ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o státní pomoci SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) poskytnuté Španělskem
Španělské sazby za elektřinu: spotřebitelé
(oznámeno pod číslem C(2013) 7741)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/456/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Centrica plc a Centrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány jako „Centrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Tyto informace Komise obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/2006).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: regionální galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Centrica (dopis ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007, doplněný dopisem ze dne 21. listopadu 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), společnost Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), společnost Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), společnost Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a společnost Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května 2007 a 6. července 2007 předala Komise připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Centrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008, sdružení AEGE pak dopisem ze dne 21. listopadu 2011 a Ferroatlántica dopisem ze dne 5. prosince 2011.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byl spis rozdělen na dvě části: na tuto věc, konkrétně věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze možnou podporou pro konečné uživatele elektřiny, kteří spadají do oblasti působnosti tohoto postupu, jsou tedy vyloučeny domácnosti a malé podniky.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
(13)
V legislativním rámci, který byl zřízen zákonem č. 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico) a který platil v roce 2005, byly dodávky elektrické energie konečným uživatelům za regulované sazby klasifikovány jako regulovaná činnost. Tento úkol byl zákonem přidělen distributorům.
(14)
V roce 2005 si všichni koneční uživatelé elektřiny na španělském trhu mohli vybrat, zda si sjednají smlouvy o dodávkách elektrické energie s nezávislými dodavateli, nebo si zvolí dodávky za regulované sazby stanovené státem. Na regulovaném trhu měl každý konečný uživatel, který o to požádal, právo, aby ho zásoboval jeho místní distributor za souhrnnou regulovanou sazbu (cena „all-inclusive“) s přihlédnutím k profilu a objemu jeho spotřeby. Na volném trhu odběratelé platili poplatek za přístup k síti, který byl rovněž regulován, a kromě toho museli nést náklady na dodávky energie. Od dokončení reformy odvětví elektroenergetiky v roce 2009 již distributoři elektrickou energii za souhrnné regulované sazby nedodávají.
(15)
Souhrnné regulované sazby a regulované poplatky za přístup k síti byly určovány předem s platností na celý rok, obvykle před koncem roku N - 1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (3). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval maximální strop (4). V zásadě se sazby a poplatky stanovovaly na základě prognózy, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů (z obnovitelných zdrojů, kombinované výroby tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro uhlí, schodky z předchozích let atd. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Příjmy, například z poplatků za přístup k síti, tak nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování např. subvencí pro elektřinu z obnovitelných zdrojů či elektřinu vyráběnou na španělských ostrovech.
(16)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 regulovaných sazeb v závislosti na úrovni, profilu či účelu spotřeby a na napětí síťového připojení. Na konečné uživatele na volném trhu se současně vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech.
(17)
Dne 30. prosince 2004 stanovily španělské orgány sazby za elektřinu použitelné v roce 2005 (5), a to pro následující kategorie uživatelů:
SOUHRNNÉ SAZBY
Nízké napětí
1.0.
výkon do 770 kW
2.0.
obecné, výkon nepřesahující 15 kW
3.0.
obecné
4.0.
obecné, dlouhodobé používání
B.0
veřejné osvětlení
R.0
zemědělské zavlažování
Vysoké napětí
Obecné sazby
Krátkodobé používání
1.1.
obecné, nepřesahující 36 kV
1.2.
obecné, v rozmezí od 36 do 72,5 kV
1.3.
obecné, v rozmezí od 72,5 do 145 kV
1.4.
obecné, nad 145 kV
Střednědobé používání
2.1.
nepřesahující 36 kV
2.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
2.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
2.4.
nad 145 kV
Dlouhodobé používání
3.1.
nepřesahující 36 kV
3.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
3.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
3.4.
nad 145 kV
Sazby za trakční elektřinu
T.1
nepřesahující 36 kV
T.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
T.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
Sazby pro zemědělské zavlažování
R.1
nepřesahující 36 kV
R.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
R.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
G. Sazba pro velké odběratele (G4)
Sazby za prodej distributorům
D.1
nepřesahující 36 kV
D.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
D.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
D.4
nad 145 kV
PŘÍSTUPOVÉ SAZBY
Nízké napětí
2.0 A
běžná sazba za přístup k nízkému napětí
2.0 NA
běžné sazby za přístup k nízkému napětí s rozlišením denního/nočního režimu
3.0 A
obecná sazba za přístup k nízkému napětí
Vysoké napětí
3.1.A
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nepřesahující 450 kW)
6.1
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nad 450 kW)
6.2
sazba za přístup k napětím nad 36 kV a nepřesahujícím 72,5 kV (výkon nad 450 kW)
6.3
sazba za přístup k napětím nad 72,5 kV a nepřesahujícím 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.4
sazba za přístup k napětím nad 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.5
sazba za přístup pro mezinárodní výměny
(18)
Souhrnné regulované sazby lze rozdělit na složku určenou k pokrytí nákladů na přenos a distribuci a obecných nákladů spojených se soustavou (poplatek za přístup k síti) a složku, která odráží náklady na pořízení elektřiny na velkoobchodním trhu (energetická složka). Na služby související s řízením odběru (např. v souvislosti s odsouhlaseným přerušením dodávek elektřiny po předchozím oznámení nebo se spotřebou soustředěnou do období mimo špičku) se kromě toho uplatňoval systém slev ze souhrnných sazeb. Od roku 2005 jsou ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zaváděny změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko pro odvětví elektroenergetiky přijalo nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány. Níže jsou uvedeny některé základní souhrnné sazby pro nejnižší úroveň sazeb ve výše uvedených kategoriích (tj. do 145 kV) použitelné od 1. ledna 2005:
Tabulka 1
Základní částka souhrnných regulovaných sazeb v roce 2005
A/Složka výkonu
B/Energetická složka
Souhrnná sazba (A+B)
EUR/kW měsíc
EUR/kWh
EUR/MWh
Nízké napětí
1.0
výkon 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
obecné
1,430269
0,083728
85,71
4.0
obecné, dlouhodobé používání
2,284634
0,076513
79,69
Vysoké napětí
1.4
krátkodobé používání, obecné 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
střednědobé používání, obecné 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
dlouhodobé používání, obecné 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Velcí odběratelé G4
10,208070
0,011265
25,44
Zdroj: příloha I královského dekretu č. 2392/2004, výpočty Komise.
(19)
Španělský regulační orgán CNE (Comisión Nacional de Energía) prohlásil, že souhrnné sazby v roce 2005 v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak ukazuje níže uvedený graf, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly totiž nižší než průměrné ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června roku 2005. Naopak od října 2006 do prosince 2007 byl vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách a tento pokles výrazně přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005-2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005-2007), s. 84.
SAZEBNÍ SCHODEK V ROCE 2005
(20)
Účty elektroenergetické soustavy byly na základě skutečných regulovaných příjmů a nákladů vyrovnávány jednou ročně. Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 nezajistila dostatečné příjmy, aby mohly být soustavě nahrazeny všechny regulované náklady, které byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném zúčtování za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(21)
Vláda zejména podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu se v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku řady nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,40 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(22)
Dalším důležitým faktorem, který přispěl ke zvýšení celkových nákladů systému, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména je třeba poznamenat, že výrobci energie z obnovitelných zdrojů si mohli zvolit přímou účast na velkoobchodním trhu s elektřinou neboli tzv. organizovaném trhu („pool“). V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů pro soustavu. Přímá podpora na náklady na elektřinu v rámci zvláštního režimu (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a energie), které se účtovaly jako regulované náklady, kromě toho v roce 2005 dosáhla částky 2,701 miliardy EUR. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování schodku
(23)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (6) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (7), a to v tomto procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico: S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Dekret č. 5/2005 stanovil, že budoucí schodek bude přičten výše uvedeným pěti společnostem jako záporná bilance na stávajícím vkladovém účtu, který používá regulační orgán CNE k hrazení nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí těmto společnostem. To v praxi znamenalo, že se od dodavatelských subjektů požadovalo, aby prostředky poskytly jako zálohu. Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dodavatelé by měli nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Předmětné společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Práva na splacení přidělená těmto dodavatelským společnostem byla spojena s minimální úrokovou sazbou (tříměsíční sazbou Euribor vypočtenou jako průměr sazeb Euribor za listopad předchozího roku bez diferenciálu).
Mechanismus přijatý za účelem zpětného získání schodku z prostředků konečných uživatelů
(25)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (8) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2007 (nebo přesněji práva na splacení přidělená dodavatelským subjektům) bude splacen spotřebiteli v průběhu čtrnácti a půl let prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 roku, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(26)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady sazebního schodku na španělský trh
(27)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů; na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, zatímco 91,5 % setrvalo u regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé) byli hlavní kategorií působící na volném trhu; 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a odběratelů nízkého napětí, kteří si volný trh mohli zvolit od roku 2003 (9), stále využívala regulovaných sazeb; v roce 2005 se však výrazný podíl těchto odběratelů rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(28)
Cenová výhoda, kterou však v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by měla být zvažována souběžně s návratem spotřebitelů na regulovaný trh, třebaže poněkud zpožděným. Jak ukazuje tabulka 2 níže, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Obdobně lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v prvním čtvrtletí roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2004 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“. (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006)
(29)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně růst velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou ztráty, nebo si účtovat vyšší ceny odrážející skutečné náklady na pořízení elektřiny, ale ztratit tak podíl na trhu.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(30)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování porovnala regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly. Odhady tržních cen byly vypočteny na základě ceny elektřiny na velkoobchodním trhu, příslušných poplatků za přístup k síti a průměrného obchodního rozpětí odhadovaného na 10 EUR/MWh, jak uvedla Centrica.
