ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. listopadu 2013
o opatřeních přijatých Německem ve prospěch společnosti HoKaWe Eberswalde GmbH SA.34721 (2012/C) (ex 2012/NN)
(oznámeno pod číslem C(2013) 7058)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/206/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na jejich stanoviska,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 30. dubna 2012 byla Komisi doručena stížnost dřevozpracujícího podniku s provozovnou ve spolkové zemi Braniborsko, podle níž představuje rámcová dohoda mezi zemí Braniborsko a společností HoKaWe Eberswalde GmbH (dále jen ”HoKaWe”) s dobou trvání 15 let státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).
(2)
Dne 11. května 2012 předala Komise Německu stížnost v nedůvěrném znění a požádala o další informace. Dopisem ze dne 6. června 2012 zaujalo Německo ke stížnosti stanovisko a předalo požadované informace.
(3)
Dne 27. srpna 2012 postoupila Komise stěžovateli tuto odpověď v nedůvěrném znění a požádala o sdělení, zda si stěžovatel v této záležitosti přeje další postup. Stěžovatel sdělil dne 4. září 2012, že žádost zpět nevezme.
(4)
Komise dopisem ze dne 19. prosince 2013 Německo vyrozuměla o svém rozhodnutí zahájit ve vztahu k podpoře formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k opatření zaujaly stanovisko.
(6)
Německo dopisem ze dne 28. února 2013 zaujalo k rozhodnutí stanovisko. Komisi byla dále dne 30. dubna 2013 doručena stanoviska dvou zúčastněných stran a dne 3. května 2013 stanovisko stěžovatele.
(7)
Dne 17. května 2013 byla Německu předána tato stanoviska v nedůvěrném znění. Německo k tomu dne 11. června 2013 zaujalo stanovisko a toto stanovisko doplnilo dopisem ze dne 13. června 2013.
(8)
Dopisy ze dne 2. srpna 2013, 17. září 2013 a 23. září 2013 předala Komise Německu další žádosti o informace, jež Německo zodpovědělo dopisy ze dne 15. srpna 2013, 20. září 2013 a 1. října 2013.
2. POPIS OPATŘENÍ
2.1 Příjemce podpory
(9)
Společnost HoKaWe je společnost s ručením omezeným (GmbH), která provozuje elektrárnu na dřevní biomasu v Eberswalde (Braniborsko). Elektrárna byla postavena v roce 2005 a činnost zahájila v roce 2006. V červnu 2011 zahájil Amtsgericht (okresní soud) ve Frankfurtu nad Odrou vůči společnosti HoKaWe úpadkové řízení. Podnik však doposud svou ekonomickou činnost neukončil.
(10)
Okres Barnim měl zájem získat aktiva HoKaWe s cílem pokračovat v provozu; v květnu 2012 byla přijata smlouva o prodeji aktiv HoKaWe na shromáždění věřitelů a o prodeji byl pořízen notářský zápis. Protože Spolková země Braniborsko nesouhlasila s převodem rámcové dohody o dodávkách dřeva z braniborských zemských lesů (rámcová dohoda je předmětem tohoto rozhodnutí) na nového vlastníka, okres od kupní smlouvy odstoupil.
2.2 Popis opatření
(11)
V červnu 2005 uzavřely spolková země Braniborsko a HoKaWe rámcovou dohodu o dodávkách dřeva z braniborských zemských lesů. V této dohodě byly stanoveny dodací podmínky a dodávaná množství pro dodávky dřeva (3) společnosti HoKaWe na období 15 let (1. června 2006 až 1. června 2021). Přislíbeno bylo 150 000 kubických metrů dřeva ročně ze spádové oblasti (přepravní rádius maximálně 70 km) elektrárny v Eberswalde.
(12)
V dohodě byla na rok 2004 stanovena výchozí základní cena 15,50 EUR/m3. Ve znění dohody byla dále stanovena roční cenová přizpůsobení, jež měla být dohodnuta mezi stranami na základě vývoje cenového indexu pro průmyslové dřevo Spolkového statistického úřadu (4); změny ceny dřeva oproti základní ceně by měli nést z 50 % kupující a z 50 % prodávající (dále jen „doložka o cenovém přizpůsobení“).
(13)
Pro výpočet odpovídajícího cenového přizpůsobení obsahovala nicméně dohoda následující vzorec (dále jen „vzorec cenového přizpůsobení“ nebo „vzorec“):
(14)
Musí se tudíž rozlišovat mezi doložkou o cenovém přizpůsobení podle znění dohody a vzorcem cenového přizpůsobení.
(15)
Podle Německa vyjadřuje úmysl stran doložka o cenovém přizpůsobení. To je podpořeno interním záznamem braniborského ministerstva pro zemědělství, ochranu životního prostředí a územní plánování ze dne 1. října 2003 ke schůzce mezi zástupci spolkové země Braniborsko a zástupci HoKaWe, z něhož jasně vyplývá, že cenové přizpůsobení, o které strany usilovaly v průběhu jednání, odpovídá doložce o cenovém přizpůsobení. Dále je to podpořeno záznamem braniborského ministerstva pro hospodářství a evropské záležitosti ze dne 5. ledna 2011, v němž se doporučuje přizpůsobit resp. vykládat rámcovou dohodu tak, aby se dodržovalo její znění, což by reflektovalo opravdové úmysly stran.
(16)
Pokud jde o vzorec, ten byl chybný, jak potvrzuje Německo a jak je potvrzeno ve dvou odborných posudcích vypracovaných pro spolkovou zemi Braniborsko (5) v roce 2010, a nevedl k výsledku, který by odpovídal úmyslu stran vyjádřenému v doložce o cenovém přizpůsobení.
(17)
Po vstupu dohody v platnost byla cena přizpůsobována na základě vzorce. V rozporu s úmysly vyjádřenými ve znění dohody neodpovídala cenová přizpůsobení vypočítaná podle vzorce skutečnému vývoji cenového indexu průmyslového dřeva, ale ležela výrazně pod úrovní průměrné ceny za dřevo z braniborských zemských lesů. Kromě toho vzorec nevedl k rovnoměrnému rozložení rizika cenových výkyvů mezi spolkovou zemi a společnost HoKaWe, o které usilovaly obě strany.
(18)
Důvodem je, jak je vysvětleno v 16. bodě odůvodnění chybná povaha vzorce, který úmysly stran vyjádřené v doložce o cenovém přizpůsobení neodrážel matematicky přesně (6).
(19)
Z dopisu Německa ze dne 28. února 2013 nadto vyplývá, že ohledně parametrů pro výpočet cenového přizpůsobení podle vzorce strany během doby trvání dohody vícekrát uplatnily své volné uvážení (7). Německo informovalo Komisi, že důvody k tomu už ze spisů nelze vyčíst.
(20)
Oba posudky vypracované pro spolkovou zemi Braniborsko v roce 2010 (srov. 16. bod odůvodnění) poukazují u dohody na možnou relevantnost uplatnění předpisů o státní podpoře a doporučují, aby se dohoda přizpůsobila změnou vzorce. Po jednáních mezi společností HoKaWe a spolkovou zemí Braniborsko podepsaly tudíž strany dne 26. srpna 2011 pozměněné znění dohody, které vstoupilo v platnost dne 1. července 2011. Pozměněné znění odstranilo obtíže popsané ve 12. až 19. bodě odůvodnění, přičemž se stanovilo, že od 1. července 2011 se ceny mají přizpůsobovat v souladu s doložkou o cenovém přizpůsobení, tudíž podle původních úmyslů stran. Od uvedeného dne už proto vzorec nebyl součástí dohody, a tudíž se již nemohl používat.
(21)
Spolková země Braniborsko se dále rozhodla, že s budoucími investory, kteří přebírají aktiva HoKaWe, již v dohodě nebude pokračovat.
2.3 Důvody zahájení řízení
(22)
Dne 19. prosince 2012 rozhodla Komise, že zahájí formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(23)
Ve svém rozhodnutí Komise zastávala předběžný názor, že provádění rámcové dohody mezi Spolkovou zemí Braniborsko a HoKaWe obsahuje prvek státní podpory.
(24)
Komise vznesla otázku, zda by soukromý prodejce předem akceptoval na trhu takovou odměnu, jež vyplývá z použití popsaného vzorce cenového přizpůsobení.
(25)
Komise dále vážně zpochybnila dokonce i pro případ, že by si smluvní strany nebyly vědomy chybné povahy vzorce, že během výkonu dohody jednalo Německo v souladu s tržními podmínkami. Důvodem byl vývoj ceny dřeva prodaného v rámci dohody, neboť cena vypočítaná podle vzorce byla mnohem nižší než průměrná cena dřeva ve spolkové zemi Braniborsko. Obezřetný soukromý prodávající by v podobné situaci neprodleně využil všechny možnosti, aby metodu přizpůsobení ceny změnil. Německo však až do roku 2011 dále vycházelo z daného vzorce.
