst. 2, 3 a 4;
f)
orientační příděl určený na podporu horizontálních opatření k budování kapacit, popřípadě na podporu vytváření sítí a výměny zkušeností mezi programy;
g)
příspěvky do nadnárodních programů zřízených podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 (12), na nichž se podílejí partnerské země nebo Ruská federace.
Programový dokument se vztahuje na období sedmi let a Komise ho přijme přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Přezkoumá se v polovině období nebo vždy v případě potřeby a může být revidován týmž postupem.
2. Společné operační programy jsou spolufinancovány z EFRR. Celková výše příspěvku z EFRR se určí podle čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013. Použití tohoto příspěvku se řídí tímto nařízením.
3. Společné operační programy mohou být používány ke spolufinancování z nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 236/2014, pokud se jich účastní příjemci uvedení v příloze I uvedeného nařízení. Použití tohoto spolufinancování se řídí tímto nařízením.
4. Orientační příděly finančních prostředků na společné operační programy jsou založeny na objektivních kritériích, zejména počtu obyvatel ve způsobilých územních jednotkách vymezených v čl. 8 odst. 1 písm. a), b) a c). Při určování orientačních přídělů je možné provést úpravy, aby se zohlednila potřeba vyváženosti mezi příspěvky z EFRR a příspěvky poskytovanými podle tohoto nařízení, jakož i další faktory ovlivňující intenzitu spolupráce, jako jsou zvláštní rysy hraničních oblastí a jejich schopnost, pokud jde o správu a schopnost využití podpory Unie.
Článek 10
Společné operační programy
1. Přeshraniční spolupráce se provádí prostřednictvím víceletých společných operačních programů, které se týkají spolupráce na jedné či více hranicích a zahrnují víceletá opatření, která jsou zaměřena na jednotný soubor priorit a mohou se provádět za podpory Unie. Společné operační programy vycházejí z programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1. Jejich součástí je souhrnný popis řídicích a kontrolních systémů, který se týká prvků uvedených v čl. 11 odst. 2 a v čl. 12 odst. 2.
2. Společné operační programy pro pozemní a námořní hranice se stanoví pro každou hranici na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky náležející jednomu nebo více členským státům a jedné nebo více z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
3. Společné operační programy v přímořských oblastech jsou mnohostranné, zavádějí se na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky, které leží u moře společného několika zúčastněným zemím, mezi nimi nejméně jednomu členskému státu a jedné další zemi účastnící se přeshraniční spolupráce. Mohou zahrnovat dvojstranné činnosti podporující spolupráci mezi jedním členským státem a jednou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
4. Zúčastněné země do jednoho roku od schválení programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1 a po přijetí prováděcích pravidel obsahujících specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce společně předloží Komisi návrhy společných operačních programů. Komise ve lhůtě stanovené v prováděcích pravidlech přijme každý společný operační program po posouzení jeho souladu s tímto nařízením, programovým dokumentem a prováděcími pravidly. Komise společné operační programy do jednoho měsíce od jejich přijetí předloží pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
5. Oblasti jiných zemí, než jsou členské státy nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce, které přiléhají ke způsobilým oblastem vymezeným v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nebo leží při společném moři, kde se zavádí společný operační program, mohou být do společného operačního programu zahrnuty a přijímat podporu Unie podle tohoto nařízení za podmínek stanovených v programovém dokumentu uvedeném v čl. 9 odst. 1.
6. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření, aby zajistily, aby se programy přeshraniční spolupráce, zejména programy pro přímořské oblasti, zavedené podle tohoto nařízení a programy nadnárodní spolupráce zavedené podle nařízení (EU) č. 1299/2013, jež mají částečně shodnou zeměpisnou působnost, plně doplňovaly a vzájemně posilovaly.
7. Společné operační programy mohou být z podnětu zúčastněných zemí nebo Komise revidovány například z důvodu:
a)
změn v prioritách spolupráce nebo socioekonomického vývoje,
b)
výsledků v provádění dotčených opatření a výsledků monitorovacího a hodnotícího procesu,
c)
potřeby upravit částky dostupných finančních prostředků a přerozdělit zdroje.
8. Do konce kalendářního roku následujícího po roce, v němž byly společné operační programy přijaty, uzavře Komise s dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce dohodu o financování. Tato dohoda musí obsahovat právní ustanovení nezbytná pro provádění společných operačních programů a mohou ji spolupodepsat i ostatní zúčastněné země a řídící orgán uvedený v čl. 12 odst. 2 písm. c) nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
V případě potřeby uzavřou zúčastněné země a řídící orgán dohodu, například ve formě memoranda o porozumění, v níž stanoví dotčeným zemím konkrétní finanční povinnosti a způsoby provádění programu, včetně jejich řídicích a správních úkolů a odpovědnosti.
9. Společný operační program týkající se více než jedné z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce se zavede tehdy, pokud alespoň jedna z těchto zemí podepíše dohodu o financování. Další země účastnící se přeshraniční spolupráce, na které se zavedený program vztahuje, se mohou k programu kdykoli připojit tím, že podepíší dohodu o financování.
10. Jestliže se zúčastněná země rozhodne společný operační program spolufinancovat, v tomto programu se jasně stanoví postupy a nezbytné ochranné mechanismy týkající se auditu, poskytování, využívání a monitorování tohoto spolufinancování. Související dohodu o financování podepíšou všechny zúčastněné země a řídící orgán společného operačního programu nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
11. Společné operační programy mohou rovněž stanovit finanční příspěvek z nástrojů a do finančních nástrojů, který by mohl být s výhradou pravidel platných pro tyto nástroje kombinován s granty, pokud se tím přispěje k dosažení priorit těchto programů.
12. Podle zásady partnerství zúčastněné země a případně i jejich místní orgány vyberou společně pro podporu Unie činnosti, jež jsou v souladu s prioritami a opatřeními společného operačního programu.
13. Ve zvláštních a řádně odůvodněných případech, kdy
a)
společný operační program není možné předložit v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi nebo mezi Unií a některou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce;
b)
společný operační program není možné provádět v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi;
c)
zúčastněné země nepředloží společný operační program Komisi do 30. června 2017; nebo
d)
žádná z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce a uvedených v programu nepodepíše do konce roku následujícího po přijetí programu příslušnou dohodu o financování,
učiní Komise po konzultacích s dotčeným členským státem nebo státy kroky nezbytné k tomu, aby mohl tento dotčený členský stát nebo státy využít příspěvku z EFRR na společný operační program podle čl. 4 odst. 7 a 8 nařízení (EU) č. 1299/2013.
14. Rozpočtové závazky na činnosti nebo programy v rámci přeshraniční spolupráce, které trvají déle než jeden rozpočtový rok, mohou být rozděleny na roční splátky v průběhu několika let.
Článek 11
Řízení společných operačních programů
1. Společné operační programy se obvykle provádějí ve sdíleném řízení s členskými státy. Zúčastněné země však mohou navrhnout provádění v nepřímém řízení subjektem uvedeným v nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 v souladu s prováděcími pravidly uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Komise se na základě dostupných informací ujistí, že daný členský stát v případě sdíleného řízení nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace v případě nepřímého řízení zavedly a provozují systémy řízení a kontroly, které jsou v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012, tímto nařízením a prováděcími pravidly k němu uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
Dotčené členské státy, další země účastnící se přeshraniční spolupráce a mezinárodní organizace zajistí účinné fungování svých systémů řízení a kontroly, legalitu a správnost uskutečněných operací a dodržování zásady řádného finančního řízení. Odpovídají za řízení a kontrolu programů.