Tabulka 3
Srovnání cen podle kategorie odběratelů
Kategorie odběratelů
Regulovaná sazba
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (pouze velkoobchodní cena plus přístupová sazba)
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (+ obchodní rozpětí ve výši EUR 10)
1.
Velcí průmysloví odběratelé napojení na síť vysokého napětí (sazba G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Velcí průmysloví odběratelé s přerušitelnou dodávkou
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odběratelé napojení na síť vysokého napětí
76,2
81,57
91,57
4.
Domácnosti
101,2
107,75
117,75
5.
Malí průmysloví odběratelé nebo společnosti poskytující služby napojení na síť nízkého napětí
103,9
101,07
111,07
Zdroj: Centrica
(31)
Z tabulky je patrné značné zvýhodnění prvních dvou kategorií (velcí průmysloví uživatelé). U všech ostatních kategorií konečných uživatelů je srovnání méně průkazné, lze však stále pozorovat malou výhodu.
(32)
V rozhodnutí se mělo za to, že tato výhoda byla poskytována selektivně, jelikož z uměle nízkých regulovaných cen měly prospěch podniky, které jako zdroj energie využívají spíše elektřinu než např. zemní plyn. Kromě toho byla zaznamenána selektivita de facto a de jure, která spočívala v tom, že nevýhoda byla neúměrně vyšší pro velké průmyslové konečné uživatele, kteří v určitých případech platili globální ceny za méně než polovinu energetické složky odhadovaných cen na volném trhu.
(33)
V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém také poskytovat výhodu distributorům, kteří měli podle všeho u svých regulovaných činností prospěch ze zaručeného ziskového rozpětí.
(34)
V rozhodnutí se rovněž mělo za to, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). V rozhodnutí se dospělo k závěru, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této záležitosti by tyto prostředky měly být považovány za státní prostředky.
(35)
Vzhledem k tomu, že koneční uživatelé působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci EU, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů.
(36)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (10) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (11). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(37)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky, považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení byla rovněž konstatována možnost, že státní podporu obdrželi distributoři. Tato část věci je předmětem samostatného rozhodnutí (věc C 3a/07).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(39)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou shrnuty pouze připomínky, které se týkají údajné státní podpory ve prospěch konečných uživatelů elektrické energie.
PŘIPOMÍNKY NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(40)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Centrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Argumenty a závěry jsou do značné míry totožné.
Připomínky společnosti Centrica a sdružení ACIE
(41)
Centrica klade v podání hlavní důraz na údajné zvýhodnění distributorů elektřiny. Údaje a argumenty, které společnost předložila, však rovněž naznačují přítomnost státní podpory pro konečné uživatele elektřiny.
(42)
Podle společnosti Centrica byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference nebo faktický strop cen na volném trhu. Dodavatelé si nemohli účtovat ceny vyšší, než jaké byly u regulovaných sazeb, jinak by nezískali nové odběratele a ztratili by ty stávající.
(43)
Na volném trhu sestává cena, kterou platí koneční uživatelé elektřiny, obvykle ze dvou složek: z poplatku za přístup k síti a „dodavatelské složky“, která je výsledkem tržních mechanismů a připadá maloobchodnímu dodavateli. V rámci maloobchodních dodávek závisí ziskovost na tom, zda „dodavatelská složka“ placená odběrateli pokrývá náklady dodavatele (tj. náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti), a na „obchodním rozpětí“, které zahrnuje ostatní náklady spojené s dodávkami (náklady na uvedení na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a odměnu za investovaný kapitál. Proto mohli dodavatelé na volném trhu provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí „kladné“, jinými slovy pokud existoval určitý rozdíl mezi celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů a regulovanou sazbou.
(44)
Centrica zdůvodnila existenci konkurenční nevýhody pro dodavatele na volném trhu výpočty, z nichž je patrné, že v roce 2005 neexistovalo obchodní rozpětí u žádné kategorie spotřebitelů (12) (nebo že pokud nějaká rozpětí existovala na počátku roku, v průběhu roku zmizela). To znamenalo, že regulované sazby byly stanoveny na příliš nízké úrovni na to, aby se nezávislí dodavatelé mohli účastnit hospodářské soutěže se ziskem. Podle společnosti Centrica nebylo možné soutěžit o určité kategorie konečných uživatelů (zejména o uživatele s vysokou spotřebou energie využívající sazbu G4 a další velké průmyslové uživatele), a to dokonce ještě před vznikem sazebního schodku, neboť souhrnné sazby k tomu nikdy nedávaly prostor. Konkurenční nevýhoda, na kterou Centrica poukazuje, vznikla především u kategorie uživatelů, kterou tvoří podniky v sektoru služeb a malé průmyslové podniky napojené na síť nízkého napětí, a v segmentu domácností.
(45)
Údaje, které poskytla Centrica, zejména srovnání regulovaných sazeb a odhadovaných tržních cen, Komise převzala v rozhodnutí o zahájení řízení (viz 30. bod odůvodnění a tabulka 3).
(46)
Podle názoru společnosti Centrica systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku (který kompenzoval ztráty distributorů, nikoli však dodavatelů), ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (13). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly pro spotřebitele transparentní.
(47)
Kromě toho Centrica tvrdila, že mechanismus vyrovnání schodku není ze dvou důvodů vyvážený: zaprvé, schodek bude splacen převážně konečnými uživateli nízkého napětí, ačkoli k jeho vzniku přispěli převážně velcí koneční uživatelé vysokého napětí. Zadruhé, koneční uživatelé na volném trhu musejí platit za schodek, k jehož vzniku nijak nepřispěli.
(48)
Centrica podpořila předběžný názor Komise, že španělský režim pro vyrovnání schodku zahrnuje převod státních prostředků. Centrica rovněž tvrdila, že se státními prostředky bylo spojeno i rozhodnutí španělské vlády, jímž výrobcům povolila sekuritizaci práv na splacení.
(49)
Sdružení ACIE vypočítalo, že odhadované náklady na pořízení energie, které byly vzaty jako základ pro regulované sazby v roce 2005, byly o 68 % nižší než skutečné náklady, které dodavatelům vznikly při nákupu energie na velkoobchodním trhu. Sdružení zdůraznilo vážné dopady, které měl sazební schodek z roku 2005 na nezávislé dodavatele. Podle ACIE měli dodavatelé na volném trhu podobné pořizovací náklady jako distributoři. Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni přilákat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládní prognózy velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Centrica odhaduje, že v roce 2005 utrpěla ztrátu ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
PŘIPOMÍNKY UŽIVATELŮ S VYSOKOU SPOTŘEBOU ENERGIE
(50)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie se do řízení zapojili prostřednictvím svého sdružení AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energía). Někteří z nich (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica a Alcoa) se do řízení zapojili i sami za sebe. Společnost Alcoa je výrobce hliníku a ve Španělsku provozuje tři výrobní zařízení, která se nacházejí ve městech San Ciprián, La Coruña a Avilés a která v roce 2005 využívala souhrnnou sazbu G4 (sazbu vyhrazenou pro odběratele s vysokou spotřebou energie s možností přerušení dodávek). Společnost Ferroatlántica vyrábí slitiny hliníku a železa a využívala sazbu 3.4 za přerušitelné dodávky. Společnost Asturiana de Zinc je výrobce zinku a pro svůj závod ve městě San Juan de Nieva využívala sazbu G4.
(51)
Ve svých připomínkách uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují závěr Komise, že průmyslové sazby (G4 a jiné sazby za přerušitelné dodávky) představují státní podporu, a tvrdí, že sazby nebyly zdrojem hospodářského zvýhodnění, nezahrnovaly státní prostředky a neovlivňovaly hospodářskou soutěž ani obchod mezi členskými státy.
Žádná ekonomická výhoda
(52)
Podle názoru uživatelů s vysokou spotřebou energie je měřítko, které je v rozhodnutí o zahájení řízení použito k určení existence výhody, nesprávné. Komise srovnávala průmyslové sazby s průměrnou velkoobchodní tržní cenou (cenou na organizovaném trhu), která byla považována za reprezentativní pro náklady, které by tyto společnosti bývaly musely uhradit na trhu za běžných podmínek. Jelikož průmyslové sazby byly považovány za nižší než cena na organizovaném trhu, rozhodnutí o zahájení řízení dospělo k závěru, že sazby poskytovaly příjemcům hospodářskou výhodu.
(53)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že organizovaný trh je spotový trh, na němž se každou hodinu obchoduje s elektřinou pro následující den. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie trpí organizovaný trh určitými nedostatky, které ovlivňují jeho účinnost a konkurenceschopnost. Proto ceny na organizovaném trhu přesně neodrážejí mezní náklady na výrobu, a tudíž ani situaci dokonalé hospodářské soutěže. Velcí koneční uživatelé, kteří odebírají velké objemy elektřiny a mají ploché profily spotřeby, nepořizují elektřinu na organizovaném trhu, ale zpravidla uzavírají dvoustranné smlouvy s dodavateli elektřiny. To potvrzuje i zpráva OMEL z roku 2005, z níž je patrné, že elektřinu pořizovalo přímo na organizovaném trhu jen sedm uživatelů, kteří vyhovovali daným požadavkům a představovali 5 % obchodované elektřiny.