(26)
Tyto úvahy vedly Komisi k předběžnému závěru, že za období od vstupu dohody v platnost (1. června 2006) do její změny (30. června 2011) nelze vyloučit zvýhodnění společnosti HoKaWe a tudíž existenci státní podpory. Vzhledem k tomu, že právní základ slučitelnosti podpory není zřejmý a ani nebyl Německem uplatněn, Komise nadto pochybovala o tom, že dané opatření lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
3. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(27)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky od stěžovatele a dvě připomínky od jiných zúčastněných stran.
(28)
Stěžovatel předložil interní záznamy braniborského ministerstva pro zemědělství, ochranu životního prostředí a územní plánování z prosince 2003 a března 2004. Podle stěžovatele tyto záznamy ukazují, že již před uzavřením dohody existovaly obavy ohledně řady aspektů dohody: Tak bylo v záznamu z prosince 2003 ve vztahu k tehdejším dopadům dohody konstatováno, že dohoda by již za rok 2004 vedla k ceně, která by byla podstatně nižší než tehdejší úroveň ceny průmyslového dřeva. Podobně bylo v interním záznamu z března 2004 poukázáno na to, že metoda přizpůsobení ceny by vedla k nepřiměřeným cenovým ústupkům spolkové země Braniborsko; z toho důvodu bylo výslovně doporučeno, aby se dohoda přehodnotila resp. v některých bodech sjednala znovu.
(29)
Stěžovatel tvrdil, že žádný soukromý prodejce by za takové situace takovou dohodu neuzavřel a že soukromý prodejce by neprodleně přijal opatření, jakmile bylo zřejmé, že ceny byly nižší než tržní ceny, a nevyčkával by pět let. Stěžovatel dále v souvislosti s cenovým přizpůsobením uvedl, že dohodnuté ceny neodrážely skutečný vývoj na trhu se dřevem, ale vytvářely společnosti HoKaWe nepatřičnou výhodu. Výši podpory poskytované od roku 2006 do roku 2011 odhaduje stěžovatel na 7,3 milionu EUR (tento odhad je založen na průměrné ceně dřeva dohodnuté mezi stěžovatelem a ostatními dodavateli).
(30)
Komise mimoto obdržela připomínky od dvou dřevozpracujících závodů ve spolkové zemi Braniborsko. Podle těchto podniků se podstatná část dřeva z braniborských zemských lesů v důsledku dlouhodobé dohody vůbec nejprve nedostala na regionální trh se dřevem, což mělo vést k nepatřičnému narušení hospodářské soutěže a k existenčnímu ohrožení malých dřevozpracujících závodů ve spolkové zemi Braniborsko.
4. VYJÁDŘENÍ NĚMECKA
(31)
Německo trvalo na svém názoru, že rámcová dohoda byla v souladu s tržními podmínkami, a proto neobsahovala podporu.
(32)
Podle informací poskytnutých Německem neexistoval k datu podpisu dohody trh se dřevem určeným k výrobě energie (dále jen „palivové (energetické) dřevo“); proto se měly strany dohodnout, že cena, kterou měla uhradit společnost HoKaWe, by se měla orientovat podle ceny průmyslového dřeva, a cenová přizpůsobení by se měla orientovat podle cenového indexu pro průmyslové dřevo. Německo dále uvedlo, že znění dohody odráželo zamýšlenou metodu cenového přizpůsobení, avšak zároveň přiznalo, že výsledky dosažené vzorcem nebyly v souladu se zamýšleným rozdělením rizika cenových výkyvů mezi obě strany.
(33)
Německo tudíž argumentovalo, že výchozí základní cena a doložka o cenovém přizpůsobení, které byly stanoveny ve znění dohody, tj. cenová přizpůsobení na základě cenového indexu pro průmyslové dřevo v Německu a rovnoměrné rozložení rizika cenových výkyvů mezi stranami, je třeba v okamžiku podpisu dohody považovat za odpovídající tržním podmínkám.
(34)
Podle Německa zjistila správa braniborských zemských lesů až při reorganizaci v lednu 2009, že použití vzorce vedlo k tomu, že společnost HoKaWe platila nižší ceny než ostatní podniky. V důsledku toho zadaly příslušné braniborské orgány v roce 2010 u kanceláře RAUE LLP odborný posudek dohody a rovněž provedly interní právní analýzu dohody. Z obou odborných posudků vyplynula možná relevance uplatnění předpisů o státní podpoře na ustanovení dohody. Dále prý ministerstvo pro hospodářství a evropské záležitosti dospělo v záznamu ze dne 5. ledna 2011 k závěru, že doložka o cenovém přizpůsobení sice odpovídá tržním podmínkám, avšak cenové přizpůsobení podle vzorce představuje státní podporu; dohodu je prý tudíž třeba změnit tak, aby vzorec po změně odrážel skutečnou vůli stran. Spolková země Braniborsko tomuto doporučení v srpnu 2011 vyhověla.
(35)
Německo argumentuje tím, Spolková země Braniborsko jednala v souladu s tržními podmínkami tím, že dohoda byla v roce 2011 přizpůsobena; dřívější zásah prý nebyl možný, neboť bylo třeba dodržovat stávající smlouvy a dohodu bylo možno změnit pouze na základě vzájemné shody stran.
(36)
Německo se dále dovolává toho, že dohoda nepředstavuje státní podporu ani nenarušuje hospodářskou soutěž nebo obchod mezi členskými státy.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ Z HLEDISKA USTANOVENÍ O PODPOŘE
5.1 Existence podpory
(37)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(38)
Aby bylo možno zjistit, zda obchodní transakce mezi veřejným orgánem a ekonomickou jednotkou představuje podporu, je podle zavedené praxe Komise, jak je potvrzeno Soudním dvorem, třeba uplatnit zásadu investora v tržním hospodářství. Podle této zásady musí stát, když působí na trhu jako obchodní podnikatel, jednat jako soukromý hospodářský subjekt, jinak by mohlo docházet ke státní podpoře. Rozhodující pro existenci podpory je tedy, zda by se soukromý hospodářský subjekt v podobné situaci choval stejně, tj. zda by aktiva, zboží nebo služby prodal za stejnou cenu (zásada prodejce v rámci tržního hospodářství). Podle toho nejsou nehospodářské ohledy přípustné jako důvod pro schválení nižší ceny. Tuto zásadu opakovaně použila Komise a pokaždé ji potvrdil Soudní dvůr (8).
(39)
Proto v dané věci musí Komise vyjasnit, zda by soukromý prodejce byl ochoten uzavřít dohodu na srovnatelnou dobu trvání, se srovnatelnou výchozí základní cenou a srovnatelným mechanismem cenového přizpůsobení.
(40)
Jak je uvedeno v 11. a 12. bodě odůvodnění, rámcová dohoda stanovila na dobu 15 let, že ceny se mají každoročně přizpůsobovat v souladu s vývojem cenového indexu pro průmyslové dřevo a odpovídající změny oproti stanovené výchozí základní ceně 15,50 EUR/m3 ponesou rovným dílem stát a společnost HoKaWe. Dohoda nadto obsahovala vzorec pro výpočet tohoto cenového přizpůsobení.
Dlouhá doba trvání dohody
(41)
Stěžovatel uvádí, doba trvání dohody v délce 15 let neodpovídá běžné tržní praxi.
(42)
Komise však nemá žádné důkazy, které by opravňovaly k závěru, že tato doba trvání není v souladu s trhem. Patnáctiletá doba trvání se sice jeví poměrně dlouhou, avšak prodejce se přesto může zcela vázat na jednoho odběratele, pokud si takto jak je tomu v předmětné dohodě může být jist odbytem stejných objemů dřeva, které nadto minimálně zčásti nesplňovalo kvalitativní požadavky na průmyslové dřevo.
(43)
Z tohoto důvodu a s ohledem plánované rozložení rizika cenových výkyvů nelze vyloučit, že by soukromý prodejce uzavřel dohodu se srovnatelnou dobou trvání.
Sjednaná výchozí základní cena
(44)
Podobně ani k výchozí základní ceně 15,50 EUR/m3 nemá Komise žádné náznaky, že by tato cena nebyla v souladu s trhem.
(45)
Jak uvedlo Německo, v okamžiku podpisu dohody neexistovala zavedená tržní cena pro palivové (energetické) dřevo. Z tohoto důvodu použily strany dohody jako základ pro rámcovou dohodu dřevo průmyslové. Podle přehledu tržních cen průmyslového dřeva, který předložil stěžovatel, lze pro rok 2004 považovat za odpovídající tržním podmínkám ceny mezi 15,50 EUR/m3 a 17,50 EUR/m3 a pro rok 2005 ceny mezi 15,00 EUR/m3 a 17,00 EUR/m3. Rovněž vzhledem ke skutečnosti, že se jedná se o dlouhodobou dohodu, zůstala dohodnutá výchozí základní cena ve výši 15,50 EUR/m3 v rámci cen odpovídajících trhu s průmyslovým dřevem.