Komise může vyžadovat, aby daný členský stát nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace prošetřovaly stížnosti podané Komisi v souvislosti s výběrem či prováděním operací podporovaných podle této hlavy nebo v souvislosti s fungováním systému řízení a kontroly.
3. Aby se mohlo odpovídajícím způsobem připravit provádění společných operačních programů, jsou výdaje vynaložené po předložení těchto programů Komisi způsobilé ode dne 1. ledna 2014.
4. Je-li způsobilost omezena v souladu s čl. 8 odst. 7 nařízení (EU) č. 236/2014, je subjekt uvedený v odstavci 1 tohoto článku, který může vydávat výzvy k předkládání návrhů a nabídek, v souladu s čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 oprávněn přijímat žadatele a uchazeče z nezpůsobilých zemí jakožto způsobilé uchazeče nebo přijímat zboží nezpůsobilého původu.
Článek 12
Prováděcí pravidla pro přeshraniční spolupráci
1. Prováděcí pravidla, jež stanoví konkrétní ustanovení k provedení této hlavy, se přijmou přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
2. Prováděcí pravidla zahrnují podrobná ustanovení týkající se mimo jiné těchto otázek:
a)
míry a způsobů spolufinancování;
b)
obsahu, přípravy, změn a uzavírání společných operačních programů;
c)
úlohy a funkce struktur programu, například společného monitorovacího výboru, řídícího orgánu a jeho společného technického sekretariátu včetně jejich postavení, účinné identifikace, odpovědnosti a povinností, popisu systémů řízení a kontroly a podmínek upravujících technické a finanční řízení podpory Unie včetně způsobilosti výdajů;
d)
postupů pro zpětné získání prostředků ve všech zúčastněných zemích;
e)
monitorování a hodnocení;
f)
propagačních a informačních činností;
g)
sdíleného a nepřímého řízení podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 měnící přílohu II. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akt v přenesené pravomoci, kterým se příloha II mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi do 31. prosince 2020.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Výbor
Komisi je nápomocen Výbor pro evropský nástroj sousedství. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Účast třetích zemí, na které se nevztahuje článek 1
1. V řádně odůvodněných případech a k zajištění soudržnosti a účinnosti financování Unie nebo na podporu regionální či nadregionální spolupráce může Komise v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 v jednotlivých případech rozhodnout o rozšíření způsobilosti určitých opatření na země, území a oblasti, jež by jinak nebyly pro financování způsobilé.
Do postupů provádějících taková opatření se bez ohledu na čl. 8 odst. 1 nařízení (EU) č. 236/2014 mohou zapojit fyzické a právnické osoby z dotyčných zemí, území a oblastí.
2. Možnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku mohou být stanoveny v programových dokumentech uvedených v článku 7.
Článek 17
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 15 432 634 000 EUR v běžných cenách. Až 5 % z finančního krytí se přidělí na programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c).
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (13) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti, totiž nástroje pro rozvojovou spolupráci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 233/2014 (14), evropského nástroje sousedství, nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 231/2014, a nástroje partnerství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (15), přiděluje orientační částka ve výši 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí. Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pak na tři zbývající roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. V případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
Článek 18
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 232/2014
av den 11 mars 2014
om inrättande av ett europeiskt grannskapsinstrument
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 209.1 och 212.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av förslaget till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och
av följande skäl:
(1)
Genom denna förordning inrättas det europeiska grannskapsinstrumentet (ENI) som ett av de instrument som direkt understöder Europeiska unionens yttre politik. Den ersätter Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1638/2006 (4), som upphörde att gälla den 31 december 2013.
(2)
Enligt artikel 8 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) ska unionen utveckla särskilda förbindelser med närbelägna länder i syfte att skapa ett område med välstånd och god grannsämja som grundar sig på unionens värderingar och utmärks av nära och fredliga förbindelser som bygger på samarbete.
(3)
Inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken erbjuder unionen länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken privilegierade förbindelser, som bygger på ett ömsesidigt engagemang för och främjande av värderingarna demokrati och mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen, god samhällsstyrning och principerna om marknadsekonomi och hållbar utveckling för alla. Den åstadkommer dessutom, i förekommande fall, en ram för ökad rörlighet och direkta personkontakter, framför allt genom avtal om viseringslättnader och återtagandeavtal, och, från fall till fall, genom viseringsliberalisering.
(4)
Sedan den europeiska grannskapspolitiken introducerades har den stärkt förbindelserna med partnerländerna och medfört påtagliga fördelar för både unionen och dess partner, bland annat genom att det har inrättats regionala initiativ och stöd för demokratisering i det europeiska grannskapet. Ett antal större förändringar i det europeiska grannskapet föranledde en övergripande strategisk översyn av den europeiska grannskapspolitiken under 2011. Översynen innebär bland annat att den kommer att ges mer stöd till partner som åtar sig att bygga demokratiska samhällen och genomföra reformer, i enlighet med den incitamentbaserade strategin ”mer ger mer” och principen ”ömsesidig ansvarighet”, partnerskap med samhällen och mer differentierade och mer skräddarsydda lösningar för de enskilda partnerländerna. Genom denna förordning bör tydliga band skapas mellan ramen för den europeiska grannskapspolitiken och det stöd som ska tillhandahållas genom denna förordning.
(5)
Denna förordning bör stödja genomförandet av politiska initiativ som har bidragit till att utforma den europeiska grannskapspolitiken: det östliga partnerskapet mellan unionen och dess östliga grannländer, partnerskapet för demokrati och delat välstånd samt unionen för Medelhavsområdet i det södra grannskapet. Dessa initiativ är alla strategiskt viktiga och erbjuder också meningsfulla politiska ramar för fördjupade förbindelser med och mellan partnerländer, på grundval av principerna om ömsesidig ansvarighet, delat egenansvar och gemensamt ansvarstagande. Denna förordning bör även stödja genomförandet av regionalt samarbete i hela det europeiska grannskapet, bland annat inom ramen för politiken för den nordliga dimensionen eller Svartahavssynergin, samt i första hand när det gäller gränsöverskridande samarbete de externa aspekterna av relevanta makroregionala strategier.
(6)
Målen i denna förordning bör eftersträvas med lämplig medverkan av partner på området för yttre åtgärder, bland annat det civila samhällets organisationer och de lokala myndigheterna, vid förberedelsen, genomförandet och övervakningen av unionens stöd, med tanke på den viktiga roll dessa spelar. Denna förordning bör även stärka förmågan hos det civila samhällets organisationer att sörja för faktisk inhemsk ansvarighet och lokalt egenansvar och att helt och fullt delta i demokratiseringsprocessen.
(7)
I denna förordning erkänns Ryska federationens särskilda ställning, både som unionens granne och som en strategisk partner i regionen.
(8)
Inom ramen för såväl denna förordning som Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) bör stöd ges till programmen för gränsöverskridande samarbete mellan å ena sidan medlemsstaterna och å andra sidan partnerländer och/eller Ryska federationen (nedan kallade andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet) längs unionens yttre gränser i syfte att främja en integrerad och hållbar regional utveckling och ett motsvarande samarbete i angränsande gränsområden och en harmonisk territoriell integration i hela unionen och med grannländerna. För att säkerställa ett effektivt genomförande av det gränsöverskridande samarbetet är det viktigt att i tillämpliga fall harmonisera förfarandena med förfarandena inom ramen för det europeiska territoriella samarbetet.