(54)
V každém případě i za předpokladu, že by bylo možné považovat ceny zaznamenané na organizovaném trhu za platné měřítko, nebylo by správné použít průměrnou velkoobchodní cenu z roku 2005, jak to učinila Komise, jelikož tato průměrná cena odráží poptávku po elektřině u dodavatelů, kteří obsluhovali různorodé portfolio konečných uživatelů včetně domácností a malých podniků. Podle sdružení AEGE a společností Ferroatlántica a Asturiana de Zinc by vhodným měřítkem byla minimální cena zaznamenaná na organizovaném trhu v roce 2005, tj. 18,36 EUR/MWh, neboť tato cena by nejvíce odrážela konkurenční tržní podmínky na organizovaném trhu (na němž výrobci nabízejí elektřinu za cenu rovnou jejich mezním nákladům). Velcí průmysloví spotřebitelé nejsou v situaci, kterou by bylo možné srovnávat se situací jiných konečných uživatelů, zejména domácností. Proto průměrná cena na organizovaném trhu není vhodným měřítkem. Podle společnosti Alcoa by Komise měla místo toho srovnat zpochybňované sazby s cenami, na nichž se velcí koneční uživatelé dohodli v rámci dvoustranných smluv.
(55)
Alcoa poskytla příklad dvoustranné tržní ceny a uvedla, že její tři závody na výrobu hliníku vždy využívaly sazbu G4. Společnost Alcoa však také vlastní závod na výrobu oxidu hlinitého (Alúmina Española), pro nějž na konci roku 2004 uzavřela dvoustrannou smlouvu s dodavatelem. Tato smlouva byla uzavřena na dva roky s možností prodloužení o další rok. Tři závody na výrobu hliníku mají stejný plochý profil spotřeby jako závod na oxid hlinitý. Závod Alúmina však spotřebuje výrazně menší objemy elektřiny (0,35 TWh oproti 1,3 TWh v závodech v Avilés a La Coruña a oproti 3,4 TWh v závodě v San Cipriánu). Průměrná cena dohodnutá na základě této smlouvy byla 34,45 EUR/MWh (včetně nákladů na jaderné moratorium, nákladů na přístup k síti a dalších přidružených nákladů). Tato cena byla získána na základě nabídkového řízení a nabídky dodavatelů se od sebe lišily o méně než 5 EUR.
(56)
Podle společnosti Alcoa lze rozdíl mezi touto dvoustranně dohodnutou cenou (34,45 EUR/MWh) a sazbou G4 (23,90 EUR/MWh) vysvětlit objektivními faktory. Zejména tím, že uživatelé sazby G4 podléhají regulačním omezením, která se nevztahují na dvoustranné smlouvy, např. závazku využít veškerý výkon nasmlouvaný v rámci sazby G4 (nevyužití podléhá sankcím), požadavku vlastnit zařízení pro kontrolu napětí a požadavku uhradit elektřinu do 20 dnů (zatímco dvoustranné smlouvy nabízejí výhodnější platební podmínky).
(57)
Alcoa tudíž dospěla k závěru, že hypotetická tržní cena použitelná na její tři závody na výrobu hliníku by byla výrazně pod cenou 34,45 EUR/MWh, protože tyto závody mají vyšší úroveň spotřeby. Pokud by se navíc zvážilo průměrné obchodní rozpětí 10 EUR/MWh, čisté náklady na dodávky elektřiny do závodu na výrobu oxidu hlinitého by dosáhly 24,25 EUR/MWh, což se velmi blíží souhrnné sazbě G4.
(58)
Společnost Ferroatlántica poukázala na to, že v rozhodnutí o zahájení řízení byla nesprávně interpretována regulovaná sazba 3.4 používaná v roce 2005, jelikož do základní sazby byly nesprávně promítnuty slevy a sazba byla srovnána s poplatkem za přístup, který je desetkrát vyšší než poplatek použitelný v jejím případě (a v případě velmi velkých odběratelů). Ferroatlántica také předložila důkazy o tom, že i když v roce 2004 měsíční průměrná tržní cena pro forwardové smlouvy na dodávky elektřiny v roce 2005 byla 31,68 EUR/MWh, v prosinci 2004 byla tato cena 31,05 EUR/MWh. Z toho by vyplývalo, že by společnost získala základní dodávky elektřiny v roce 2005 za tuto cenu v době, kdy byly stanoveny regulované sazby. Po přičtení „dodatečných služeb“ (3,92 EUR/MWh) a příslušné přístupové sazby (1,70 EUR/MWh) by průmyslový uživatel získal tržní cenu 36,67 EUR/MWh, která je nižší než cena 56,11 EUR/MWh u sazby 3.4 použitelné pro uživatele s vysokou spotřebou energie.
(59)
Ve skutečnosti byly další slevy z této sazby odměnou za kapacitu k poskytování služeb souvisejících s řízením odběru a za odsouhlasení těchto služeb ve prospěch soustavy. Ferroatlántica v tomto ohledu dodává, že sleva ze sazby odrážela různé poskytované služby, konkrétně hodinové rozlišování (s noční a víkendovou spotřebou), přerušitelnost (přijetí dodávek na žádost provozovatele sítě), sezonní povahu (s koncentrací dodávky do měsíců s nízkou poptávkou) a řízení jalové energie. Pouze těmito slevami, které byly proměnlivé a byly stanoveny nařízením od roku 1995, a nikoli úrovní regulované sazby lze vysvětlit a podle názoru společnosti Ferroatlántica zdůvodnit nižší průměrnou cenu elektřiny placenou v roce 2005.
(60)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují v rozhodnutí o zahájení řízení tvrzení, že výhoda nebyla úměrná spotřebovávaným objemům a u velkých odběratelů byla zpravidla vyšší. V této souvislosti uživatelé s vysokou spotřebou energie např. uvádí, že sám regulační orgán CNE potvrdil, že úroveň sazby G4 měla být dokonce ještě nižší. Uživatelé s vysokou spotřebou energie podotýkají, že velcí odběratelé využívající sazbu G4 nebo 3.4 spotřebovali mnohotisíckrát více elektřiny než průměrní odběratelé vysokého napětí, a zaplatili jen třikrát méně než oni.
(61)
Běžné by také bylo, kdyby velcí odběratelé obdrželi vyšší jednotkovou slevu z ceny. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie je proto závěr, že průmyslové sazby představovaly určitou výhodu, velmi sporný. Připomínají, že v každém případě je na Komisi, aby o existenci takovéto výhody poskytla přesvědčivé důkazy.
(62)
Alcoa rovněž poukázala na to, že cena, kterou platí ve Španělsku, je téměř stejná jako průměrná vážená cena, kterou platí závody vyrábějící hliník v EU, a je dokonce vyšší než průměrná vážená cena placená v EHP.
Žádné státní prostředky
(63)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že to byli oni, kdo platil průmyslové sazby přímo distributorům, aniž by se prostředky dostaly pod kontrolu státu, a že tudíž v souladu s judikaturou ve věci PreussenElektra předmětný režim nezahrnoval prostředky státu.
(64)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že mezi stanovením sazeb, k němuž došlo na konci roku 2004, a zavedením mechanismu pro vyrovnání schodku prostřednictvím odběratelů, který byl přijat až v červnu 2006, uplynula určitá doba. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tvrdila, že došlo k využití státních prostředků, neboť do faktur pro uživatele byl zařazen příplatek, který byl kvalifikován jako parafiskální poplatek. Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že pokud by byla tato hypotéza přijata, pak by se opatření, které nebylo podporou v roce 2005, podporou stalo v roce 2006 (ex post). To by bylo v rozporu se základními zásadami práva EU, jako jsou právní jistota a legitimní očekávání. Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že označení určitého opatření za podporu závisí pouze na okolnostech, které existují v době jeho přijetí, a nemůže záviset na budoucích událostech, zejména v případě, že je nelze rozumně předvídat. Citují generálního advokáta Jacobse ve věci Van Calster (14): „situaci je nutno posuzovat ke dni prvotního zavedení poplatků a nelze ji zpětně měnit“.
(65)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie uvádí, že regulované sazby z roku 2005 nepředstavovaly v tomtéž roce státní podporu. Tyto společnosti podotýkají, že analýza mechanismu financování je za těchto okolností irelevantní, neboť mechanismus byl zaveden až v roce 2006. Posouzení způsobu financování by bylo relevantní pouze v případě, že by opatření představovalo státní podporu již od začátku. Jelikož sazby nezahrnovaly podporu, zastávají uživatelé s vysokou spotřebou energie názor, že Komise nemůže příplatek využít jako východisko k tomu, aby došla k opačnému závěru.