(46)
Záznam braniborského ministerstva pro zemědělství, ochranu životního prostředí a územní plánování ze dne 1. října 2003 dále ukazuje, že zástupci spolkové země Braniborsko během jednání navrhovali výchozí základní cenu ve výši 15,50 EUR/m3, naproti tomu společnost HoKaWe usilovala o cenu 15,00 EUR/m3. Strany se nakonec dohodly na vyšší ceně, tj. na 15,50 EUR/m3.
(47)
Výchozí základní cenu 15,50 EUR/m3 tudíž lze považovat za odpovídající tržním podmínkám. Jelikož neexistovala žádná tržní cena, které by se mohla použít pro účely srovnání, a kvalitativní požadavky na palivové (energetické) dřevo přinejmenším nejsou vyšší než na průmyslové dřevo, bylo ze strany spolkové země Braniborsko obhajitelné uzavřít dohodu, podle níž bude cena založena na ceně průmyslového dřeva (základní cena). Dohodnutá cena byla výsledkem jednání stran a ležela v rozmezí tržní ceny pro průmyslové dřevo ve spolkové zemi Braniborsko. Byla dohodnuta při znalosti kvality dřeva, které bylo k dispozici z braniborských zemských lesů (9), a odpovídá tedy ceně, kterou by soukromý prodávající považoval za přijatelnou u dodávek dřeva dané kvality.
Cenové přizpůsobení
(48)
Pokud jde o cenové přizpůsobení, je třeba, jak je vysvětleno ve 14. bodě odůvodnění, rozlišovat mezi doložkou o cenovém přizpůsobení a skutečně provedenými cenovými přizpůsobeními provedenými na základě vzorce.
(49)
Komise nemá žádné důkazy o tom, že by doložka o cenovém přizpůsobení nebyla v souladu s trhem. Podle výkladů k výchozí základní ceně ve 45. bodě odůvodnění neexistoval žádný index pro vývoj cen palivového (energetického) dřeva. Bylo tedy obhajitelné, že se nejenom použila cena průmyslového dřeva jakožto základ pro výchozí základní cenu, nýbrž dohodla se také cenová přizpůsobení sledující cenový index pro průmyslové dřevo.
(50)
Ve znění dohody bylo navíc stanoveno rozložení rizika cenových výkyvů rovným dílem na obě strany. Protože v době podpisu této dohody nebyl cenový vývoj jednoznačně předvídatelný, došlo v důsledku tohoto mechanismu k tomu, že obě strany sdílely jak riziko, tak i (potenciální) zisky, což mohlo mít rovněž příznivý dopad na spolkovou zemi Braniborsko. S ohledem na tuto nejistotu by s takovou doložkou mohl souhlasit i soukromý prodávající. Tuto doložku je tudíž třeba považovat za doložku, která je v souladu s trhem.
(51)
Z toho plyne, že doložka o cenovém přizpůsobení, která stanovila vývoj ceny souběžně s cenovým indexem pro průmyslové dřevo a rozložení rizika cenových výkyvů rovným dílem na obě strany, byla v souladu s trhem a obezřetný soukromý prodávající by býval takovou dohodu uzavřel.
(52)
Jak již bylo uvedeno, prováděla se skutečná cenová přizpůsobení na základě vzorce. Z následující souhrnné tabulky vyplývá, že ceny vyplývající z uplatňování vzorce byly zřetelně nižší než ceny, které by bývaly vyplynuly z použití doložky o cenovém přizpůsobení:
(v EUR/m3)
Cena skutečně zaplacená (na základě použití vzorce)
Cena vyplývající z doložky o cenové m přizpůsobení (10)
Průměrná cena u dřeva všeho druhu ve spolkové zemi Braniborsko
2006
13,00
15,42
17,72
2007
13,21
15,95
21,02
2008
16,55
20,96
22,76
2009
16,42
20,76
19,20
2010
16,14
20,03
24,50
2011
15,79
19,33
neuvedeno
(53)
Tabulka také ukazuje, že ceny vypočtené podle vzorce nejen byly podstatně nižší než ceny, které by byly vyplývaly z použití doložky o cenovém přizpůsobení, ale také podstatně nižší než průměrné ceny ve spolkové zemi Braniborsko.
(54)
Tyto dopady vzorce byly nadto předvídatelné již před podpisem dohody. Tato skutečnost je obzvláště významná, neboť k vyjasnění toho, zda by soukromý prodávající na trhu býval jednal stejně nebo podobně jako spolková země Braniborsko, je třeba vyhodnocení dohody provedené předem (11).
(55)
Jak je uvedeno v 16. a 18. bodě odůvodnění, byl vzorec chybné povahy a neodrážel úmysly stran vyjádřené v doložce o cenovém přizpůsobení. Tyto úmysly se, jak také potvrdil odborný posudek kanceláře RAUE LLP, bývaly daly matematicky vyjádřit následujícím vzorcem:
(56)
Namísto indexun však strany odečetly pevnou částku. Odečtení pevné částky může být sice za určitých okolností opodstatněné, ale mělo by alespoň ve výsledku vést k dohodnuté výchozí základní ceně za rok, ve kterém se dohoda uzavírá. V daném případě si ale strany zvolily odečet tak, že z něj již za rok podpisu dohody vyplynula cena, která byla zřetelně nižší než dohodnutá, tržním podmínkám odpovídající výchozí základní cena 15,50 EUR/m3.
(57)
V důsledku toho se v době podpisu dohody dalo objektivně předpokládat, že vzorec je chybné povahy a nevede k cenám dohodnutým v doložce o cenovém přizpůsobení.
(58)
V takové situaci by býval soukromý prodávající použil jiný vzorec nebo by se alespoň zasazoval za změnu vzorce, zvlášť když strany ve znění dohody stanovily, že k cenovým přizpůsobením musí docházet podle indexu průmyslového dřeva a že riziko cenových výkyvů ponesou rovným dílem stát a společnost HoKaWe (jak je vyjádřeno v doložce o cenovém přizpůsobení).
(59)
Je třeba poznamenat, že vývoj cen v rámci dohody nevyplynul zcela automaticky z matematického výpočtu stanoveného předem podle vzorce. Jak je uvedeno v 19. bodě odůvodnění, vyplývá z informací poskytnutých během formálního vyšetřovacího řízení Německem, že během doby trvání dohody byl vzorec několikrát přizpůsoben (12).
(60)
Jak jasně vyplývá z přehledu v 52. bodě odůvodnění, tyto předvídatelné negativní dopady vzorce skutečně nastaly, neboť cena zaplacená společností HoKaWe byla zřetelně nižší než cena, která by byla vyplývala z doložky o cenovém přizpůsobení. Cena byla nadto zřetelně nižší než průměrná cena za dřevo z braniborských zemských lesů, tj. než cena, za kterou spolková země Braniborsko prodávala dřevo jiným podnikům (13).
(61)
Z toho vyplývá, že státu bylo známo, že použití vzorce nevedlo k zamýšlenému vývoji cen na základě indexu průmyslového dřeva s odpovídajícím rozložením rizika cenových výkyvů na obě strany, a že tato skutečnost byla akceptována.
Závěr
(62)
Je tudíž přípustný závěr, že doložka o cenovém přizpůsobení by sice pro spolkovou zemi Braniborsko vedla k cenám nižším, než byla cena průměrná, ale tyto ceny by byly přesto v souladu s trhem. Byly založeny na obhajitelných úvahách a jednáních mezi zúčastněnými stranami, takže nelze vyloučit, že i soukromý hospodářský subjekt by uzavřel dohodu za stejných či srovnatelných podmínek.
(63)
Cenová přizpůsobení, která strany skutečně prováděly na základě vzorce, naproti tomu neodrážela takové podmínky odpovídající trhu a vedla k cenám, které byly zřetelně nižší než ceny, které by vyplývaly z použití doložky o cenovém přizpůsobení (a ve zvýšené míře byly zřetelně nižší než průměrná cena pro dřevo ve spolkové zemi Braniborsko).