(9)
Det är dessutom viktigt att främja och underlätta samarbetet mellan unionen och dess partnerländer samt andra deltagande länder till deras ömsesidiga nytta, i synnerhet genom att man på ett optimalt sätt förbättrar och effektiviserar samordningen av de tilldelade medlen och sammanför bidrag från interna och externa instrument i unionens budget, särskilt till nytta för gränsöverskridande samarbete, regionala samarbetsprojekt, infrastrukturprojekt av unionsintresse med involvering av grannländerna och andra samarbetsområden.
(10)
Territoriella enheter längs de gränser som tillhör länder i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och berörda territoriella enheter i de stödmottagare som förtecknas i bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 231/2014 (5) bör också kunna delta i det gränsöverskridande samarbetet. EES-länderna bör fortsätta att delta i programmen för gränsöverskridande samarbete på grundval av sina egna resurser.
(11)
Det förväntas att de medlemsstater, partnerländer och andra deltagande länder som deltar i det gränsöverskridande samarbetet och i regionalt samarbete tillhandahåller samfinansiering. Detta kommer att stärka ländernas egenansvar, öka de ekonomiska resurser som finns att tillgå inom programmen samt göra det lättare för lokala aktörer att delta.
(12)
För att terminologin i denna förordning ska överensstämma med den som används inom det europeiska territoriella samarbetet bör genomförandedokumenten för programmen för gränsöverskridande samarbete kallas gemensamma operativa program.
(13)
Stödet till angränsande länder inom den ram som fastställs genom den europeiska grannskapspolitiken bör överensstämma med målen och principerna för unionens yttre politik, särskilt dess utvecklingspolitik, och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Även samstämmighet med de externa aspekterna av unionens interna politik och instrument bör säkerställas.
(14)
Unionen bör sträva efter den mest effektiva användningen av tillgängliga resurser i syfte att optimera effekterna av sina yttre åtgärder. Detta bör uppnås genom samstämmighet och komplementaritet mellan unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder samt genom skapande av synergieffekter mellan ENI, andra instrument för yttre åtgärder och annan unionspolitik. Detta bör vidare leda till ömsesidigt förstärkande av de program som planeras inom ramen för instrumenten för finansiering av yttre åtgärder.
(15)
Den gemensamma strategin EU-Afrika är relevant för förbindelserna med de nordafrikanska grannländerna i Medelhavsområdet.
(16)
Unionen och dess medlemsstater bör öka samstämmigheten, ändamålsenligheten och komplementariteten hos sina respektive strategier för samarbete med grannländerna. För att se till att unionens och medlemsstaternas samarbete är kompletterande och ömsesidigt förstärkande är det lämpligt att införa bestämmelser om gemensam programplanering som bör genomföras när så är möjligt och lämpligt. Korrekt samarbete och samordning med andra givare utanför unionen bör även säkerställas.
(17)
Unionens stöd enligt denna förordning bör i princip anpassas till partnerländernas motsvarande nationella eller lokala strategier och åtgärder och, när så är lämpligt, till Ryska federationens strategier och åtgärder.
(18)
Kommissionen bör sträva efter att utnyttja de tillgängliga resurserna så effektivt som möjligt genom att använda finansiella instrument med hävstångseffekt. Hävstångseffekten skulle kunna ökas genom att man gör det möjligt att använda och återanvända medel som investeras och genereras via finansieringsinstrument.
(19)
Kampen mot klimatförändringen är en av de stora utmaningar som unionen står inför och snabba internationella åtgärder krävs. Denna förordning bör bidra till att man uppnår målet i kommissionens meddelande av den 29 juni 2011 med titeln En budget för Europa 2020, nämligen att den andel av unionens budget som avser klimatåtgärder ska ökas till minst 20 %.
(20)
En stabil ram för samarbete med grannländerna om energi och resurser, som överensstämmer med unionens regler för den inre marknaden, bidrar till att stärka unionens säkerhet inom det området.
(21)
Jämställdhet, rättigheter för personer som tillhör minoriteter samt kampen mot diskriminering och ojämlikheter är övergripande mål för alla åtgärder som vidtas inom ramen för denna förordning.
(22)
Unionen har åtagit sig att i sina förbindelser med sina partner runt om i världen främja anständiga arbetsvillkor och social rättvisa samt ratificeringen och det effektiva genomförandet av internationellt erkända arbetsnormer, inbegripet utrotningen av barnarbete, och av multilaterala miljöavtal.
(23)
I denna förordning fastställs en finansieringsram för dess tillämpningsperiod, som ska utgöra det särskilda referensbeloppet, i den mening som avses i punkt 17 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning (6), för Europaparlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
(24)
Under hela utgiftscykeln bör unionens ekonomiska intressen skyddas med hjälp av proportionella åtgärder som ska göra det möjligt att förebygga, upptäcka och utreda oriktigheter, återkräva medel som förlorats eller som utbetalats eller använts felaktigt, och att fastställa sanktioner vid behov. Dessa åtgärder bör vidtas i enlighet med de tillämpliga avtal som ingåtts med internationella organisationer och tredjeländer.
(25)
I syfte att anpassa unionens stöd enligt denna förordning, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på ändring av förteckningen över prioriteringarna för unionens stöd i enlighet med denna förordning och finansiella anslag per programtyp. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(26)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter.
(27)
De genomförandebefogenheter som rör fleråriga gemensamma stödramar, andra programplaneringsdokument och genomförandebestämmelser med särskilda bestämmelser för genomförandet av det gränsöverskridande samarbetet bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (7).
(28)
Granskningsförfarandet bör i princip tillämpas för antagande av sådana genomförandeakter, med beaktande av dessa genomförandeakters karaktär, särskilt deras policyinriktning eller deras ekonomiska konsekvenser, utom när det gäller finansiellt småskaliga åtgärder.
(29)
Gemensamma bestämmelser och förfaranden för genomförandet av unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 236/2014 (8).
(30)
Hur Europeiska utrikestjänsten ska organiseras och arbeta fastställs i rådets beslut 2010/427/EU (9).
(31)
I länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken och där anpassningen till unionens regler och normer är ett av de centrala politiska målen har unionen de bästa förutsättningarna för att tillhandahålla sitt stöd enligt denna förordning. Visst specifikt stöd kan bara tillhandahållas på unionsnivå. Medlemsstaternas övergångserfarenheter kan också bidra till framgången för reformer i de länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken och till att främja universella värden i det europeiska grannskapet.
(32)
Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av insatsens omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
(33)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (10). Den här förordningen bör därför gälla från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
MÅL OCH PRINCIPER
Artikel 1
Allmänna mål och tillämpningsområde
1. Genom denna förordning inrättas ett europeiskt grannskapsinstrument (ENI) i syfte att göra ytterligare framsteg på vägen mot ett område av delat välstånd och god grannsämja mellan unionen och de länder och territorier som förtecknas i bilaga I (nedan kallade partnerländerna) genom utveckling av särskilda förbindelser som bygger på samarbete, fred och säkerhet, ömsesidig ansvarighet och ett gemensamt engagemang för de universella värdena demokrati, rättsstaten och respekten för de mänskliga rättigheterna i enlighet med EU-fördraget.
2. Unionens stöd inom ramen för denna förordning ska användas till gagn för partnerländerna och de områden som omfattas av det gränsöverskridande samarbetet. Det kan också användas till ömsesidig nytta för unionen och partnerländerna.
3. Unionens stöd enligt denna förordning kan också användas i syfte att göra det möjligt för Ryska federationen att delta i gränsöverskridande samarbete, i regionalt samarbete där unionen deltar och i relevanta program som omfattar flera länder, inbegripet i samarbete om utbildning, särskilt studentutbyten.