(66)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále tvrdí, že v případě parafiskálních daní je způsob financování opatření v každém případě relevantní z hlediska posouzení státní podpory pouze tehdy, je-li daň „povinně vázána na podporu“, tedy existuje-li přímá a bezprostřední vazba mezi opatřením a způsobem jeho financování (15). Uživatelé s vysokou spotřebou energie existenci takovéto vazby popírají, neboť příplatek byl určen k pokrytí schodku, který vznikl při zúčtování regulovaných činností, při nichž nešlo pouze o poskytování elektřiny za regulované sazby, ale také o jiné náklady související se soustavou. Příplatek proto nebyl specificky vyčleněn na pokrytí ztrát vzniklých při dodávkách elektřiny za regulované sazby. Zadruhé, neexistovala žádná přímá ani nepřímá vazba mezi úrovní sazeb a uplatněným příplatkem, neboť sazby stanovené v roce 2004 byly bezpodmínečné (nepodléhaly dalším úpravám v následujících letech).
(67)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále uvádí, že příplatek nepředstavoval parafiskální poplatek či dávku, protože podle španělského práva neměl fiskální povahu. Fiskální opatření se používají k financování veřejných výdajů, zatímco v tomto případě bylo cílem příplatku vyrovnat schodek, který vytvořily soukromé hospodářské subjekty (distributoři), jež v rámci elektroenergetické soustavy prováděly regulované činnosti. Podle španělské ústavy lze nová fiskální opatření zavést pouze zákonem (nikoli královským dekretem). Stát navíc nikdy není vlastníkem příjmů z příplatku ani nemá pravomoc s nimi nakládat, jelikož tyto prostředky se převádí na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE a stát si je nemůže přivlastnit. Proces vyrovnání je plně automatický a CNE nemá žádný prostor pro vlastní uvážení ani autonomii či kontrolu nad určením nebo výší finančních prostředků, které mají být vyrovnány jednotlivým subjektům.
(68)
Komise podle uživatelů s vysokou spotřebou energie tuto skutečnost uznala v rozhodnutí o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (16), v němž uvedla, že „převod částek prostřednictvím regulačního orgánu CNE má sloužit především účetním účelům“, a nedospěla k závěru, že by opatření zahrnovalo státní prostředky.
(69)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že tato situace je totožná se scénářem „nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí“, neboť v obou případech vláda zavedla příplatek, který měl vyrovnat trvalé náklady spojené se soustavou. Tato argumentace byla podle všeho potvrzena také ve věci týkající se Spojeného království (17).
Žádný dopad na hospodářskou soutěž a obchod
(70)
Společnosti Asturiana de Zinc a Alcoa tvrdí, že vzhledem ke zvláštním vlastnostem trhů s hliníkem a zinkem nemůže mít opatření týkající se ceny elektřiny použité při výrobě těchto kovů žádný dopad na obchod v EU, jelikož kovy jsou komodity a jejich ceny se stanovují na světové úrovni na Londýnské burze kovů. Za těchto okolností se rozdíly mezi místními výrobními náklady nepromítají do rozdílů ve světových cenách.
(71)
Tyto dvě společnosti tvrdí, že v EU roste ve výrobě hliníku a zinku schodek, zatímco poptávku v rostoucí míře uspokojují dovozy ze třetích zemí.
(72)
Pokud ve Španělsku zanikne odvětví výroby hliníku a zinku, nezastoupí je žádné nové subjekty z EU, neboť závody (na výrobu hliníku) v EU již naplno využívají svoji kapacitu a žádný nový ani stávající výrobce by neměl motivaci svou kapacitu zvyšovat, jelikož si nemůže být jist, že bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Schodek by tudíž byl pokryt pouze z dovozu.
(73)
Alcoa kromě toho tvrdí, že sazby neohrožují zájmy jiných evropských výrobců, neboť nabízejí elektřinu za cenu, která je totožná s průměrnou cenou placenou jinými výrobci hliníku v EU-25.
I kdyby průmyslové sazby s doložkou o přerušení představovaly podporu, šlo by o „existující podporu“
(74)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že sporné sazby existovaly již před přistoupením Španělska k EU.
(75)
I když označení „sazba G4“ bylo formálně zavedeno ministerským nařízením ze dne 6. března 1986, sazba fakticky existovala již před 1. lednem 1986, kdy Španělsko přistoupilo k EU, neboť odpovídá bývalé „průmyslové sazbě I při dlouhodobém využívání“, která byla stanovena ministerským nařízením ze dne 14. října 1983, tedy před přistoupením Španělska k EU. Všichni koneční uživatelé elektřiny, kteří využívali sazbu I, byli automaticky převedeni do sazby G4, což byla de facto stejná sazba s novým jménem.
(76)
Ministerské nařízení z roku 1983 rovněž výslovně stanoví i ostatní sazby s doložkou o přerušení.
(77)
Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie by navíc opatření představovalo existující podporu na základě článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (18), a to kvůli uplynutí desetileté promlčecí lhůty.
Zpětnému získání podpory by bránila zásada legitimního očekávání
(78)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že i za předpokladu, že by nebylo možné považovat sazby za existující podporu, by zpětnému získání podpory bránila zásada legitimního očekávání. V průběhu celého roku 2005 byly sazby předmětem přímé platby mezi soukromými hospodářskými subjekty. Uživatelé nemohli předem vědět, že se ze sazeb stanovených v prosinci 2004 stane na základě vládního opatření přijatého v červnu 2006 státní podpora. Žádný (jakkoli obezřetný) hospodářský subjekt nemohl tuto změnu ve své právní situaci očekávat. Proto uživatelé legitimně očekávali, že jejich sazby státní podporu nezahrnují.
PŘIPOMÍNKY OD GALICIJSKÉ A ASTURSKÉ REGIONÁLNÍ SAMOSPRÁVY
(79)
Pokud jde o možnou podporu pro uživatele s vysokou spotřebou energie, galicijská regionální samospráva tvrdí, že se Komise dopustila chyby, když použila cenu na organizovaném trhu jako náhradu za tržní cenu, jelikož uživatelé s vysokou spotřebou energie obvykle uzavírají dlouhodobé smlouvy s výrazně lepšími podmínkami.
(80)
Vzhledem k tomu, že dosud nebyla dokončena liberalizace španělského trhu, a zejména s ohledem na neexistenci dvoustranných smluv mezi výrobci a velkými odběrateli má galicijská regionální samospráva za to, že by bylo dobré použít jako měřítko skutečné náklady, které platí výrobci za dodávky těmto odběratelům. Alternativně by bylo možné získat referenční cenu na základě odborné literatury (Wilson, 1993 (19) a Castro-Rodríguez (20), 1999), a to zvážením buď nákladů spojených s nejúčinnější technologií, která vyhovuje specifickým potřebám uživatelů s vysokou spotřebou energie, nebo průměrných nákladů na elektřinu během různých hodin dne. Rozdíl mezi takto získanou referenční cenou a regulovanou sazbou placenou v roce 2005 by byl mnohem nižší. Regionální galicijská samospráva dále tvrdí, že všichni španělští uživatelé včetně těch, kteří mají vysokou spotřebu energie, postupem času v každém případě schodek, který vznikl v důsledku uplatnění nízkých sazeb v roce 2005, splatí.
(81)
Kromě výše uvedeného má regionální galicijská samospráva za to, že systém sazeb v podobě z roku 2005 nebyl právně selektivní, neboť stát nehodlal poskytnout konečným uživatelům výhodu, ale pouze se při stanovení sazeb v roce 2004 dopustil chyb v prognózách tržních trendů a cen. Regionální galicijská samospráva rovněž zpochybňuje závěr, že systém měl dopad na obchod v rámci EU.
(82)
Připomínky asturské regionální samosprávy jsou obdobné jako připomínky španělské vlády, na které odkazují.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(83)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory.
Žádná příčinná souvislost mezi opatřením státu a schodkem, schodek nelze přičítat státu
(84)
Španělsko tvrdí, že schodek nelze přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(85)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev státní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je stanovení sazeb tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(86)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci.
(87)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala (quod non), byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu (quod non), že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
Žádné prostředky státu
(88)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát ani nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a je téže povahy. Sazba je tudíž soukromá cena.
(89)
Zadruhé, finanční prostředky nevybírá stát ani nejsou placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírají distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručují spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytuje, neboť odměnu nabízí systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (21) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynou do státní pokladny, neuvádí se v rozpočtových zákonech, nepodléhají ověřování ze strany nejvyššího kontrolního úřadu a není možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhají úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(90)
Španělsko znovu opakuje, že s těmito prostředky nakládá španělský regulační orgán CNE, který plní pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2011 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (SA NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet vedený jménem CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit.“ Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
Žádná výhoda
(91)
Španělsko nesdílí názor Komise, že regulované sazby poskytují ekonomickou výhodu konečným uživatelům (nebo distributorům).
(92)
Pokud jde o konečné uživatele, Španělsko znovu opakuje, že schodek je výsledkem vyšší moci, a tvrdí, že schodek nevytvářel výhodu pro velké odběratele, jelikož byl s úrokem převeden do sazeb v nadcházejících letech. Proto je údajná ekonomická výhoda plynoucí z nižší ceny elektřiny pouze zdánlivá, neboť rozdíl oproti cenám na volném trhu spotřebitelé uhradí s úrokem.
Dodávky energie za regulované sazby jsou službou obecného hospodářského zájmu
(93)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem EU, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(94)
Španělské orgány zejména tvrdí, že dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol).