(64)
Zatímco vývoj ceny na základě doložky o cenovém přizpůsobení odpovídá rozumnému podnikatelskému rozhodnutí a odráží spravedlivé rozložení rizika cenových výkyvů mezi stranami, byly ceny vyplývající z uplatňování vzorce zřetelně nižší a neodrážely nadto takovéto rozložení rizika. Na rozdíl od věci SA. 19045 (údajná státní podpora Bavorska (Bayerische Staatsforstverwaltung) ve formě dlouhodobých smluv o dodávkách dřeva s podnikem Klausner) (14), kde Komise považovala za prosté podpory ceny pod tržním průměrem, neboť na trhu byly nadbytečné kapacity a svobodný stát Bavorsko usiloval o získání dlouhodobého pravidelného velkoodběratele, nejsou v dané věci ceny nižší než ceny, jež by bývaly vyplývaly z doložky o cenovém přizpůsobení, opodstatněné skutkovým stavem. Doložka o cenovém přizpůsobení dohodnutá stranami zohledňovala dlouhodobou povahu dohody a kvalitu dřeva, které se prodávalo, a vedla již k cenám nižší, než byla průměrná cena ve spolkové zemi Braniborsko. Nic nenasvědčuje tomu, že soukromý hospodářský subjekt by býval souhlasil s cenami ještě nižšími.
(65)
To je potvrzeno rovněž podáním Německa, z něhož vyplývá, že doložka o cenovém přizpůsobení odrážela skutečné úmysly stran. Poté, co dva právní posudky z roku 2010 uvedené v 16. bodu odůvodnění poukázaly na relevantnost uplatnění předpisů o státní podpoře na dohodu v důsledku používání vzorce, sjednala spolková země Braniborsko roku 2011 změnu dohody, kterou byl chybný vzorec zrušen. Spolková země Braniborsko sjednala tudíž změnu této dohody bez vzorce, aby se prosadily skutečné úmysly stran a aby se ukončily obavy z relevantnosti uplatnění předpisů o státní podpoře.
(66)
Z toho vyplývá, že provádění dohody, zejména cenová přizpůsobení pomocí vzorce, by soukromý prodávající býval neakceptoval a není v souladu s trhem.
(67)
Německo argumentovalo tím, že braniborská vláda se až v průběhu reorganizace lesní správy v roce 2009 poprvé dozvěděla, že ceny, které společnost HoKaWe skutečně platila, neodpovídaly zamýšlenému vývoji cen podle doložky o cenovém přizpůsobení, nýbrž byly zřetelně nižší než ceny, za které dostávaly dodávky dřeva jiné podniky; spolková země Braniborsko tudíž jednala v souladu s tržními podmínkami, když zadala oba znalecké posudky uvedené v 16. bodě odůvodnění a potom sjednala dohodu znovu, což vedlo v roce 2011 ke změně dohody.
(68)
Tyto argumenty však při prošetření neobstály. Za prvé, jak je vysvětleno v 54. až 57. bodě odůvodnění, byly dopady vzorce předvídatelné již v okamžiku podpisu dohody. Za druhé by soukromý prodávající na trhu, který usiluje o provádění dohodnutého řešení ve formě doložky o cenovém přizpůsobení a v souladu s tím pečlivě sleduje cenová přizpůsobení, požadoval nové sjednání ceny neprodleně. Jak je vysvětleno v 65. bodě odůvodnění, potvrzuje úspěšné nové sjednání dohody ze strany spolkové země Braniborsko spíše to, že vzorec skutečné úmysly stran (jak jsou zachyceny v doložce o cenovém přizpůsobení) neodrážel. Ukazuje nadto, že se společnost HoKaWe nemohla vzepřít zrušení vzorce.
(69)
Z toho vyplývá, že pro společnost HoKaWe byla od okamžiku uzavření dohody (1. června 2006) a do její změny (30. června 2011) vytvářena hospodářská výhoda.
(70)
Rovněž veškerá ostatní kritéria existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU jsou splněna. Výhoda byla selektivní, neboť dohoda výslovně zvýhodňovala určitý podnik. Výhoda byla poskytnuta orgány členského státu, totiž spolkovou zemí Braniborsko. Průměrné množství dřeva, které bylo podle dohody prodáno společnosti HoKaWe, bylo značné; dodávání dřeva za příznivých podmínek vylepšovalo tržní postavení příjemce ve srovnání s jeho konkurenty a narušovalo tak hospodářskou soutěž. Na trhu s dřevem jsou podniky v hospodářské soutěži s podniky z jiných členských států. Dohoda o dodávkách se sice vztahovala pouze na dřevo z lesů v okruhu 70 km od Eberswalde, avšak Eberswalde se nachází velmi blízko hranice s Polskem (30 km). V důsledku toho je podporou dotčen i obchod mezi členskými státy. Proto lze dojít k závěru, že provádění dohody, jež vedlo k tomu, že zaplacené ceny vycházely ze vzorce, představovalo státní podporu.
(71)
Uvedenou změnu dohody, která vstoupila v platnost dne 1. července 2011, je třeba považovat za ukončení opatření podpory. Podle změny muselo od 1. července 2011 docházet k cenovým přizpůsobením podle doložky o cenovém přizpůsobení, čímž se potvrdily a správně provedly původní záměry stran. Dohoda je ve změněné podobě v souladu s trhem, takže Komise dospěla k závěru, že společnosti HoKaWe po 30. červnu 2011 už platbami v rámci dohody nebyla poskytována hospodářská výhoda.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(72)
Právní základ pro slučitelnost podpory není zřejmý, ani se jej Německo nedovolávalo. Výhoda pro společnost HoKaWe, která vyplývá z provádění dohody v období od června 2006 do června 2011, tedy představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
5.3 Výpočet prvku podpory
(73)
Jak je uvedeno ve 43. až 51. bodě odůvodnění, lze doložku o cenovém přizpůsobení považovat za odpovídající tržním podmínkám. Proto podle názoru Komise sestává prvek podpory z rozdílu mezi cenou, která by bývala musela být zaplacena podle doložky o cenovém přizpůsobení, a cenou, která byla na základě vzorce skutečně zaplacena (15).
a)
Skutečně zaplacená cena
(v EUR/m3) (16)
b)
Cena podle doložky o cenovém přizpůsobení
(v EUR/m3)
c)
Rozdíl mezi a) a b) (16)
d)
Skutečně dodaný objem dřeva
(v m3)
e)
Prvek podpory: c) × d)
(v EUR) (16)
2006
13,00
15,42
2,42
13 115,73
31 794
2007
13,21
15,95
2,74
142 792,67
391 452
2008
16,55
20,96
4,41
137 683,00
607 291
2009
16,42
20,76
4,34
141 273,68
613 128
2010
16,14
20,03
3,89
139 045,38
540 699
2011
15,79
19,33
3,54
62 680,29
222 051
Celkem
2 406 415
(74)
Výše podpory, která byla poskytnuta společnosti HoKaWe, tudíž činí 2 406 415 EUR.
6. NAVRÁCENÍ PODPORY
(75)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora má Komise, pokud zjistila, že je určitá podpora neslučitelná s vnitřním trhem, pravomoc rozhodnout, že dotčený členský stát musí tuto podporu zrušit nebo změnit (17). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, slouží k obnovení dřívějšího stavu (18). V tomto směru Soudní dvůr rozhodl, že cíle bude dosaženo, jakmile příjemce podpory vrátí poskytnutou částku považovanou za protiprávní podporu a zřekne se tak výhody, které se těšil oproti svým konkurentům, a jakmile se obnoví situace panující před vyplacením podpory (19).
(76)
Podle judikatury je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (20) obsaženo toto: „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […].“
(77)
Jelikož dotčené opatření v rozporu s článkem 108 SFEU nebylo oznámeno Komisi, a představuje tudíž protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, musí být k obnovení situace na trhu před poskytnutím této podpory tato podpora navrácena. Navrácení podpory by se tudíž mělo vztahovat na období, ve kterém příjemci výhody dosahoval, tj. na období mezi okamžikem, kdy byla příjemci podpora poskytnuta, a jejího skutečného navrácení; částky, které mají být navráceny, zahrnují úroky až do data skutečného navrácení.
7. ZÁVĚR
(78)
Provádění rámcové dohody mezi spolkovou zemí Braniborsko a společností HoKaWe od jejího podpisu (1. června 2006) do její změny (30. června 2011) zahrnovalo státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem. Tuto podporu včetně úroků z ní je třeba od společnosti HoKaWe získat zpět.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve výši 2 406 415 EUR, kterou protiprávně poskytlo Německo porušením čl. 108 odst. 3 SFEU společnosti HoKaWe Eberswalde GmbH, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Německo zajistí, aby příjemce vrátil podporu uvedenou v článku 1.
2. Částka, která má být vrácena, je úročena od data, kdy byla podpora dána příjemci k dispozici, až do dne jejího skutečného vrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (21) a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (22), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se zajistí okamžitě a účinně.
2. Německo zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Německo Komisi následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumenty prokazující, že příjemci byli vyzváni k navrácení podpory.