4. Unionen främjar, utvecklar och befäster värdena frihet, demokrati, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet och respekten för dessa, samt principerna om jämlikhet och rättsstaten, på vilka den är grundad, genom dialog och samarbete med tredjeländer och i enlighet med principerna i internationell rätt. Följaktligen ska finansiering i enlighet med denna förordning vara förenlig med dessa värden och principer samt med unionens åtaganden enligt internationell rätt, med beaktande av unionens politik och ståndpunkter på relevanta områden.
Artikel 2
Särskilda mål för unionens stöd
1. Unionens stöd enligt denna förordning ska främst inriktas på främjande av ett ökat politiskt samarbete, en djupgående och hållbar demokrati, en gradvis ekonomisk integration samt ett fördjupat partnerskap med samhällen mellan unionen och partnerländerna och särskilt genomförandet av partnerskaps- och samarbetsavtal, associeringsavtal eller andra nuvarande eller framtida avtal, liksom gemensamt överenskomna handlingsplaner eller motsvarande handlingar.
2. Unionens stöd enligt denna förordning ska särskilt inriktas på följande:
a)
Främjande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, rättsstaten, principerna om jämlikhet och bekämpning av alla former av diskriminering, införande av en djupgående och hållbar demokrati, främjande av god samhällsstyrning, korruptionsbekämpning, stärkande av den institutionella kapaciteten på alla nivåer och utveckling av ett blomstrande civilt samhälle, som även omfattar arbetsmarknadens parter.
b)
Gradvis integrering i unionens inre marknad och ökat sektoriellt och sektorsövergripande samarbete, inbegripet genom tillnärmning av lagstiftningen och konvergens av regelverken med unionens och andra relevanta internationella normer samt bättre marknadstillträde, inbegripet genom djupgående och omfattande frihandelsområden samt därmed relaterat institutionsbyggande och investeringar, framför allt på sammanlänkningsområdet.
c)
Skapande av förutsättningar för en bättre organisation av den lagliga migrationen och främjande av en väl hanterad rörlighet för människor, för genomförandet av befintliga eller framtida avtal som slutits i enlighet med den övergripande strategin för migration och rörlighet och för främjande av direkta kontakter mellan personer, särskilt avseende kulturell verksamhet samt utbildnings-, yrkes- och idrottsverksamhet.
d)
Stöd till samtliga aspekter av smart och hållbar utveckling för alla; fattigdomsminskning, även via utveckling av den privata sektorn och minskad social utestängning; främjande av kapacitetsuppbyggnad inom vetenskap, utbildning och särskilt högre utbildning, teknik, forskning och innovation; främjande av intern ekonomisk, social och territoriell sammanhållning; stöd till landsbygdsutveckling; främjande av folkhälsa; stöd till miljöskydd, klimatinsatser och katastrofresiliens.
e)
Främjande av förtroendeskapande åtgärder, goda grannförbindelser och andra åtgärder som bidrar till säkerhet i alla former och att konflikter, inbegripet utdragna konflikter, förebyggs och får en lösning.
f)
Stärkande av subregionalt, regionalt samarbete och samarbete inom det europeiska grannskapet samt samarbete över gränserna.
3. Uppnåendet av des särskilda mål som fastställs i punkterna 1 och 2 ska i synnerhet mätas med användning av unionens relevanta periodiska rapporter om genomförandet av den europeiska grannskapspolitiken, samt, när det gäller punkt 2 a, d och e, de relevanta indikatorer som fastställts av internationella organisationer och andra berörda organ; när det gäller punkt 2 b, c och d, omfattningen av partnerländernas anammande av unionens regelverk, i tillämpliga fall; när det gäller punkt 2 c och f, antalet relevanta avtal och samarbetsåtgärder.
De indikatorer som används för att bedöma om de särskilda målen har uppnåtts ska fastställas i förväg och vara tydliga och öppna samt i tillämpliga fall landsspecifika och mätbara och omfatta bland annat demokratiska val som övervakas på lämpligt sätt, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, ett oberoende rättsväsende, samarbete på området rättvisa, frihet och säkerhet, korruptionsnivån, handelsflöden, jämställdhet samt indikatorer som gör det möjligt att mäta interna ekonomiska klyftor, inbegripet sysselsättningsnivåer.
4. Unionens stöd enligt denna förordning kan också användas på andra relevanta områden när detta är förenligt med den europeiska grannskapspolitikens övergripande mål.
Artikel 3
Politisk ram
1. Partnerskaps- och samarbetsavtalen, associeringsavtalen och andra befintliga eller framtida avtal genom vilka förbindelser upprättas med partnerländer, samt motsvarande kommissionsmeddelanden, Europeiska rådets slutsatser och slutsatser från rådet och relevanta uttalanden från toppmöten eller slutsatser från ministermöten med partnerländerna i den europeiska grannskapspolitiken, inklusive inom ramen för det östliga partnerskapet, unionen för Medelhavsområdet, liksom även relevanta resolutioner från Europaparlamentet, ska utgöra den övergripande politiska ramen för denna förordning för programplaneringen och genomförandet av unionens stöd enligt denna förordning, samtidigt som principen om egenansvar respekteras.
2. De centrala referenspunkterna för de prioriteringar som ska fastställas för unionens stöd enligt denna förordning och för bedömningen av framsteg enligt artikel 2.3. ska utgöras av: handlingsplaner eller andra likvärdiga gemensamt överenskomna dokument, såsom associeringsagendor, mellan partnerländerna och unionen på bilateral och multilateral nivå, inbegripet i förekommande fall inom det östliga partnerskapet och den sydliga dimensionen av den europeiska grannskapspolitiken.
3. Om det inte finns några avtal i den mening som avses i punkt 1 mellan unionen och partnerländerna, får unionens stöd enligt denna förordning ges när det är lämpligt för att fullfölja unionens politiska mål, och det ska då planeras utifrån dessa mål med hänsyn till behoven i det berörda landet.
Artikel 4
Differentiering, partnerskap och samfinansiering
1. Unionens stöd enligt denna förordning som ska ges till varje partnerland i enlighet med artikel 6.1 a ska vara incitamentbaserat och differentieras när det gäller form och belopp, med beaktande av samtliga nedan förtecknande faktorer, så att det återspeglar partnerlandets
a)
behov, med hjälp av sådana indikatorer som befolkning och utvecklingsnivå,
b)
engagemang för och framsteg med att genomföra gemensamt överenskomna mål för politiska, ekonomiska och sociala reformer,
c)
engagemang för och framsteg med att bygga en djup och hållbar demokrati,
d)
partnerskap med unionen, inklusive ambitionsnivån för detta partnerskap,
e)
upptagningsförmåga och de potentiella effekterna av unionens stöd enligt denna förordning.
Sådant stöd ska återspeglas i dokumenten om den fleråriga programplanering som avses i artikel 7.
2. Efter antagande av de programplaneringsdokument som anges i artikel 7, och utan att det påverkar övriga inslag som beskrivs i punkt 1 i den här artikeln, ska den andel tillgängliga resurser som erbjuds partnerländerna anpassas till i första hand deras framsteg med att bygga och konsolidera en djup och hållbar demokrati och med att genomföra de överenskomna politiska, ekonomiska och sociala reformmålen, i enlighet med den incitamentbaserade metoden.
För paraplyprogram som omfattar flera länder ska denna andel fastställas i enlighet med partnerländernas framsteg med att bygga en djup och hållbar demokrati, även med beaktande av deras framsteg med att genomföra de överenskomna reformmål som bidrar till att uppnå det målet.