(95)
Parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání podle názoru Španělska prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
Závazek Španělska
(96)
Jak je uvedeno v 25. a 26. bodě odůvodnění, schodek vytvořený v roce 2005 je splácen v ročních splátkách včetně úrokové sazby odpovídající sazbě Euribor bez diferenciálu. Aniž jsou dotčeny jeho připomínky, Španělsko se zavázalo, že zpětně zvýší úrokovou sazbu účtovanou uživatelům z řad podniků, jejichž připojení přesahuje 1 kV. Toto zvýšení se určí v poměru k tomu, jak ke schodku z roku 2005 přispěli uživatelé z řad podniků, na něž se vztahuje stávající řízení a jimž byla energie dodávána za souhrnné sazby. Úroková sazba bude odpovídat uplatnění diferenciálu ve výši 65 bazických bodů nad referenční sazbu Euribor, čímž bude obecně vyrovnána se sazbou uplatněnou na schodek v následujících letech.
(97)
Příslušná částka bude uživatelům z řad podniků účtována takto: pokud jde o roční splátky za část schodku z roku 2005, které již byly zaplaceny, uplatní se jednorázové zvýšení přístupových sazeb; pokud jde o částku, kterou je ještě třeba uhradit, uplatní se vyšší úroková sazba přímo na každou roční částku, a to opět ve formě vyšších přístupových sazeb.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(98)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v EU. Jelikož musejí být splněny všechny tyto podmínky, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(99)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V daném případě musí šetření zjistit, a to rovněž s ohledem na splácení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005, zda existoval kladný rozdíl mezi regulovanými sazbami stanovenými v roce 2005 a tržními cenami, které by potenciální příjemci bývali museli uhradit za pořízenou elektřinu a služby poskytované v rámci jejich sazebního režimu. Jakákoli výhoda, pokud jde o tržní podmínky, musí být doložena odkazem na skutečné tržní ceny. Tyto záležitosti, tedy existence kladného rozdílu - nebo naopak jeho nepřítomnost - mezi cenami elektřiny na organizovaném trhu, tržními cenami a regulovanými sazbami a splácení schodku, jsou jedna po druhé zkoumány níže.
Srovnání s průměrnými cenami elektřiny na organizovaném trhu
(100)
Průměrné ceny elektřiny na organizovaném trhu jsou ukazatelem obecných cenových úrovní na velkoobchodním trhu. Tato průměrná referenční cena v průběhu celého roku 2005 činila 59,47 EUR/MWh. Jak je popsáno a znázorněno v 19. bodě odůvodnění (graf 1), během sedmi ne po sobě jdoucích měsíců roku 2005 byly průměrné velkoobchodní ceny vyšší než ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných regulovaných sazbách, které se uplatňovaly na všechny konečné uživatele. Proto se zdá, že průměrná sazba, která byla stanovena dekretem č. 2392/2004, vedla ke kladnému rozdílu ve prospěch všech konečných uživatelů, kteří si vybrali regulované sazby, a to alespoň během většiny měsíců v roce 2005.
(101)
Avšak v měsíčních obdobích nepřesahujících jeden rok tento rozdíl v pěti měsících (od ledna do května 2005) neexistoval, a výhoda tudíž nebyla poskytnuta celému regulovanému systému sazeb. Pokud se navíc srovnají období, která jsou delší než jeden rok, např. období do 30. prosince 2007, je možná akumulovaná výhoda od června 2005 více než eliminována poklesem průměrných cen na organizovaném trhu, které se prudce propadaly, až v březnu 2007 dosáhly 37 EUR/MWh, zatímco ceny zahrnuté v regulovaných sazbách se ve stejném období pohybovaly okolo 68 EUR/MWh. Ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných sazbách byly od října 2006 ve skutečnosti mnohem vyšší než velkoobchodní dodavatelské ceny (viz graf 1). Přínosy a ekonomické zvýhodnění u odběratelů, jimž byla energie dodávána za regulované sazby v době, kdy byly ceny na organizovaném trhu vyšší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách, tak mohou být eliminovány, když jsou ceny na organizovaném trhu nižší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách.
(102)
Z toho vyplývá, že jak v měsíčních obdobích, která v roce 2005 v součtu nedosáhla jednoho roku, tak ve dvouletých obdobích zahrnujících i část roku 2005 ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách použitelných v roce 2005 podle všeho ve srovnání s velkoobchodními cenami elektřiny na organizovaném trhu nijak nezvýhodňovaly skupinu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby. Skutečností však je, že příjmy z poplatků za přístup a z regulovaných sazeb, které byly hrazeny v rámci celé elektroenergetické soustavy, v roce 2005 nestačily k pokrytí regulovaných nákladů soustavy. Proto je třeba prozkoumat, zda je zavedený mechanismus dostatečný k tomu, aby zaručil, že bude schodek splacen.
Splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005
(103)
Jak je popsáno v 15. a 20.-22. bodě odůvodnění, účty elektroenergetické soustavy v roce 2005 zahrnovaly všechny regulované náklady a příjmy soustavy, aniž by byly konkrétní příjmy přiděleny na konkrétní náklady. Například náklady na přenos a distribuci (4,410 miliardy EUR) nebo náklady na podporu kombinované výroby tepla a energie nebo výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů (2,701 miliardy EUR) nebyly rozdělovány mezi regulované příjmy ze souhrnných sazeb na regulovaném trhu a/nebo příjmy z regulovaných poplatků za přístup na volném trhu a tyto dva druhy příjmů nebyly nijak rozlišovány ani při financování uvedených nákladů. Ve skutečnosti mají všichni uživatelé soustavy zisk a lze očekávat, že přispějí k uhrazení nákladů na podporu účinnějších forem kombinované výroby a výroby energie z obnovitelných zdrojů nebo nákladů na služby v oblasti přenosu a distribuce. V tomto systému nekumulativních nákladů u každé sazby není možné následně objektivně rozdělit náklady mezi uživatele na volném trhu a uživatele, kteří využívají regulované sazby, a v rámci této druhé kategorie uživatelů mezi 25 různých sazebních stupňů, které byly v roce 2005 použitelné. Z toho je patrné, že je záhodno zanalyzovat možné výhody či naopak jejich neexistenci u schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 jako celku.
(104)
V tomto ohledu Španělsko zavedlo mechanismus pro zpětné získání celého schodku z roku 2005, což je v souladu se zmiňovanou univerzálností účtů tehdy uplatňovaného systému. Nedostatek regulovaných příjmů elektroenergetické soustavy k pokrytí nákladů soustavy se řešil pomocí zdrojů shromážděných prostřednictvím „specificky vyčleněného příspěvku“ stanoveného královským dekretem č. 809/2006. Od poloviny roku 2006 se schodek začal zpětně získávat za použití příplatku v hodnotě 1,378 % souhrnných regulovaných sazeb a 3,975 % přístupových poplatků, a poté příplatků nutných k zaručení, že částka 3,8 miliardy EUR plus úroky bude získána během 14,5 roku, tedy v období do roku 2020 (viz body odůvodnění 25 a 26).
(105)
Z toho vyplývá, že příjmy ze zvláštního příspěvku vyčleněného na financování schodku z roku 2005 umožňují uživatelům soustavy hradit účty za elektřinu (s navýšením nutným k následnému vyrovnání účtů soustavy za rok 2005) s výrazným prodlením.
(106)
Za těchto okolností je jediným sporným aspektem metody, která byla v roce 2006 zvolena ke splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 a k vyrovnání účtů, nízká úroková sazba, která byla zpočátku uplatněna na roční splátky, tedy konkrétně referenční sazba Euribor bez diferenciálu. Jak je podrobněji popsáno v 96. a 97. bodě odůvodnění, Španělsko se zavázalo, že úrokovou sazbu pro uživatele z řad podniků, na které se vztahuje stávající řízení, zvýší. Španělsko se zavazuje, že nad referenční úrokovou sazbu uplatní diferenciál ve výši 65 bazických bodů.
(107)
Uplatněním této změny na opatření, které bylo původně použito ke splacení schodku z roku 2005 a které vylučuje domácnosti a malé podniky, jež v rámci opravného mechanismu platily nejvyšší regulované sazby, se ruší jakákoli hypotetická výhoda, kterou společnosti mohly z odkladu plateb od roku 2006 získat. Uplatnění příplatku k sazbě kromě toho znamená, že celková zpětně získaná částka je u každé společnosti přímo úměrná její spotřebě elektřiny. Čím více elektřiny společnost spotřebuje, tím vyšší je příplatek.