2. Německo informuje Komisi o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise Německo neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých, resp. plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Německo dále předloží podrobné údaje o částkách podpory a o úrocích, které příjemce dosud uhradil.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 6. listopadu 2013.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 6 november 2013
om den åtgärd som Tyskland har genomfört till förmån för HoKaWe Eberswalde GmbH SA.34721 (2012/C) (f.d. 2012/NN)
[delgivet med nr C(2013) 7058]
(Endast den tyska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2014/206/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Den 30 april 2012 mottog kommissionen ett klagomål från ett skogsförädlingsföretag med driftställe i den tyska delstaten Brandenburg, enligt vilket ett ramavtal med en löptid på 15 år mellan delstaten Brandenburg och företaget HoKaWe Eberswalde GmbH (nedan kallat HoKaWe) utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget.
(2)
Den 11 maj 2012 översände kommissionen en icke-konfidentiell version av klagomålet till Tyskland med en begäran om ytterligare upplysningar. Genom en skrivelse av den 6 juni 2012 inkom Tyskland med sina synpunkter på klagomålet och lämnade de begärda upplysningarna.
(3)
Den 27 augusti 2012 delgav kommissionen den klagande en icke-konfidentiell version av Tysklands svar och bad klaganden meddela huruvida denne hade för avsikt att gå vidare med ärendet. Klaganden meddelade den 4 september 2012 att denne inte hade för avsikt att dra tillbaka klagomålet.
(4)
Genom en skrivelse av den 19 december 2013 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det formella förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget avseende detta stöd.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (2) och kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.
(6)
Genom en skrivelse av den 28 februari 2013 inkom Tyskland med sina synpunkter på beslutet. Den 30 april 2013 mottog kommissionen även synpunkter från två andra berörda parter och den 3 maj 2013 klagandens synpunkter.
(7)
Den 17 maj 2013 översändes de icke-konfidentiella versionerna av dessa synpunkter till Tyskland, som bemötte dem den 11 juni 2013 samt genom en kompletterande skrivelse av den 13 juni 2013.
(8)
Genom skrivelser av den 2 augusti 2013, den 17 september 2013 och den 23 september 2013 begärde kommissionen att Tyskland skulle inkomma med ytterligare upplysningar. Dessa skrivelser besvarades av Tyskland genom skrivelser av den 15 augusti 2013, den 20 september 2013 respektive den 1 oktober 2013.
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
2.1 Mottagande företag
(9)
HoKaWe är ett aktiebolag vars verksamhet utgörs av ett kraftverk som drivs med träbiomassa i tyska Eberswalde (Brandenburg). Kraftverket byggdes 2005 och togs i drift 2006. I juni 2011 inledde tingsrätten (Amtsgericht) i Frankfurt/Oder ett insolvensförfarande mot HoKaWe. Hittills har dock företaget inte upphört med sin ekonomiska verksamhet.
(10)
Landkreis Barnim (ett län i delstaten Brandenburg) visade intresse för att förvärva HoKaWes tillgångar i syfte att fortsätta driva verksamheten, och vid borgenärssammanträdet i maj 2012 ingicks ett avtal om överlåtelse av HoKaWes tillgångar. Försäljningen bevittnades av notarius publicus. Med anledning av att delstaten Brandenburg inte samtyckte till att den nya ägaren övertog ramavtalet om virkesleveranser från delstatens skogar (det ramavtal som är föremålet för detta beslut) hävdes dock köpeavtalet av Landkreis Barnim.
2.2 Beskrivning av stödet
(11)
I juni 2005 ingick delstaten Brandenburg och HoKaWe ett ramavtal om virkesleveranser från skog tillhörande delstaten Brandenburg. I avtalet fastställdes de kvantiteter och villkor som skulle gälla för virkesleveranser (3) till HoKaWe under en period på 15 år (1 juni 2006-1 juni 2021). Leveranser motsvarande 150 000 kubikmeter travat mått (m3t) per år från närområdet kring kraftverket i Eberswalde (leveransradie max. 70 km) utlovades.
(12)
I avtalet fastställdes ett referenspris på 15,50 euro/m3t för basåret 2004. Enligt avtalstexten skulle sedan årliga prisjusteringar ske, efter överenskommelse mellan parterna på grundval av utvecklingen av det federala statistikkontorets prisindex för industrivirke (4). Höjda (sänkta) kostnader till följd av sådana justeringar upp (ner) från referenspriset skulle till 50 procent bäras av köparen, och till 50 procent av säljaren (nedan kallat prisjusteringsklausulen).
(13)
Avtalet innehåller dock även, för beräkningen av denna prisjustering följande formel (nedan kallad prisjusteringsformeln eller formeln):
(14)
Det är därför nödvändigt att skilja på prisjusteringsklausulen i avtalstexten å ena sidan och prisjusteringsformeln å andra sidan.
(15)
Enligt Tyskland är det prisjusteringsklausulen som återger parternas avsikter. Som grund för denna ståndpunkt anförs en intern promemoria från Brandenburgs ministerium för jordbruk, miljö och fysisk planering av den 1 oktober 2003, från ett möte mellan företrädare för delstaten Brandenburg och företrädare för HoKaWe. Av denna framgår det tydligt att den prisjusteringsmodell som parterna eftersträvade under förhandlingarna kommer till uttryck i prisjusteringsklausulen. Ytterligare stöd finner ståndpunkten i en promemoria från Brandenburgs ministerium för ekonomiska frågor och Europafrågor av den 5 januari 2011, som innehåller en rekommendation om att ramavtalet ska anpassas respektive tolkas så att avtalstexten efterlevs och hänsyn därmed tas till parternas verkliga avsikter.
(16)
Formeln var däremot felaktig, vilket bekräftas av Tyskland samt i två utlåtanden (5) utfärdade för delstaten Brandenburgs räkning 2010, och resulterade inte i ett pris som överensstämde med de avsikter som parterna gett uttryck för i prisjusteringsklausulen.
(17)
Efter det att avtalet hade trätt i kraft justerades priset med hjälp av formeln. I strid med de avsikter som uttrycks i avtalstexten följde de prisjusteringar som beräknades enligt formeln inte den faktiska utvecklingen av prisindexet för industrivirke, utan gav ett pris som var betydligt lägre än genomsnittspriset för virke från skog tillhörande delstaten Brandenburg. Formeln ledde inte heller till den jämna uppdelning mellan delstaten och HoKaWe av risken kopplad till prissvängningar som parterna hade eftersträvat.
(18)
Detta berodde, som tidigare angetts i skäl 16, på att formeln var felaktig och inte på ett matematiskt korrekt sätt återspeglade de avsikter som parterna gett uttryck för i prisjusteringsklausulen (6).
(19)
Vidare framgår det av Tysklands skrivelse av den 28 februari 2013 att parterna flera gånger under avtalets löptid utnyttjat sitt utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller parametrarna för beräkningen av prisjusteringen enligt formeln (7). Tyskland har uppgett för kommissionen att skälen till detta inte längre går att utläsa ur underlagen.
(20)
I de två utlåtanden som utfärdades för delstaten Brandenburgs räkning 2010 (se skäl 16) konstaterades att avtalet eventuellt skulle kunna betraktas som statligt stöd, och parterna rekommenderades därför att justera avtalet genom att ändra formeln. Efter förhandlingar mellan HoKaWe och delstaten Brandenburg undertecknade parterna med anledning av detta den 26 augusti 2011 en reviderad version av avtalet, som trädde i kraft den 1 juli 2011. Den nya avtalstexten lämnade inget utrymme för de problem som beskrivs i skälen 12-19, eftersom parterna bestämde att priserna från och med den 1 juli 2011 skulle justeras enligt prisjusteringsklausulen för att på så sätt överensstämma med parternas ursprungliga avsikter. Från och med denna dag var formeln alltså inte längre en del av avtalet och kunde följaktligen inte längre användas.
(21)
Delstaten Brandenburg beslutade även att eventuella framtida investerare som förvärvar HoKaWe inte skulle få överta avtalet.
2.3 Skäl till att förfarandet inleddes
(22)
Den 19 december 2012 beslutade kommissionen att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 i fördraget (nedan kallat beslutet om att inleda förfarandet).
(23)
Kommissionen var härvid av den preliminära uppfattningen att genomförandet av det ramavtal som ingåtts mellan delstaten Brandenburg och HoKaWe innefattade inslag av statligt stöd.
(24)
Kommissionen undrade om den ersättning som tillämpningen av prisjusteringsformeln resulterat i på förhand hade godtagits av en privat investerare på marknaden.