Partnerländernas framsteg ska regelbundet utvärderas, särskilt genom de lägesrapporter om den europeiska grannskapspolitiken som omfattar trender i förhållande till tidigare år.
Stödet får omprövas i händelse av allvarlig eller ihållande tillbakagång.
3. Den incitamentbaserade strategin ska inte gälla stöd till det civila samhället, direkta personkontakter, inklusive samarbete mellan lokala myndigheter, stöd för förbättring av situationen för de mänskliga rättigheterna eller krisrelaterade stödåtgärder. I händelse av allvarlig eller ihållande tillbakagång får detta stöd höjas.
4. Den incitamentbaserade strategin enligt denna förordning ska regelbundet diskuteras i Europaparlamentet och i rådet.
5. Unionens stöd enligt denna förordning ska i princip fastställas i partnerskap med mottagarna. Partnerskapet ska där så är lämpligt inbegripa följande intressenter vid utarbetandet, genomförandet och övervakningen av unionens stöd:
a)
nationella och lokala myndigheter, samt
b)
det civila samhällets organisationer,
bland annat genom samråd och genom att dessa i god tid får tillgång till relevant information som ger dem möjlighet till meningsfull medverkan i den processen.
6. Unionens stöd enligt denna förordning ska i princip samfinansieras av partnerländerna och andra deltagande länder genom offentliga medel, bidrag från stödmottagarna eller andra källor. Kraven på samfinansiering får frångås i vederbörligen motiverade fall och när detta är nödvändigt för att stödja utvecklingen av det civila samhället och av icke-statliga aktörer, särskilt småskaliga organisationer i det civila samhället, utan att det påverkar kravet på uppfyllande av andra villkor som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (11).
Artikel 5
Samstämmighet och samordning mellan givare
1. Det ska sörjas för samstämmighet med alla unionens verksamhetsområden som gäller unionens yttre åtgärder och med relevant unionspolitik på andra områden vid genomförandet av denna förordning. I detta syfte ska de åtgärder som finansieras enligt denna förordning, däribland de som förvaltas av Europeiska investeringsbanken (EIB), grunda sig på de policydokument avseende det samarbete som avses i artikel 3.1 och 3.2 samt på unionens särskilda intressen, politiska prioriteringar och strategier. Sådana åtgärder ska vara förenliga med åtagandena enligt multilaterala avtal och internationella konventioner i vilka unionen och partnerländerna är parter.
2. Unionen, medlemsstaterna och EIB ska se till att det råder samstämmighet mellan stöd som lämnas enligt denna förordning och annat stöd som lämnas av unionen, medlemsstaterna och europeiska finansinstitut.
3. Unionen och medlemsstaterna ska samordna sina respektive stödprogram till förmån för ett ändamålsenligare och effektivare genomförande av stödet och den politiska dialogen och för att förhindra överlappande stöd, i linje med de fastställda principerna för förstärkt operativ samordning inom det externa stödet och för harmoniseringen av politik och förfaranden. Samordningen ska innefatta regelbundna samråd och ofta förekommande utbyten av relevant information under stödprocessens olika faser, särskilt på fältet. Gemensam programplanering ska användas närhelst det är möjligt och lämpligt. När detta inte kan uppnås ska andra arrangemang, till exempel delegerat samarbete och överföringsarrangemang övervägas för att säkerställa högsta möjliga grad av samordning.
Kommissionen ska rapportera om den gemensamma programplaneringen med medlemsstaterna i den rapport som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 och ska låta rekommendationer ingå om den gemensamma programplaneringen inte helt och hållet förverkligades.
4. Unionen ska tillsammans med medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder, inbegripet samråd i ett tidigt skede av programplaneringsprocessen, för att säkerställa komplementaritet, fullgod samordning och effektivt samarbete med multilaterala och regionala organisationer och enheter, däribland europeiska finansinstitut, internationella finansinstitut, Förenta nationernas organ, fonder och program, privata och politiska stiftelser samt givare utanför unionen.
5. De dokument som avses artikel 7.2 och 7.3 ska så långt möjligt även avse andra unionsgivares verksamhet.
AVDELNING II
VÄGLEDANDE PROGRAMPLANERING OCH TILLDELNING AV MEDEL
Artikel 6
Typ av program
1. Unionens stöd enligt denna förordning ska programplaneras inom ramen för följande:
a)
Bilaterala program som omfattar unionsstöd till ett partnerland.
b)
Program som omfattar flera länder och som griper sig an utmaningar som är gemensamma för alla eller ett antal partnerländer, på grundval av prioriteringarna i det östliga partnerskapet och den sydliga dimensionen av den europeiska grannskapspolitiken och med beaktande av det arbete som utförs inom ramen för unionen för Medelhavsområdet, samt regionalt och subregionalt samarbete mellan i första hand minst två partnerländer, inklusive inom ramen för den nordliga dimensionen och Svartahavssynergin. Detta kan inbegripa Ryska federationen i enlighet med artikel 1.3.
c)
Program för gränsöverskridande samarbete mellan en eller flera medlemsstater, å ena sidan, och en eller flera partnerländer och/eller Ryska federationen (nedan kallade andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet), å andra sidan, längs deras gemensamma del av unionens yttre gräns.
2. Prioriteringarna för unionens stöd enligt denna förordning anges i bilaga II.
3. Unionens stöd enligt denna förordning ska genomföras i enlighet med förordning (EU) nr 236/2014 och, när det gäller de program som avses i artikel 6.1 c i den här förordningen, även i överensstämmelse med de genomförandebestämmelser som anger särskilda bestämmelser för genomförandet av det gränsöverskridande samarbetet som avses i artikel 12 i den här förordningen.
Artikel 7
Programplanering och vägledande tilldelning av medel för vägledande program som omfattar ett eller flera länder
1. De vägledande finansiella anslagen för nationella program ska fastställas på grundval av de kriterier som anges i artikel 4.1.
2. För länder för vilka de dokument som avses i artikel 3.2 i denna förordning finns, ska en övergripande flerårig gemensam stödram antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Den ramen ska innehålla
a)
en översyn av de framsteg som gjorts när det gäller den politiska ramen och förverkligandet av tidigare överenskomna mål samt en lägesbedömning av förbindelserna mellan unionen och partnerlandet som bland annat ska omfatta partnerlandets ambitionsnivå för partnerskapet med unionen,
b)
ett fastställande av målen och prioriteringarna för unionens stöd, främst valda bland dem som ingår i de dokument som avses i artikel 3.2 i denna förordning och i partnerländernas strategier eller planer, om dessa strategier eller planer är i överensstämmelse med den övergripande politiska ramen, och i fråga om vilka unionens regelbundna bedömningar har visat att det finns behov av stöd,
c)
de förväntade resultaten, och
d)
den vägledande finansieringsnivån fördelat per prioritering.
De vägledande finansiella anslagen för varje gemensam stödram ska ges i form av ett intervall på högst 20 % av dessa anslag.
En gemensam stödrams varaktighet ska i princip motsvara varaktigheten för de relevanta dokument som avses i artikel 3.2 i denna förordning.
3. För länder för vilka de dokument som avses i artikel 3.2 i denna förordning inte finns, ska ett övergripande programplaneringsdokument som inbegriper en strategi och ett flerårigt vägledande program antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. I det dokumentet ska
a)
unionens åtgärdsstrategi fastställas på grundval av en analys av situationen i det berörda landet, av dess förbindelser med unionen och av partnerländernas strategier eller planer om dessa strategier eller planer är i överensstämmelse med den övergripande politiska ramen,
b)
målen och prioriteringarna för unionens stöd anges,
c)
de förväntade resultaten anges, och
d)
den vägledande finansieringsnivån per prioritering anges.