Srovnání s tržními cenami elektřiny
(108)
Zadruhé, jak podotýkají některé zúčastněné strany, ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nejsou odpovídajícím měřítkem, podle něhož by bylo možné porovnat tržní ceny s cenami elektřiny placenými velkými odběrateli na základě regulovaných sazeb. Faktem je, že na základě důkazů obsažených ve zprávě z roku 2005, již vypracoval OMEL, hospodářský subjekt na trhu s elektřinou, pouze sedm konečných uživatelů - oproti stovkám průmyslových a velkých uživatelů z řad podniků - představovalo 5 % poptávky po elektřině pocházející přímo z organizovaného trhu. Průmysloví a jiní velcí odběratelé, zejména odběratelé s vysokou spotřebou energie, u nichž energie představuje výrazný podíl výrobních nákladů (zpravidla 30-40 % u výroby hliníku) požadují a získávají předvídatelné cenové a dodavatelské podmínky. Tyto podmínky jsou stanoveny ve smlouvách s delšími lhůtami než na následující den. Ceny, které jsou každou hodinu kotovány na denním trhu, např. organizovaném trhu s elektřinou, názorně ukazují průměrné tržní ceny dodavatelů, kteří obsluhují různorodé portfolio odběratelů včetně domácností. Nejsou však přiměřeným měřítkem pro určení cen, které by uživatelé s vysokou spotřebou energie měli platit na volném trhu na základě smluv s delšími lhůtami než na následující den. Na rozdíl od stanoviska v rozhodnutí o zahájení řízení z vyšetřování vyplynulo, že regulované sazby, které jsou nižší než průměrné ceny na organizovaném trhu, nutně nezvýhodňují průmyslové uživatele oproti tržním podmínkám, neboť ceny na organizovaném trhu nejsou pro většinu těchto uživatelů tržní ceny. Tím jsou rozptýleny pochybnosti, pokud jde o tuto otázku.
(109)
Kromě toho nebyla v roce 2005 ve Španělsku možnost přejít na volný trh nezvratná. Odběratelé si mohli kdykoli vybrat mezi nejatraktivnějšími nabídkami na regulovaném a volném trhu, což do určité míry vedlo ke sblížení cen. Reverzibilita dodavatelských možností zpravidla nutně stlačuje maloobchodní tržní ceny v situacích, kdy dochází ke zvýšení velkoobchodních cen, jako tomu bylo ve Španělsku od dubna 2005, zatímco opačná pobídka ke zvýšení cen na volném trhu s cílem přiblížit je k nejvyšším úrovním regulovaných sazeb nastává, když je situace opačná.
(110)
Jak potvrzuje sdružení nezávislých dodavatelů (42.-49. bod odůvodnění), během roku 2005 dodavatelé na volném trhu museli dodržovat své smlouvy, nebo je jednostranně ukončit, pokud to bylo možné, nebo znovu vyjednat ceny a upravit je směrem nahoru, a to s rizikem, že jejich odběratelé přejdou na regulovaný trh. Ztráty, které dodavatelům na volném trhu podle jejich vlastních tvrzení vznikly, naznačují, že ceny na volném trhu v roce 2005, zejména u jednoletých smluv, které byly dodržovány, zůstávaly v blízkosti příslušných úrovní regulovaných sazeb, a proto tyto regulované sazby ve srovnání se skutečnými cenami na volném trhu de facto neposkytovaly žádnou ekonomickou výhodu.
(111)
To tudíž znamená, že dva hypotetičtí navzájem si konkurující průmysloví uživatelé, jeden s jednoletou smlouvou na dodávky elektřiny v rámci volného trhu po dobu od ledna do prosince 2005 a druhý s dodávkami za regulované sazby ve stejném období, nesli, pokud byly všechny ostatní faktory rovnocenné, obdobné náklady na elektřinu. Jediný důsledek, který měla úroveň regulovaných sazeb v roce 2005 na ceny na volném trhu, ve skutečnosti spočíval v tom, že uživatelé na volném trhu měli nepřímou výhodu plynoucí z omezení cenových nárůstů, a to i vezmeme-li v úvahu, že tyto nárůsty byly smluvně možné během roku, nebo v dlouhodobějším měřítku v průběhu celého roku 2005. Skutečnou či potenciální hospodářskou soutěž mezi průmyslovými uživateli, kteří získávali elektřinu na volném, respektive regulovaném trhu, nemohly regulované sazby narušit.
(112)
Zatřetí, v rozhodnutí o zahájení řízení se Komise odvolávala zejména na nízké úrovně regulovaných sazeb ve výši 23,90 EUR/MWh a 27,00 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro velké průmyslové odběratele (sazba G4), respektive velké průmyslové odběratele s přerušitelnými dodávkami (např. sazba 3.4), jak ukazuje tabulka 3 v 30. bodě odůvodnění. Jak podotýkají některé třetí strany, úrovně regulovaných sazeb, vůči nimž se v rozhodnutí o zahájení řízení vznášejí námitky, nejsou sazbami, nýbrž průměrnými cenami po slevách. Úrovně základních sazeb stanovené dekretem č. 2392/2004 (uvedené v tabulce 1) byly bez slev 56,12 EUR/MWh (sazba 3.4), respektive 25,44 EUR/MWh (sazba G4).
(113)
V tomto ohledu byly během formálního vyšetřování zjištěny důkazy o tom, že regulované sazby pro průmyslové uživatele, které jsou zmiňovány v rozhodnutí o zahájení řízení, se nacházely na úrovni tržních cen použitelných během celého období od ledna do prosince 2005. Tato skutečnost je vysvětlena níže.
(114)
Zaprvé, byly nalezeny důkazy, že existovaly dvoustranné tržní ceny ve výši 34,45 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro uživatele s vysokou spotřebou energie na volném trhu (55.-57. bod odůvodnění). S ohledem na obchodní rozpětí, které je nižší než průměrné rozpětí ve výši 10 EUR uvedené v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování, tato tržní cena ukazuje, že náklady na dodávky se blížily částce 25,44 EUR/MWh nejnižší regulované sazby (G4) (průměrná cena ex post 23,90 EUR/MWh). Pokud se vezmou v úvahu objektivní rozdíly u dodávek za regulované sazby, např. 9,7krát vyšší objemy dodávek, investice do kontrolního zařízení a lhůty pro platbu, ze skutečnosti, že regulované sazby byly nižší, zjevně nevyplývá pro příjemce žádné nepatřičné ekonomické zvýhodnění.
(115)
Zadruhé, z dostupných důkazů je patrné, že v prosinci 2004 bylo možné uzavírat na dodávky mezi lednem a prosincem 2005 jednoleté smlouvy o základních dodávkách, které se zakládaly na termínovaných tržních cenách ve výši 31,05 EUR/MWh. Pro průmyslové uživatele s přerušitelnými dodávkami se silnou modulací zátěže byla k dispozici konečná tržní cena (s dodatečnými službami a přístupovou sazbou) ve výši 36,67 EUR/MWh, která je nižší než příslušná základní sazba (sazba 3.4), (viz 16., 18. a 58. bod odůvodnění).
(116)
Dodatečné slevy, které byly k dispozici v rámci regulovaných sazeb za řízení odběru (např. modulace zátěže, přerušitelnost), umožňovaly, aby uživatelé, kteří tyto služby poskytují, měli na regulovaném trhu nižší průměrné ceny (22). Tyto slevy, jimiž se rozhodnutí o zahájení řízení specificky nezabývá, byly odměnou za cenné služby pro síť ze strany poptávky, které vyžadovaly úpravy obchodních či průmyslových procesů, investice do nich či jejich omezení. Modulace zátěže vyžaduje, aby byly energeticky náročné průmyslové a obchodní procesy prováděny spíše mimo špičku než během ní, aby se snížila spotřeba a napětí v elektrické síti. I služby v oblasti přerušitelnosti, které jsou síti poskytovány, jsou ekonomicky užitečné. Ty totiž spočívají v tom, že dotčený průmyslový uživatel umožní provozovateli soustavy, aby po upozornění v krátkém předstihu (od několika vteřin do dvou hodin) a na dlouhou dobu (od jedné do dvanácti hodin) přerušil dodávku. Tak tomu bylo v případě příslušných regulovaných sazeb ve Španělsku.
(117)
Přínosy těchto služeb z hlediska zajištění kontinuity dodávek elektřiny se uznávají v právních předpisech EU. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (23) od členských států vyžaduje, aby zohledňovaly technologie pro řízení poptávky a přijímaly opatření k odstranění překážek, které brání využívání smluv na přerušitelný odběr elektřiny, aby byla zachována rovnováha mezi nabídkou a poptávkou. Tyto služby doplňují, a mohou dokonce nahradit jiné způsoby regulace, které provozovatelé sítě používají, aby se v elektrické síti zaručil soulad mezi poptávkou a nabídkou, a tím se zabránilo přerušením a výpadkům, které jsou sociálně a ekonomicky nákladné a mohou být podnětem k uložení sankcí či vzniku odpovědnosti.
(118)
Právě v případě Španělska jsou tyto služby obzvláště cenné, neboť v roce 2005 neexistovala výrazná kapacita propojení s jinými členskými státy a docházelo k rozsáhlému zavádění nestálých dodávek elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Rozsah ekonomické hodnoty těchto služeb a potenciálních nákladů, jejichž vzniku se může v elektroenergetické soustavě předejít, lze znázornit pomocí nákladů, které vynakládá španělský provozovatel sítě Red Eléctrica de España v souvislosti s pořizováním vyrovnávacích služeb. V roce 2005 uvedený provozovatel zaplatil v průměru 65 EUR/MWh za služby sekundární regulace ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 vteřin do 15 minut s cílem vyrovnat síť). Pokud jde o terciární regulaci ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 minut do 2 hodin s cílem obnovit zásoby energie sekundární regulace), průměrná cena v roce 2005 byla 78 EUR/MWh, přičemž se zvyšovala až na 600 EUR/MWh (24). Tím, že vyrovnávají poptávku a přesměrovávají ji mimo špičku (modulace zátěže) nebo poskytují kapacitu ke snížení odběru v kritických situacích (přerušitelné služby), se slevy z příslušných regulovaných sazeb (např. přibližně 32 EUR/MWh ze sazby 3.4) zdají být ekonomicky opodstatněné.