(25)
Vidare hyste kommissionen allvarliga tvivel om huruvida Tyskland, även om det stämde att de avtalsslutande parterna inte hade varit medvetna om formelns felaktighet, hade agerat marknadsmässigt i genomförandet av avtalet. Detta eftersom prisutvecklingen för det virke som sålts inom ramen för avtalet visade att det pris som beräknats med hjälp av formeln var betydligt lägre än det genomsnittliga priset på virke i delstaten Brandenburg. En försiktig privat investerare i en liknande situation skulle omedelbart ha tagit till alla upptänkliga medel för att ändra prisjusteringsmetoden. Tyskland däremot fortsatte att använda formeln fram till 2011.
(26)
Dessa överväganden ledde kommissionen fram till den preliminära slutsatsen att det, för perioden från och med den dag då avtalet trädde i kraft (1 juni 2006) fram till ändringen av avtalet (30 juni 2011), inte gick att utesluta förekomsten av en förmån för HoKaWe och därmed förekomsten av statligt stöd. Eftersom det inte fanns någon uppenbar rättslig grund för stödets förenlighet, och Tyskland inte heller hade åberopat någon sådan, hyste kommissionen dessutom tvivel om huruvida åtgärden kunde anses vara förenlig med den inre marknaden.
3. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(27)
Inom ramen för det formella granskningsförfarandet mottog kommissionen synpunkter från klaganden och två andra berörda parter.
(28)
Klaganden inkom med interna promemorior från Brandenburgs ministerium för jordbruk, miljö och fysisk planering, från december 2003 respektive mars 2004. Dessa promemorior visar enligt klaganden att det, redan innan avtalet ingicks, fanns tveksamheter avseende flera delar i avtalet: Exempelvis fastslås det i promemorian från december 2003, med avseende på de följder av avtalet som kunde förutses vid den tidpunkten, att avtalet redan under 2004 skulle leda till ett pris som låg klart under det dåvarande prisindexet för industrivirke. På samma linje konstateras det i den interna promemorian från mars 2004 att den valda prisjusteringsmetoden skulle komma att leda till orimliga priseftergifter för delstaten Brandenburg. Promemorian innehåller därför en uttrycklig rekommendation om att ompröva avtalet alternativt omförhandla vissa punkter.
(29)
Klaganden hävdade att ingen privat investerare skulle ha ingått motsvarande avtal i en liknande situation, samt att en privat investerare inte hade väntat i fem år utan omedelbart hade vidtagit åtgärder när det stod klart att priserna låg under marknadspriset. Vidare anförde klaganden med avseende på prisjusteringen att de avtalade priserna inte hade återspeglat den faktiska utvecklingen på virkesmarknaden, utan tvärtom hade gynnat HoKaWe på ett otillbörligt sätt. Klaganden uppskattar att det stöd som tilldelats under åren 2006-2011 uppgår till 7,3 miljoner euro (uppskattningen baseras på det genomsnittliga virkespris som avtalats mellan klaganden och andra leverantörer).
(30)
Kommissionen mottog även synpunkter från två skogsförädlingsföretag i delstaten Brandenburg. Enligt dessa företag innebar det långsiktiga avtalet att en betydande del av virket från delstaten Brandenburgs skogar över huvud taget inte kom ut på den regionala virkesmarknaden, vilket de menar ska ha resulterat i en otillbörlig snedvridning av konkurrensen och hotat att slå ut mindre skogsförädlingsföretag i delstaten Brandenburg.
4. KOMMENTARER FRÅN TYSKLAND
(31)
Tyskland stod fast vid sin ståndpunkt att ramavtalet var marknadsmässigt och därmed inte innefattade något stödinslag.
(32)
Enligt uppgift från Tyskland fanns det vid tidpunkten för avtalets undertecknande ingen marknad för energiskog. Därför kom parterna överens om att det pris som HoKaWe skulle betala skulle bestämmas utifrån priset på industrivirke, och att prisjusteringarna skulle följa utvecklingen av prisindexet för industrivirke. Tyskland anförde vidare att avtalstexten visserligen återgav hur parterna avsåg att genomföra prisjusteringarna, men att den samtidigt gav utrymme för att de priser som beräknades med hjälp av formeln inte skulle ge den jämna uppdelning av risker kopplade till prissvängningar som parterna hade eftersträvat.
(33)
Därför hävdade Tyskland att det referenspris och den prisjusteringsklausul som fastställts i avtalstexten, dvs. prisjusteringar i linje med prisindexet för industrivirke i Tyskland och en jämn uppdelning mellan parterna av risken kopplad till prissvängningar, vid tidpunkten för avtalets undertecknande var att betrakta som marknadsmässiga.
(34)
Enligt Tyskland upptäckte den lokala skogsbruksmyndigheten i Brandenburg först vid en omorganisation i januari 2009 att tillämpningen av formeln hade medfört att HoKaWe betalade lägre priser än andra företag. Detta föranledde ansvariga myndigheter i Brandenburg att 2010 ge RAUE LLP i uppdrag att lämna ett expertutlåtande om avtalet, och det genomfördes även en intern, juridisk granskning av avtalet. I båda dessa utlåtanden konstateras det att avtalet eventuellt skulle kunna betraktas som statligt stöd. Vidare ska ministeriet för ekonomiska frågor och Europafrågor i en promemoria av den 5 januari 2011 ha kommit till slutsatsen att prisjusteringsklausulen var marknadsmässig, men att en prisjustering enligt formeln däremot var att betrakta som statligt stöd, och att avtalet därför borde ändras genom ändring av formeln för att återspegla parternas verkliga avsikter. Denna rekommendation hörsammades av delstaten Brandenburg i augusti 2011.
(35)
Tyskland hävdar att delstaten Brandenburg agerade marknadsmässigt i och med ändringen av avtalet 2011, och att ett tidigare ingripande inte hade varit möjligt, eftersom det fanns befintliga kontrakt som måste följas, och en ändring av avtalet endast kunde komma till stånd genom en ömsesidig överenskommelse mellan parterna.
(36)
Tyskland gör vidare gällande att avtalet varken utgör ett statligt stöd, snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln mellan medlemsstater.
5. BEDÖMNING AV STÖDET
5.1 Förekomst av stöd
(37)
Enligt artikel 107.1 i fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(38)
Vid granskningen av om en affärstransaktion mellan ett statligt organ och en ekonomisk enhet utgör ett stöd, ska enligt domstolen och kommissionens fasta praxis principen om en privat investerare i en marknadsekonomi tillämpas. Enligt denna princip ska en stat, då den är verksam som kommersiellt företag på marknaden, agera som en privat marknadsaktör. I annat fall kan det vara fråga om statligt stöd. Avgörande för om ett statligt stöd föreligger eller inte är därmed om en privat ekonomisk aktör i en liknande situation skulle ha agerat på samma sätt, dvs. sålt de aktuella tillgångarna, varorna eller tjänsterna till samma pris (principen om en privat investerare i en marknadsekonomi). Enligt denna princip får endast motiv av ekonomisk karaktär ligga till grund för att en säljare godtar ett lägre pris. Principen har tillämpats av kommissionen vid upprepade tillfällen och alltid funnit stöd i domstolen (8).
(39)
Följaktligen ska kommissionen i det aktuella ärendet klarlägga om en privat investerare hade varit beredd att ingå ett avtal med motsvarande löptid, motsvarande referenspris och motsvarande prisjusteringsmekanism.
(40)
Som framgår av skälen 11 och 12 skulle priserna enligt det 15 år långa ramavtalet justeras årligen i linje med prisindexet för industrivirke, och höjda (sänkta) kostnader till följd av sådana ändringar uppåt (neråt) av det fastställda referenspriset på 15,50 euro/m3t skulle till hälften bäras av den tyska staten och till hälften av HoKaWe. Dessutom innehöll avtalet en formel för beräkning av denna prisjustering.
Avtalets långa löptid
(41)
Klaganden hävdar att avtalets löptid på 15 år inte kan anses förenlig med sedvanlig marknadspraxis.
(42)
Kommissionen saknar dock uppgifter som styrker att löptiden inte skulle ha varit marknadsmässig. Visserligen kan en löptid på 15 år tyckas förhållandevis lång, men samtidigt tillåter den en investerare att binda upp en enda kund, eftersom investeraren då - som i fallet med det aktuella avtalet - kan vara säker på att få sälja jämna kvantiteter av ett visst virkesslag, som här dessutom åtminstone till viss del inte uppfyllde de kvalitetskrav som ställs på industrivirke.
(43)
Därför, och mot bakgrund av den uppdelning av risken kopplad till prissvängningar som föreskrevs i avtalet, går det inte att utesluta att en privat investerare hade ingått ett avtal med motsvarande löptid.
Det avtalade referenspriset
(44)
Vad gäller referenspriset på 15,50 euro/m3t har kommissionen inte heller några uppgifter som styrker att detta pris inte skulle ha varit marknadsmässigt.