Åtföljande vägledande finansiella anslag ska ges i form av ett intervall på högst 20 % av dessa anslag. Programplaneringsdokumentet ska ha en lämplig flerårig varaktighet.
4. För program som omfattar flera länder, ska ett övergripande programplaneringsdokument som inbegriper en strategi och ett flerårigt vägledande program antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. I det ska
a)
de mål och prioriteringar som gäller för unionens stöd till regionen eller subregionen fastställas, vilka i förekommande fall ska återspegla de prioriteringar som fastställts inom ramen för det östliga partnerskapet eller unionen för Medelhavsområdet,
b)
de förväntade resultaten anges, och
c)
den vägledande finansieringsnivån per prioritering anges.
De vägledande finansiella anslagen för program som omfattar flera länder ska fastställas på grundval av transparenta och objektiva kriterier.
Programplaneringsdokumentet ska ha en lämplig flerårig varaktighet.
5. Dokumenten för den gemensamma stödramen ska vid behov ses över, även mot bakgrund av unionens relevanta periodiska rapporter och med beaktande av arbetet i de gemensamma organ som inrättas enligt avtalen med partnerländerna, och får revideras i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. De programplaneringsdokument som avses i punkterna 3 och 4 i den här artikeln ska ses över efter halva tiden eller när det visar sig nödvändigt och får revideras i enlighet med samma förfarande.
6. För att underlätta genomförandet av den incitamentbaserade strategi som avses i artikel 4.2 ska ett belopp på uppskattningsvis 10 % av den finansieringsram som anges i artikel 17.1 anslås till paraplyprogram som omfattar flera länder och som kommer att komplettera de nationella finansiella anslag som avses i artikel 7.2 och 7.3. I de relevanta kommissionsbesluten om inrättande av dessa paraplyprogram ska de länder som kan få anslag specificeras, varvid de faktiska anslagen ska beslutas på grundval av de framsteg som gjorts i riktning mot en djup och hållbar demokrati och genomförandet av överenskomna reformmål som bidrar till att uppnå det målet.
7. När det är nödvändigt att mer effektivt genomföra åtgärder till ömsesidig nytta för unionen och partnerländerna, på områden såsom transnationellt samarbete och sammanlänkningar, får finansiering inom ramen för denna förordning sammanföras med finansiering enligt andra relevanta unionsförordningar. I sådana fall ska kommissionen besluta vilken enda uppsättning regler som ska tillämpas på genomförandet.
8. Medlemsstaterna ska delta i programplaneringsprocessen i enlighet med artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Dessa medlemsstater och andra givare som har åtagit sig att samfällt programplanera sitt stöd med unionen ska vara särskilt involverade i denna. Programplaneringsdokumenten kan vid behov också täcka deras bidrag.
9. Om medlemsstaterna och andra givare har åtagit sig att gemensamt programplanera sitt stöd, får ett gemensamt flerårigt programplaneringsdokument ersätta den gemensamma stödramen och de programplaneringsdokument som avses i punkterna 3 och 4, på villkor att det uppfyller de krav som anges i de punkterna.
10. I händelse av kris eller hot mot demokratin, rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna eller vid naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människan får en särskild översyn utföras av programplaneringsdokumenten. Denna översyn i en nödsituation ska säkerställa att samstämmigheten mellan unionens politik, unionens stöd enligt denna förordning och stöd som ges enligt andra av unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder bibehålls. En sådan översyn får leda till att reviderade programplaneringsdokument antas. Om så är fallet ska kommissionen översända de reviderade programplaneringsdokumenten till Europaparlamentet och rådet för kännedom inom en månad efter antagandet.
11. Vid all programplanering och programöversyn som genomförs efter offentliggörandet av den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 ska resultaten, rönen och slutsatserna i den rapporten beaktas.
AVDELNING III
GRÄNSÖVERSKRIDANDE SAMARBETE
Artikel 8
Geografiska kriterier för stödberättigande
1. De program för gränsöverskridande samarbete som avses i artikel 6.1 c får inrättas för följande områden:
a)
För landgränser som omfattar de territoriella enheter som motsvarar nivå 3 enligt den gemensamma nomenklaturen för statistiska territoriella enheter (Nuts) eller likvärdig nivå utmed landgränserna mellan medlemsstater och andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet, utan att det påverkar eventuella nödvändiga justeringar för att säkerställa samstämmighet och kontinuitet i samarbetet, och i enlighet med artikel 9.4.
b)
För sjögränser som omfattar de territoriella enheter som motsvarar Nuts 3-nivå eller likvärdig nivå utmed sjögränserna mellan medlemsstaterna och de andra deltagande länderna i det gränsöverskridande samarbetet, med ett inbördes avstånd på högst 150 kilometer, utan att det påverkar eventuella nödvändiga justeringar för att säkerställa samstämmighet och kontinuitet i samarbetet.
c)
Runt ett avrinningsområde, som omfattar de territoriella enheter i kustområden som motsvarar Nuts 2-nivå eller likvärdig nivå som gränsar till ett avrinningsområde som är gemensamt för medlemsstaterna och de andra deltagande länderna i det gränsöverskridande samarbetet.
2. För att se till att det befintliga samarbetet fullföljs och i andra motiverade fall, samt i syfte att bidra till att uppnå programmets mål, får territoriella enheter som gränsar till dem som avses i punkt 1 delta i gränsöverskridande samarbete. Villkoren för angränsande territoriella enheters deltagande i samarbetet ska fastställas i de gemensamma operativa programmen.
3. I vederbörligen motiverade fall får betydande sociala, ekonomiska eller kulturella centrum i medlemsstaterna eller i de andra deltagande länderna i det gränsöverskridande samarbetet som inte gränsar till stödberättigande territoriella enheter inbegripas på villkor att deras deltagande bidrar till uppnåendet av de mål som fastställs i programplaneringsdokumentet. Villkoren för dessa centrums deltagande i samarbetet ska fastställas i de gemensamma operativa programmen.
4. När program fastställs i enlighet med punkt 1 b får kommissionen, i samförstånd med deltagarna, föreslå att de geografiska kriterierna för stödberättigande utsträcks till att omfatta hela den territoriella enhet på Nuts 2-nivå på vars område den territoriella enheten på Nuts 3-nivå är belägen.
5. Det gränsöverskridande samarbetet ska syfta till att uppvisa samstämmighet med målen för befintliga och framtida makroregionala strategier.
Artikel 9
Programplanering och tilldelning av medel för gränsöverskridande samarbete
1. Ett programplaneringsdokument ska utarbetas i syfte att fastställa följande:
a)
De strategiska målen för det gränsöverskridande samarbetet samt prioriteringarna för och de förväntade resultaten av detta samarbete.
b)
Förteckningen över de gemensamma operativa program som ska inrättas.
c)
En vägledande fördelning av resurser mellan de program för land- och sjögränser som avses i artikel 8.1 a och b och de program för avrinningsområden som avses i artikel 8.1 c.
d)
De vägledande fleråriga anslagen för varje gemensamt operativt program.
e)
De territoriella enheter som har behörighet att delta i varje gemensamt operativt program, och de territoriella enheter och centrum som avses i artikel 8.2, 8.3 och 8.4.
f)
Vägledande anslag för stöd till, när så är lämpligt, horisontell kapacitetsuppbyggnad, arbete i nätverk och erfarenhetsutbyte mellan program.
g)
Bidrag till de transnationella program som inrättats enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1299/2013 (12), i vilka partnerländer och/eller Ryska federationen deltar.