(119)
Při neexistenci takovýchto slev u opatření k řízení poptávky byly sazby pro uživatele, kteří byli připojeni k síti vysokého napětí (sazby 1.4 a 2.4), na mnohem vyšší úrovni pohybující se mezi 58 a 61 EUR/MWh v případě základní sazby a na 76,20 EUR/MWh v případě průměrné skutečné ceny. Ve srovnání s termínovanými tržními cenami ve výši 31,05 EUR/MWh, které byly k dispozici v období od ledna do prosince 2005, nelze mít za to, že tržní ceny jsou vyšší než regulované sazby použitelné u převážné většiny průmyslových a komerčních uživatelů s vysokou spotřebou energie.
(120)
Z toho vyplývá, že ačkoli ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nepředstavují vhodné měřítko pro srovnání cen elektřiny, které platí velcí průmysloví a komerční uživatelé, skutečné tržní ceny použitelné na dodávky elektřiny konečným uživatelům, kterým byla energie v roce 2005 dodávána za regulované sazby, byly v souladu s příslušnými úrovněmi regulovaných sazeb.
6. ZÁVĚRY OHLEDNĚ OPATŘENÍ
(121)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že bylo prokázáno zaprvé to, že společnosti, kterým byla elektřina dodávána za souhrnné regulované sazby, neměly z úrovně těchto sazeb žádnou výhodu, a zadruhé - s ohledem na to, že se Španělsko zavázalo, že dané opatření změní, - že předmětným společnostem bude za prodlení při splácení části jejich účtů za elektřinu v roce 2005 účtován přiměřený úrok.
(122)
Dotčené opatření proto uživatele z řad podniků nijak ekonomicky nezvýhodňuje. Vzhledem k tomu, že kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.
(123)
Komise tudíž dospěla k závěru, že s ohledem na režim, který Španělsko zavedlo, aby zpětně získalo dluh konečných uživatelů vůči elektroenergetické soustavě, nepředstavoval systém sazeb aplikovaný v roce 2005 státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, aniž je jím dotčeno jakékoli posouzení, které Komise případně provede u opatření přijatých Španělskem po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém regulovaných sazeb aplikovaný Španělským královstvím v roce 2005 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 4 februari 2014
om statligt stöd nr SA.21817 (C 3/07) (f.d. NN 66/06) som Spanien har genomfört
Eltariffer i Spanien: konsumenter
[delgivet med nr C(2013) 7741]
(Endast den spanska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2014/456/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med de bestämmelser som anges ovan ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 27 april 2006 lämnade företagen Céntrica plc och Céntrica Energía S.L.U. (nedan gemensamt kallade Céntrica) in ett klagomål till kommissionen om det system med reglerade eltariffer som genomfördes i Spanien 2005.
(2)
Genom en skrivelse av den 27 juli 2006 bad kommissionen de spanska myndigheterna om upplysningar om denna åtgärd. Kommissionen tog emot dessa upplysningar genom en skrivelse av den 22 augusti 2006.
(3)
Den 12 oktober 2006 registrerades ärendet som icke-anmält stöd (ärende NN 66/06).
(4)
Genom en skrivelse av den 9 november 2006 bad kommissionen de spanska myndigheterna om ytterligare förtydliganden av denna åtgärd. De spanska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 12 december 2006.
(5)
Genom en skrivelse av den 24 januari 2007 informerade kommissionen de spanska myndigheterna om sitt beslut att inleda ett förfarande i enlighet med artikel 108.2 i EUF-fördraget i fråga om åtgärden.
(6)
Kommissionens beslut har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden.
(7)
De spanska myndigheterna lämnade in sina synpunkter genom en skrivelse av den 26 februari 2007.
(8)
Kommissionen har mottagit synpunkter från följande berörda parter: regionen Galiciens regering (Xunta de Galicia) (skrivelse av den 23 mars 2007), Céntricas skrivelser av den 26 mars 2007 och den 3 juli 2007), ACIE - sammanslutning av oberoende energileverantörer (skrivelse av den 26 mars 2007), regionen Asturias regering (skrivelse av den 27 mars 2007), AEGE - sammanslutning av energiintensiva användare (skrivelse av den 2 april 2007), Asturiana de Zinc - AZSA (skrivelse av den 3 april 2007), Ferroatlántica - en metallproducent (skrivelse av den 3 april 2007), Alcoa (skrivelse av den 3 april 2007), UNESA - sammanslutning för den spanska elindustrin (skrivelse av den 25 april 2007), ENEL Viesgo (skrivelse av den 26 april 2007), Iberdrola (skrivelse av den 26 april 2007), Union Fenosa Distribución (skrivelse av den 27 april 2007), Hidrocantábrico Distribución Electrica (skrivelse av den 27 april 2007), Endesa Distribución Electrica (skrivelse av den 27 april 2007).
(9)
Genom skrivelser av den 15 maj 2007 och den 6 juli 2007 vidarebefordrade kommissionen de berörda parternas synpunkter till de spanska myndigheterna, som gavs tillfälle att bemöta dem. Deras synpunkter togs emot genom en skrivelse av den 2 augusti 2007.
(10)
Ytterligare information lämnades av Céntrica genom skrivelser av den 1 juni 2007, den 28 augusti 2007, den 4 februari 2008 och den 1 mars 2008, av AEGE genom en skrivelse av den 21 november 2011 och av Ferroatlántica genom en skrivelse av den 5 december 2011.
(11)
Genom skrivelser av den 30 juli 2009, den 19 mars 2010, den 6 oktober 2011, den 12 april 2012, den 31 augusti 2012, den 4 februari 2013 och den 17 juli 2013 uppmanade kommissionen de spanska myndigheterna att göra ytterligare förtydliganden av åtgärden. De spanska myndigheterna svarade genom skrivelser av den 5 oktober 2009, den 26 april 2010, den 7 december 2011, den 12 juni 2012, den 18 oktober 2012, den 11 februari 2013 och den 4 oktober 2013.
(12)
Den 19 april 2013 delades ärendet i två delar: Det nuvarande ärendet, dvs. ärende SA.21817 (C3/07, f.d. NN 66/06), som avser stöd till slutanvändare av el, och ärende SA.36559 (C3a/07, f.d. NN 66/06), som avser stöd till eldistributörer. I det här beslutet behandlas enbart det eventuella stödet till slutanvändare av el som omfattas av räckvidden för detta förfarande, dvs. hushåll och små företag omfattas inte.
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN
DET SPANSKA ELSYSTEMET 2005
(13)
Enligt den rättsliga ram som inrättades genom lag nr 54/1997 av den 27 november 1997 (Ley del Sector Eléctrico, nedan kallad lagen om elsektorn), som var tillämplig 2005, kategoriseras leverans av el till slutanvändare som en reglerad verksamhet. Genom lagen tilldelas distributörer denna uppgift.
(14)
Under 2005 kunde alla slutanvändare av el på den spanska marknaden välja att förhandla om leveransavtal med oberoende leverantörer eller få sina leveranser till reglerade tariffer som fastställts av staten. På den reglerade marknaden hade varje slutanvändare som begärde det rätt att få leveranser från sin lokala distributör till den integrerade reglerade tariffen (pris inklusive allt) för slutanvändarens förbrukningsprofil och förbrukningsmängd. På den fria marknaden betalade kunderna en nätavgift som också var reglerad, utöver kostnaderna för energiförsörjningen. Sedan reformen av elsektorn slutfördes 2009 tillhandahåller distributörer inte längre el till integrerade reglerade tariffer.
(15)
De integrerade reglerade tarifferna och de reglerade nätavgifterna fastställdes i förväg för hela året, vanligtvis före utgången av år N-1, men kunde justeras under årets gång (3). De årliga tariffhöjningarna omfattades dock av ett tak (4). I princip fastställdes tariffer och avgifter på grundval av prognoser för att se till att de reglerade intäkterna från dem skulle vara tillräckliga för att täcka elsystemets sammanlagda reglerade kostnader. Dessa reglerade kostnader för systemet innefattade 2005 kostnader för energiförsörjning till integrerade tariffer, kostnader för inköp av el från särskilda system (förnybara energikällor, kraftvärme osv.), transport- och distributionskostnader, åtgärder för efterfrågestyrning, merkostnader för elproduktion på de spanska öarna, stöd till kol, underskott från föregående år osv. Det fanns inga regler för att öronmärka någon särskild inkomstkategori, eller en andel av en sådan, för en viss kostnadskategori eller andel av en sådan. Det innebar att intäkter från nätavgifter t.ex. inte var öronmärkta, helt eller delvis, för att exempelvis finansiera bidrag till el från förnybara energikällor som framställdes på de spanska öarna.
(16)
År 2005 fanns det inte mindre än 25 reglerade tariffer för slutanvändare beroende på förbrukningsnivå, förbrukningsprofil, avsedd förbrukare och spänning i nätanslutningen. Samtidigt tillämpades nio andra reglerade nätavgifter på slutanvändare på den fria marknaden, som också baserades på anslutningsspänning och andra egenskaper.