(45)
Så som Tyskland har anfört fanns det vid tidpunkten för avtalets undertecknande inget etablerat marknadspris för energiskog. Därför använde avtalsparterna priset på industrivirke som utgångspunkt i ramavtalet. Enligt en sammanställning som klaganden lagt fram över marknadspriser för industrivirke, kan priser på 15,50-17,50 euro/m3t för 2004 respektive 15,00-17,00 euro/m3t för 2005 betraktas som marknadsmässiga. Även med hänsyn till det faktum att det handlade om ett långsiktigt avtal låg det överenskomna referenspriset på 15,50 euro/m3t inom ramen för vad som kunde anses vara ett marknadsmässigt pris för industrivirke.
(46)
En promemoria från Brandenburgs ministerium för jordbruk, miljö och fysisk planering av den 1 oktober 2003 visar vidare att delstaten Brandenburgs företrädare under förhandlingarna föreslog ett referenspris på 15,50 euro/m3t, medan HoKaWe å sin sida förespråkade ett pris på 15,00 euro/m3t. Parterna enades till sist om det högre priset, dvs. 15,50 euro/m3t.
(47)
Utifrån detta kan referenspriset på 15,50 euro/m3t betraktas som marknadsmässigt. Eftersom det inte fanns något marknadspris att jämföra med, och kvalitetskraven på energiskog åtminstone inte är högre än kvalitetskraven på industrivirke, var det berättigat av delstaten Brandenburg att ingå ett avtal, enligt vilket priset grundade sig på prisindexet för industrivirke (referenspriset). Det överenskomna priset var resultatet av förhandlingar mellan parterna och låg inom det prisspann som kunde betraktas som marknadsmässigt för industrivirke i delstaten Brandenburg. Det avtalades utifrån kännedom om kvaliteten på det virke som fanns att tillgå i delstaten Brandenburgs skogar (9), och motsvarar därmed det pris som en privat investerare skulle ha godtagit för den virkeskvalitet som leveranserna avsåg.
Prisjusteringen
(48)
Vad gäller prisjusteringen är det, så som anges i skäl 14, nödvändigt att skilja på prisjusteringsklausulen å ena sidan och de prisjusteringar som faktiskt gjordes med hjälp av formeln å andra sidan.
(49)
Kommissionen saknar uppgifter som styrker att prisjusteringsklausulen inte skulle ha varit marknadsmässig. Som framgår av resonemanget kring referenspriset i skäl 45 fanns det inget prisutvecklingsindex för energiskog. Därför var det berättigat, inte bara att använda priset på industrivirke som grund för referenspriset, utan även att avtala om prisjusteringar som skulle följa prisindexet för industrivirke.
(50)
I avtalstexten föreskrevs vidare en jämn uppdelning mellan parterna av risken kopplad till prissvängningar. Eftersom prisutvecklingen vid tidpunkten för undertecknandet inte till fullo gick att förutse, användes denna mekanism för att båda parter skulle dela både på risken och på (den eventuella) vinsten, vilket alltså lika gärna hade kunnat innebära en fördel för delstaten Brandenburg. Ställd inför denna osäkerhet hade även en privat investerare kunnat godta en liknande klausul. Denna klausul bör följaktligen betraktas som marknadsmässig.
(51)
Härav följer att prisjusteringsklausulen, som föreskrev en prisutveckling i linje med prisindexet för industrivirke och en jämn uppdelning mellan parterna av risken kopplad till prissvängningar, var marknadsmässig, och att en försiktig privat investerare skulle ha ingått motsvarande avtal.
(52)
Som framgått ovan gjordes dock de faktiska prisjusteringarna med hjälp av formeln. Sammanställningen i tabellen nedan visar att de priser som beräknades med hjälp av formeln var betydligt lägre än de priser som hade följt av prisjusteringsklausulen:
euro per m3t
Faktiskt betalat pris, (beräknat med formeln)
Pris (10) enligt prisjusteringsklausulen
Genomsnittspris för virke (alla typer) i delstaten Brandenburg
2006
13,00
15,42
17,72
2007
13,21
15,95
21,02
2008
16,55
20,96
22,76
2009
16,42
20,76
19,20
2010
16,14
20,03
24,50
2011
15,79
19,33
Ingen uppgift
(53)
Tabellen visar vidare att de priser som beräknades med hjälp av formeln inte bara var betydligt lägre än de priser som hade följt av prisjusteringsklausulen, utan även betydligt lägre än genomsnittspriserna i delstaten Brandenburg.
(54)
Att formeln skulle få denna effekt gick dessutom att förutse redan innan avtalet undertecknades. Detta faktum är av särskild betydelse, eftersom det, för att avgöra frågan om huruvida en privat investerare på marknaden hade agerat på samma eller motsvarande sätt som delstaten Brandenburg, krävs en förhandsbedömning av avtalet (11).
(55)
Som framgår av skälen 16 och 18 var formeln felaktig och återgav inte på ett korrekt sätt de avsikter som parterna gett uttryck för i prisjusteringsklausulen. Dessa avsikter hade, vilket också bekräftas i expertutlåtandet från RAUE LLP, kunnat återges matematiskt med följande formel:
(56)
I stället för Indexn drog dock avtalsparterna ifrån ett fast belopp. Visserligen finns det fall då ett avdrag med fast belopp kan vara motiverat, men det bör då åtminstone leda till ett pris som motsvarar det avtalade referenspriset för det år då avtalet ingås. I det aktuella fallet valde dock parterna ett avdrag som redan det år då avtalet undertecknades ledde till ett pris som var betydligt lägre än det avtalade och marknadsmässiga referenspriset på 15,50 euro/m3t.
(57)
Alltså gick det vid tidpunkten för avtalets undertecknande objektivt sett att förutse att formeln var felaktig och inte skulle ge de prisnivåer som avsetts i prisjusteringsklausulen.
(58)
I en liknande situation hade en privat investerare använt en annan formel eller åtminstone verkat för en ändring av formeln, i synnerhet då parterna i avtalstexten hade fastställt att prisjusteringarna skulle följa prisindexet för industrivirke och att risken kopplad till prissvängningar till hälften skulle bäras av staten och till hälften av HoKaWe (i enlighet med prisjusteringsklausulen).
(59)
Värt att notera i sammanhanget är att den prisutveckling som skedde inom ramen för avtalet inte var resultatet av en helt automatisk, på förhand given matematisk beräkning enligt formeln. Som angetts i skäl 19 framgår det tvärtom av de upplysningar som Tyskland inkommit med under det formella granskningsförfarandet att formeln justerades flera gånger under avtalets löptid (12).
(60)
Som klart framgår av sammanställningen i skäl 52 realiserades de facto dessa förutsebara negativa effekter av formeln, i och med att det pris som HoKaWe betalade var betydligt lägre än det pris som hade följt av prisjusteringsklausulen. Dessutom var priset betydligt lägre än genomsnittspriset för virke från delstaten Brandenburgs skogar, dvs. det pris som tillämpades av Brandenburg när delstaten sålde virke till andra aktörer (13).
(61)
Härav framgår att medlemsstaten kände till och accepterade att tillämpningen av formeln inte, så som parterna avsett, skulle leda till en prisutveckling enligt prisindexet för industrivirke med motsvarande jämna uppdelning av risken kopplad till prissvängningar.
Slutsats
(62)
Följaktligen kan det skäligen antas att prisjusteringsklausulen hade lett till priser som visserligen hade varit lägre än genomsnittspriserna i delstaten Brandenburg, men fortfarande hade varit att betrakta som marknadsmässiga. Dessa priser hade baserats på motiverade överväganden och förhandlingar mellan de berörda parterna, och det går därför inte att utesluta att en privat marknadsaktör hade slutit ett avtal med samma eller motsvarande villkor.
(63)
Dock återspeglade de prisjusteringar som parterna faktiskt genomförde med hjälp av formeln inga sådana marknadsmässiga villkor, utan ledde till priser som var betydligt lägre än de som skulle ha följt av prisjusteringsklausulen (och som dessutom, i förhållande till dessa, var ännu lägre än genomsnittspriset för virke i delstaten Brandenburg).
(64)
Prisutvecklingen enligt prisjusteringsklausulen får anses ha varit byggd på sunda företagsekonomiska beslut och skulle ha gett en rättvis uppdelning mellan parterna av risker kopplade till prissvängningar. De priser som följde av att formeln tillämpades var dock betydligt lägre och gav dessutom ingen motsvarande riskfördelning. Till skillnad från i ärendet SA.19045 (Påstått stöd från delstaten Bayern [Bayerische Staatsforstverwaltung] i form av långtidsavtal om virkesleveranser med företaget Klausner) (14), där kommissionen inte ansåg att priser som låg under det genomsnittliga marknadspriset kunde betraktas som stöd, eftersom det fanns en överkapacitet på marknaden och delstaten Bayern hade intresse av att knyta en långsiktigt, regelbundet återkommande storkund till sig, finns det inga omständigheter i det aktuella ärendet som rättfärdigar ett pris lägre än det som skulle ha följt av prisjusteringsklausulen. I den av parterna avtalade prisjusteringsklausulen togs hänsyn till avtalets långsiktiga natur och kvaliteten på det virke som skulle säljas, och klausulen ledde redan i sig till priser som var lägre än genomsnittspriset i delstaten Brandenburg. Det finns inget som tyder på att en privat marknadsaktör hade godtagit ett ännu lägre pris.