Programplaneringsdokumentet ska omfatta en period på sju år och antas av kommissionen i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Det ska ses över efter halva tiden eller när det visar sig nödvändigt och får revideras i enlighet med det förfarandet.
2. De gemensamma operativa programmen ska samfinansieras av Eruf. Det totala beloppet på bidraget från Eruf ska fastställas i enlighet med artikel 4.4 i förordning (EU) nr 1299/2013. Den här förordningen ska tillämpas på användningen av det bidraget.
3. Instrumentet för stöd inför anslutningen (IPA II) som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 236/2014 får användas för att samfinansiera gemensamma operativa program i vilka stödmottagare som förtecknas i bilaga I till den förordningen deltar. Den här förordningen ska tillämpas på användningen av den samfinansieringen.
4. De vägledande anslagen till de gemensamma operativa programmen ska främst grundas på objektiva kriterier, särskilt folkmängden i de stödberättigande territoriella enheterna såsom de definieras i artikel 8.1 a, b och c. Vid fastställandet av de vägledande anslagen, får anpassningar ske för att avspegla behovet av att hitta en balans mellan bidragen från Eruf och de bidrag som lämnas inom ramen för denna förordning, samt andra faktorer som påverkar samarbetets intensitet, såsom gränsområdenas särdrag och deras kapacitet att förvalta och tillgodogöra sig unionens stöd.
Artikel 10
Gemensamma operativa program
1. Det gränsöverskridande samarbetet ska genomföras genom fleråriga gemensamma operativa program som avser samarbete rörande en gräns eller en grupp av gränser och som omfattar fleråriga åtgärder som är inriktade på en sammanhängande uppsättning prioriteringar och som får genomföras med unionens stöd. De gemensamma operativa programmen ska grunda sig på de programplaneringsdokument som avses i artikel 9.1. De ska inbegripa en sammanfattande beskrivning av de förvaltnings- och kontrollsystem som omfattar de punkter som anges i artiklarna 11.2 och 12.2.
2. De gemensamma operativa programmen för land- och sjögränser ska inrättas för varje enskild gräns på lämplig territoriell nivå och inbegripa territoriella enheter som tillhör en eller flera medlemsstater och ett eller flera andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet.
3. De gemensamma operativa programmen kring avrinningsområden ska vara multilaterala, ha inrättats på lämplig territoriell nivå och inbegripa territoriella enheter som gränsar till ett gemensamt avrinningsområde som tillhör flera deltagande länder, inbegripet minst en medlemsstat och ett annat deltagande land i det gränsöverskridande samarbetet. De får inbegripa bilateral verksamhet till stöd för samarbete mellan en medlemsstat och ett annat deltagande land i det gränsöverskridande samarbetet.
4. Inom ett år efter godkännande av det programplaneringsdokument som avses i artikel 9.1, och efter antagande av de genomförandebestämmelser som anger särskilda bestämmelser för genomförandet av det gränsöverskridande samarbetet, ska de deltagande länderna för kommissionen gemensamt lägga fram förslag till gemensamma operativa program. Kommissionen ska anta varje gemensamt operativt program efter att inom den tidsfrist som är fastställd i genomförandebestämmelserna ha bedömt om det är förenligt med denna förordning, programplaneringsdokumentet och genomförandebestämmelserna. Kommissionen ska förelägga Europaparlamentet och medlemsstaterna de gemensamma operativa programmen för kännedom inom en månad efter det att dessa program har antagits.
5. Områden i andra länder än medlemsstaterna eller andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet, som gränsar till stödberättigande områden enligt definitionen i artikel 8.1 a och b eller gränsar till ett gemensamt avrinningsområde där ett gemensamt operativt program håller på att inrättas, får omfattas av ett gemensamt operativt program och erhålla unionens stöd enligt denna förordning på de villkor som fastställts i det programplaneringsdokument som avses i artikel 9.1.
6. Kommissionen och de deltagande länderna ska vidta lämpliga åtgärder för att se till att de program för gränsöverskridande samarbete, särskilt för avrinningsområden, som inrättas enligt denna förordning och de transnationella samarbetsprogram som inrättas enligt förordning (EU) nr 1299/2013 och som har en delvis överlappande geografisk täckning kompletterar varandra fullt ut och är ömsesidigt förstärkande.
7. De gemensamma operativa programmen får på initiativ av de deltagande länderna eller kommissionen revideras av bl.a. följande anledningar:
a)
Ändrade prioriteringar för samarbetet eller socioekonomisk utveckling.
b)
Resultaten av genomförandet av de berörda åtgärderna och resultaten av övervaknings- och utvärderingsprocessen.
c)
Behovet att justera tillgängliga belopp och omfördela resurserna.
8. Senast vid utgången av det kalenderår som följer på det år då gemensamma operativa program antogs ska kommissionen ingå en finansieringsöverenskommelse med de andra deltagande länderna i det gränsöverskridande samarbetet. Finansieringsöverenskommelsen ska inbegripa de rättsliga bestämmelser som krävs för att genomföra ett gemensamt operativt program och får undertecknas gemensamt av de andra deltagande länderna och av den förvaltningsmyndighet som avses i artikel 12.2 c eller av det land som är värd för förvaltningsmyndigheten.
Om nödvändigt ska ett avtal, exempelvis i form av ett samförståndsavtal, ingås mellan de deltagande länderna och förvaltningsmyndigheten i syfte att fastställa de berörda ländernas särskilda finansiella ansvar och programspecifika genomförandemetoder, inbegripet deras uppgifter och ansvar för förvaltning och administration.
9. Ett gemensamt operativt program som omfattar mer än ett annat deltagande land i det gränsöverskridande samarbetet ska inrättas om minst ett annat deltagande land i det gränsöverskridande samarbetet undertecknar finansieringsöverenskommelsen. Andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet som omfattas av ett program som inrättats får när som helst ansluta sig till programmet genom att underteckna finansieringsöverenskommelsen.
10. Om ett deltagande land åtar sig att samfinansiera ett gemensamt operativt program, ska formerna och de nödvändiga garantierna för revisionen, tillhandahållandet, användningen och övervakningen av samfinansieringen klargöras i det programmet. Den därmed sammanhängande finansieringsöverenskommelsen ska undertecknas av samtliga deltagande länder och det gemensamma operativa programmets förvaltningsmyndighet eller av det land som är värd för förvaltningsmyndigheten.
11. De gemensamma operativa programmen får även föreskriva ett ekonomiskt bidrag från och till finansieringsinstrument, som kan kombineras med stöd, om inte annat följer av bestämmelserna i dessa instrument, under förutsättning att detta bidrar till att prioriteringarna för dessa program uppnås.
12. I enlighet med partnerskapsprincipen ska de deltagande länderna och, i förekommande fall, deras lokala myndigheter gemensamt välja ut de åtgärder som överensstämmer med prioriteringarna och åtgärderna i ett gemensamt operativt program och som därmed kan få unionens stöd.
13. I särskilda och vederbörligen motiverade fall, då
a)
ett gemensamt operativt program inte kan läggas fram på grund av problem som uppstår i förbindelserna mellan de deltagande länderna eller mellan unionen och ett annat deltagande land i det gränsöverskridande samarbetet,
b)
ett gemensamt operativt program inte kan genomföras på grund av problem i förbindelserna mellan deltagande länder,
c)
de deltagande länderna inte har förelagt kommissionen ett gemensamt operativt program senast den 30 juni 2017, eller
d)
inget av de andra deltagande länderna i det gränsöverskridande samarbete som omfattas av programmet har undertecknat den berörda finansieringsöverenskommelsen senast vid utgången av det år som följer efter antagandet av programmet,
ska kommissionen vidta de åtgärder som är nödvändiga, efter samråd med den eller de berörda medlemsstaterna, för att göra det möjligt för den eller de berörda medlemsstaterna att använda bidraget från Eruf till det gemensamma operativa programmet i enlighet med artikel 4.7 och 4.8 i förordning (EU) nr 1299/2013.
14. Om de gränsöverskridande samarbetsåtgärder eller gränsöverskridande samarbetsprogram som ett budgetmässigt åtagande ska täcka sträcker sig över fler än ett budgetår får åtagandet delas upp i årliga delåtaganden.
Artikel 11
Förvaltning av gemensamma operativa program
1. De gemensamma operativa programmen ska normalt genomföras genom delad förvaltning med medlemsstaterna. De deltagande länderna får dock föreslå att genomförandet ska ske genom indirekt förvaltning, genom en enhet som förtecknas i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 och i enlighet med de genomförandebestämmelser som avses i artikel 12.2 i den här förordningen.
2. Kommissionen ska på grundval av tillgänglig information övertyga sig om att medlemsstaten, vid delad förvaltning, eller det andra deltagande landet i det gränsöverskridande samarbetet eller den internationella organisationen, vid indirekt förvaltning, har inrättat och använder förvaltnings- och kontrollsystem som uppfyller kraven i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, den här förordningen och de genomförandebestämmelser som avses i artikel 12.2 i den här förordningen.
Medlemsstaterna, andra deltagande länder i det gränsöverskridande samarbetet och berörda internationella organisationer ska se till att deras förvaltnings- och kontrollsystem fungerar effektivt, att de underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta samt att principen om sund ekonomisk förvaltning följs. De ska ansvara för förvaltningen och kontrollen av programmen.
Kommissionen får kräva att medlemsstaten eller det andra deltagande landet i det gränsöverskridande samarbetet eller den berörda internationella organisationen undersöker ett klagomål som ingetts till kommissionen avseende valet eller genomförandet av de åtgärder som stöds enligt denna avdelning eller avseende förvaltnings- och kontrollsystemets funktionssätt.
3. Utgifter som uppkommit efter det att ett gemensamt operativt program ingetts till kommissionen ska vara stödberättigande från och med den 1 januari 2014 för att det ska vara möjligt att på lämpligt sätt förbereda de gemensamma operativa programmen för genomförandet.
4. Om stödberättigandet är begränsat i enlighet med artikel 8.7 i förordning (EU) nr 236/2014 ska den enhet som avses i punkt 1 i den här artikeln, och som får inleda ansökningsomgångar och anbudsförfaranden, ha rätt att som stödberättigade anbudsgivare godkänna sökande och kandidater från icke-stödberättigade länder, eller varor av icke-stödberättigande ursprung, i enlighet med artiklarna 8.2 och 9.3 i förordning (EU) nr 236/2014.
Artikel 12
Genomförandebestämmelser för det gränsöverskridande samarbetet
1. Genomförandebestämmelser med särskilda bestämmelser för genomförandet av denna avdelning ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014.
2. Genomförandebestämmelserna ska inbegripa detaljerade bestämmelser om bland annat följande:
a)
Samfinansieringsgrad och metoder för samfinansieringen.
b)
Innehåll, utarbetande, ändring och avslutande av gemensamma operativa program.
c)
Roll och funktion hos programstrukturerna, t.ex. den gemensamma övervakningskommittén, förvaltningsmyndigheten och dess gemensamma tekniska sekretariat, inbegripet deras ställning, effektiv identifiering av dessa, deras redovisningsskyldighet och ansvar, en beskrivning av förvaltnings- och kontrollsystemen, samt villkoren för den tekniska och ekonomiska förvaltningen av unionens stöd, inbegripet utgifternas stödberättigande.
d)
Återkravsförfaranden i samtliga deltagande länder.
e)
Övervakning och utvärdering.
f)
Insatser för att öka synligheten och informationsverksamhet.
g)
Delad och indirekt förvaltning i enlighet med artikel 6.2 i förordning (EU) nr 236/2014.
AVDELNING IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 13
Delegering av befogenhet
Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 14 om ändring av bilaga II. Efter offentliggörandet av rapporten om halvtidsöversyn och på grundval av rekommendationerna i den rapporten ska kommissionen särskilt anta en delegerad akt om ändring av bilaga II senast den 31 mars 2018.
Artikel 14
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artikel 13 ska ges till kommissionen till och med den 31 december 2020.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artikel 13 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas enligt artikel 13 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
Artikel 15
Kommitté
Kommissionen ska biträdas av kommittén för det europeiska grannskapsinstrumentet. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
Artikel 16
Deltagande av ett tredjeland som inte omfattas av artikel 1
1. I vederbörligen motiverade fall och i syfte att säkerställa unionsfinansieringens samstämmighet och effektivitet eller för att främja regionalt eller regionöverskridande samarbete, får kommissionen, från fall till fall, besluta att utöka stödberättigandet för särskilda åtgärder i enlighet med det artikel 2 i förordning (EU) nr 236/2014 till länder, territorier och områden som annars inte skulle vara berättigade till finansiering.
Utan hinder av artikel 8.1 i förordning (EU) nr 236/2014 får fysiska och juridiska personer från de berörda länderna, territorierna och områdena delta i förfarandena för att genomföra sådana åtgärder.
2. De möjligheter som avses i punkt 1 i den här artikeln får föreskrivas i de programplaneringsdokument som avses i artikel 7.
Artikel 17
Finansieringsram
1. Finansieringsramen för genomförandet av denna förordning under perioden 2014-2020 ska vara 15 432 634 000 EUR i löpande priser. Upp till 5 % av finansieringsramen ska tilldelas de program för gränsöverskridande samarbete som avses i artikel 6.1 c.
2. De årliga anslagen ska godkännas av Europaparlamentet och rådet inom gränserna för den fleråriga budgetramen.
3. I enlighet med artikel 18.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1288/2013 (13), ska ett preliminärt belopp på 1 680 000 000 EUR från de olika instrumenten för finansiering av yttre åtgärder, nämligen instrumentet för utvecklingssamarbete inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 233/2014 (14), ENI, instrument för stöd inför anslutningen (IPA II) inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 231/2014 och partnerskapsinstrumentet inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 234/2014 (15), anslås till insatser inom rörlighet i utbildningssyfte till eller från partnerländer i, den mening som avses i förordning (EU) nr 1288/2013, och till samarbete och politisk dialog med myndigheter, institutioner och organisationer från dessa länder. Förordning (EU) nr 1288/2013 ska gälla för användningen av dessa medel.
Medlen ska göras tillgängliga endast på grundval av två fleråriga anslag som ska omfatta de fyra första åren respektive de tre återstående åren. Tilldelningen av dessa medel ska återspeglas i den fleråriga vägledande programplaneringen som föreskrivs i denna förordning, i linje med fastställda behov och prioriteringar hos länderna i fråga. Anslagen får ses över vid betydande oförutsedda omständigheter eller vid betydande politiska förändringar i linje med prioriteringarna för unionens yttre åtgärder.
Artikel 18
Europeiska utrikestjänsten
Denna förordning ska tillämpas i överensstämmelse med beslut 2010/427/EU.
Artikel 19
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Strasbourg 11 mars 2014.