(65)
Detta finner även stöd i de upplysningar som Tyskland inkommit med, av vilka det framgår att prisjusteringsklausulen återspeglade parternas verkliga avsikter. Efter att de två juridiska utlåtanden från 2010 som anges i skäl 16 hade visat på att avtalet på grund av formeln eventuellt skulle kunna betraktas som statligt stöd, förhandlade delstaten Brandenburg 2011 fram en ändring av avtalet, genom vilken den felaktiga formeln ströks. Delstaten Brandenburg förhandlade alltså fram det nya avtalet utan formel för att tillvarata parternas verkliga avsikter och undanröja alla tvivel kring huruvida avtalet var att betrakta som statligt stöd.
(66)
Detta leder fram till slutsatsen att genomförandet av avtalet, och då i synnerhet prisjusteringarna med hjälp av formeln, inte skulle ha godtagits av en privat investerare och inte kan anses ha varit marknadsmässigt.
(67)
Tyskland har gjort gällande att Brandenburgs delstatsregering först i samband med en omorganisering av delstatens skogsbruksmyndighet 2009 fick kännedom om att de priser som HoKaWe faktiskt hade betalat inte motsvarade den prisutveckling som avsetts i prisjusteringsklausulen, utan var betydligt lägre än de priser som andra aktörer betalade för virke. Delstaten Brandenburg ska därefter ha agerat marknadsmässigt, i och med att delstaten begärde in de båda utlåtanden som anges i skäl 16 och därefter förhandlade om avtalet, vilket resulterade i avtalsändringen 2011.
(68)
Denna argumentation håller inte vid en granskning. För det första gick det, som framgår av skälen 54-57, redan vid tidpunkten för avtalets undertecknande att förutse vilka effekter formeln skulle få. För det andra skulle en privat investerare på marknaden som eftersträvade att den avtalade lösningen skulle genomföras enligt prisjusteringsklausulen och därför noga hade övervakat prisjusteringarna, omedelbart ha krävt en omförhandling av priset. Som framgår av skäl 65 bekräftar snarare den framgångsrika omförhandling av avtalet som genomfördes på initiativ av delstaten Brandenburg att formeln inte återspeglade parternas verkliga avsikter (enligt vad de gett uttryck för i prisjusteringsklausulen). Den visar dessutom att HoKaWe inte hade något att sätta emot när det gällde att stryka formeln ur avtalet.
(69)
Härav följer att HoKaWe från och med den dag då avtalet trädde i kraft (1 juni 2006) fram till ändringen av avtalet (30 juni 2011) gavs en ekonomisk fördel.
(70)
Även alla andra kriterier för förekomsten av stöd enligt artikel 107.1 i fördraget är uppfyllda. Fördelen var selektiv, eftersom avtalet uttryckligen gynnade ett visst företag. Fördelen gavs av en myndighet i en medlemsstat, närmare bestämt av delstaten Brandenburg. Den genomsnittliga kvantitet virke som såldes till HoKaWe enligt villkoren i avtalet var betydande, och det faktum att virket levererades till så gynnsamma villkor förbättrade mottagarens position på marknaden gentemot andra konkurrenter och ledde därmed till en snedvridning av konkurrensen. Företag på virkesmarknaden konkurrerar med företag från andra medlemsstater. Det aktuella leveransavtalet gällde visserligen bara virke från skogar inom en radie på 70 km från Eberswalde, men Eberswalde ligger mycket nära den polska gränsen (30 km). Därmed påverkar stödet även handeln mellan medlemsstater. Detta leder fram till slutsatsen att avtalet, i och med att det genomfördes på ett sätt som resulterade i att de priser som betalades baserades på formeln, utgjorde statligt stöd.
(71)
Den ovan nämnda ändringen av avtalet, som trädde i kraft den 1 juli 2011, markerar stödåtgärdens avslutande. Enligt ändringen skulle prisjusteringar från och med den 1 juli 2011 ske enligt prisjusteringsklausulen, så att parternas ursprungliga avsikter bekräftades och omsattes i praktiken på ett korrekt sätt. Avtalet i sin ändrade lydelse är marknadsmässigt, vilket leder kommissionen till slutsatsen att HoKaWe efter den 30 juni 2011 inte längre gavs någon ekonomisk fördel till följd av betalningar inom ramen för avtalet.
5.2 Förenlighet med den inre marknaden
(72)
Det finns ingen uppenbar rättslig grund för stödets förenlighet, och någon sådan har heller inte åberopats av Tyskland. Den fördel som HoKaWe åtnjöt i och med avtalets genomförande under tidsperioden juni 2006-juni 2011 utgör därför ett statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
5.3 Beräkning av stödinslaget
(73)
Som framgår av skälen 49-51 kan prisjusteringsklausulen betraktas som marknadsmässig. Följaktligen anser kommissionen att stödinslaget utgörs av differensen mellan det pris som mottagaren hade betalat om prisjusteringsklausulen hade tillämpats, och det pris som mottagaren faktiskt betalade baserat på formeln (15).
a)
Faktiskt betalat pris
(i euro per m3t) (16)
b)
Pris enligt prisjusteringsklausulen
(i euro per m3t)
c)
Differens mellan a och b (16)
d)
Faktisk levererad virkeskvantitet
(i m3t)
e)
Stödinslag: c × d
(i euro) (16)
2006
13,00
15,42
2,42
13 115,73
31 794
2007
13,21
15,95
2,74
142 792,67
391 452
2008
16,55
20,96
4,41
137 683,00
607 291
2009
16,42
20,76
4,34
141 273,68
613 128
2010
16,14
20,03
3,89
139 045,38
540 699
2011
15,79
19,33
3,54
62 680,29
222 051
Summa
2 406 415
(74)
Det stöd som HoKaWe beviljats uppgår därmed till 2 406 415 euro.
6. ÅTERKRAV
(75)
När kommissionen har fastställt att ett stöd är oförenligt med den inre marknaden ska den enligt fördraget och domstolens fasta rättspraxis besluta om att den berörda medlemsstaten ska upphäva eller ändra stödet (17). Enligt domstolens fasta rättspraxis gäller även att den skyldighet att upphäva ett stöd som är oförenligt med den inre marknaden som åläggs en medlemsstat genom kommissionens beslut ska syfta till att återställa den situation som förelåg innan stödet utgavs (18). Här har domstolen slagit fast att detta mål ska anses vara uppnått så snart som mottagaren har betalat tillbaka det belopp som denne erhållit inom ramen för det olagliga stödet, eftersom mottagaren i och med det förlorar fördelen på marknaden gentemot sina konkurrenter och den situation som förelåg innan stödet betalades ut kan anses återupprättad (19).
(76)
I linje med rättspraxis fastslås följande i artikel 14.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (20): ”Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren […].”
(77)
Eftersom den aktuella åtgärden i strid med artikel 108 i fördraget inte anmäldes till kommissionen och därmed utgör ett olagligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden, måste stödet återkrävas för att återställa den marknadssituation som förelåg innan det beviljades. Återkravet bör således omfatta den tidsperiod då stödmottagaren har gynnats, dvs. perioden från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarens förfogande till och med den dag det har återbetalats. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta beräknad för samma period.
7. SLUTSATSER
(78)
Genomförandet av ramavtalet mellan delstaten Brandenburg och HoKaWe anses, från och med den dag då avtalet undertecknades (1 juni 2006) fram till ändringen av avtalet (30 juni 2011), ha utgjort ett statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden. Därför bör stödet, inklusive återkravsränta, betalas tillbaka av HoKaWe.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:
Artikel 1
Det statliga stöd om 2 406 415 euro som Tyskland olagligen har beviljat HoKaWe Eberswalde GmbH i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
1. Tyskland ska från stödmottagaren återkräva det stöd som avses i artikel 1.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarens förfogande till och med den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i kommissionens förordningar (EG) nr 794/2004 (21) och (EG) nr 271/2008 (22) om ändring av förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 3
1. Återkravet av det stöd som avses i artikel 1 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Tyskland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.
Artikel 4
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Tyskland lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagaren har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Tyskland ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 1 har slutförts. Tyskland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut. Tyskland ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.
Utfärdat i Bryssel den 6 november 2013.