(17)
Den 30 december 2004 fastställde de spanska myndigheterna de eltariffer som skulle tillämpas 2005 (5), för följande användarkategorier:
INTEGRERADE TARIFFER
Lågspänningsnät
1.0
Effekt upp till 770 kW
2.0
Generell, effekt högst 15 kW
3.0
Generell
4.0
Generell, långtidsanvändning
B.0
Offentlig belysning
R.0
Bevattning inom jordbruket
Högspänningsnät
Generella tariffer
Korta avtal
1.1
Generell, högst 36 kV
1.2
Generell, 36-72,5 kV
1.3
Generell, 72,5-145 kV
1.4
Generell, mer än 145 kV
Medellånga avtal
2.1
Högst 36 kV
2.2
36-72,5 kV
2.3
72,5-145 kV
2.4
Mer än 145 kV
Långa avtal
3.1
Högst 36 kV
3.2
36-72,5 kV
3.3
72,5-145 kV
3.4
Mer än 145 kV
Kontaktledningstariffer (Tarifas de tracción)
T.1
Högst 36 kV
T.2
36-72,5 kV
T.3
72,5-145 kV
Bevattning inom jordbruket
R.1
Högst 36 kV
R.2
36-72,5 kV
R.3
72,5-145 kV
G. Tariff för storförbrukare (G4)
Tariffer för försäljning till distributörer
D.1
Högst 36 kV
D.2
36-72,5 kV
D.3
72,5-145 kV
D.4
Mer än 145 kV
NÄTAVGIFTER
Lågspänningsnät
2,0 A
Ordinarie tariff för tillgång till lågspänningsnät
2,0 NA
Enkla tariffer för tillgång till lågspänningsnät med dag-/nattaxa
3,0 A
Allmän tariff för tillgång till lågspänningsnät
Högspänningsnät
3.1 A
Nättariffer för spänningar på högst 36 kV (effekt på högst 450 kW)
6.1
Nättariffer för spänningar på högst 36 kV (effekt på mer än 450 kW)
6.2
Nättariffer för spänningar på mer än 36 kV och högst 72,5 kV (effekt på mer än 450 kW)
6.3
Nättariffer för spänningar på mer än 72 kV och högst 145 kV (effekt på mer än 450 kW)
6.4
Nättariffer för spänningar på mer än 145 kV (effekt på mer än 450 kW)
6.5
Nättariffer för internationell elhandel
(18)
De integrerade reglerade tarifferna kan delas upp i en komponent som är avsedd att täcka transport- och distributionskostnader och allmänna systemkostnader (nätavgifter) och en komponent som återspeglar kostnaden för att köpa el på grossistmarknaden (energikomponent). Dessutom tillämpades ett rabattsystem på integrerade tariffer för tjänster för efterfrågestyrning (t.ex. accepterade avbrott i elförsörjningen efter varning, eller förbrukning koncentrerad till låglastperioder). Från 2005 införde Spanien förändringar i systemet med reglerade tariffer. Den senaste ändringen gjordes 2013 när Spanien antog en ny rättslig ram för elsektorn (lag nr 24/13) som bl.a. omfattade en reform av regleringen av priser på återförsäljarmarknaden. Spanien meddelade att den nya lagen och dess tillämpningsföreskrifter skulle utarbetas under 2014. Nedan återges några av de grundläggande integrerade tarifferna för den lägsta tariffnivån för de kategorier som anges ovan (dvs. högst 145 kV) som var tillämpliga från och med den 1 januari 2005:
Tabell 1
Grundbelopp integrerade tariffer 2005
A/Effektkomponent
B/Energikomponent
Integrerad tariff (A+B)
EUR/kW-månad
EUR/kWh
EUR/MWh
Lågspänningsnät
1.0
Effekt 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Generell
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Generell, långa avtal
2,284634
0,076513
79,69
Högspänningsnät
1.4
Korta avtal, generell 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Medellånga avtal, generell 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Långa avtal, generell 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Storförbrukare G4
10,208070
0,011265
25,44
Källa: Bilaga I till kungligt dekret nr 2392/2004, kommissionens beräkningar.
(19)
Den spanska nationella energikommissionen (Comisión Nacional de Energía - CNE), som är den spanska tillsynsmyndigheten, har konstaterat att de integrerade tarifferna 2005 i genomsnitt inte återspeglade samtliga försörjningskostnader, särskilt inte kostnaden för att upphandla el på grossistmarknaden. Som framgår av diagrammet nedan var det endast mellan de fem månaderna januari och februari 2005 och därefter mellan april och juni 2005 som de priser som var inbakade i de genomsnittliga integrerade reglerade tarifferna var lägre än genomsnittspriserna på grossistmarknaden för el. Mellan oktober 2006 och december 2007 var läget däremot det motsatta: under denna 14-månadersperiod föll det genomsnittliga grossistpriset kraftigt under de elpriser som var inbakade i de genomsnittliga integrerade reglerade tarifferna och skillnaden var betydligt större än vad som konstaterats för de sju månader 2005 då grossistpriserna var högre än de priser som var inbakade i de integrerade tarifferna.
Diagram 1
Viktat genomsnittligt grossistpris jämfört med elpris enligt den integrerade tariffen
Källa: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Período 2005-2007 (Rapport om utvecklingen av konkurrensen på gas- och elmarknaderna under perioden 2005-2007), s. 84.
TARIFFUNDERSKOTTET 2005
(20)
Räkenskaperna för elsystemet reglerades en gång om året utifrån de verkliga reglerade intäkterna och kostnaderna. År 2005 hade de reglerade tarifferna och nätavgifterna fastställts till en nivå som inte genererade tillräckliga intäkter för att systemet skulle kunna återvinna alla reglerade kostnader som dokumenterats i efterhand för året som helhet. I CNE:s slutliga regleringsprocess för 2005 som utfördes vid årets slut konstaterades ett underskott på 3 811 miljoner euro. Detta var inte första gången regleringsprocessen lett fram till ett underskott, även om 2005 års underskott var rekordstort. Lägre underskott hade noterats för 2000, 2001 och 2002.
(21)
Regeringen hade framför allt underskattat de verkliga inköpskostnaderna för el. Slutanvändarnas elförbrukning inom både den reglerade och den fria marknaden utvecklades under 2005 ungefär enligt prognosen i december 2004, men en rad oförutsedda prishöjningar under året ledde till grossistpriser på 62,4 euro/MWh 2005, jämfört med 35,61 euro/MWh 2004, vilket ledde till ett genomsnittligt grossistpris för 2005 på 59,47 euro/MWh. Prishöjningarna berodde bl.a. på ett ovanligt torrt år, som minskade vattenkraftsproduktionen med 55 %, höjda oljepriser, inverkan på marknadspriset av de utsläppsrätter som erhållits kostnadsfritt inom ramen för systemet för handel med utsläppsrätter och en efterfrågan på energi som ökade snabbare än BNP-tillväxten.
(22)
En annan viktig faktor som bidrog till att höja de allmänna kostnaderna för systemet var den höga stödnivån för produktionen av förnybar energi. Framför allt kunde producenter av förnybar energi välja att delta direkt i grossistelmarknaden eller ”poolen”. Under 2005 var detta alternativ särskilt attraktivt, varför fler producenter av förnybar energi än väntat deltog i poolen, vilket ledde till högre kostnader för systemet. Dessutom uppgick direkt stöd till energikostnaderna för el inom ramen för det särskilda systemet (förnybar energi, kraftvärme), som bokfördes i räkenskaperna som en reglerad kostnad, till 2 701 miljoner euro 2005. Som illustration kan nämnas att systemets transport- och distributionskostnader uppgick till 4 410 miljoner euro 2005.
Mekanism som införts för att förhandsfinansiera underskottet
(23)
Utvecklingen av underskottet skedde inte obemärkt. Redan i mars 2005, när det stod klart att det höll på att utvecklas ett tariffunderskott, föreskrev de spanska myndigheterna genom artikel 24 i kungligt dekret nr 5/2005 (6) att de medel som krävdes för att täcka skillnaden mellan elsystemets kostnader och intäkter skulle tillhandahållas av Spaniens fem största ”berättigade elbolag”, dvs. de bolag som var berättigade till ersättning för icke återvinningsbara kostnader (7), på grundval av följande procentandelar:
-
Iberdrola, SA: 35,01 %.
-
Unión Eléctrica Fenosa, SA: 12,84 %.
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; SA: 6,08 %.
-
Endesa, SA: 44,16 %.
-
Elcogas, SA: 1,91 %.
(24)
Enligt kungligt dekret nr 5/2005 ska det framtida underskottet hänföras till de ovannämnda fem företagen som ett negativt saldo på ett befintligt inlåningskonto som CNE använder för att betala ut icke återvinningsbara kostnader till dessa företag. Detta innebar i praktiken att bolagen tvingades betala dessa medel i förskott. Det negativa saldot på kontot för icke återvinningsbara kostnader skulle ge upphov till indrivningsrättigheter, dvs. bolagen skulle få rätt att driva in intäkter från elkonsumenterna i framtiden. Dessa rättigheter kunde värdepapperiseras och säljas på marknaden av bolagen. De indrivningsrättigheter som tilldelats dessa bolag gav en minimiränta (tremånaders Euribor, beräknad som de genomsnittliga Euriborräntorna för november föregående år, utan någon spread).
Mekanism som införts för att återvinna underskottet från slutanvändarna
(25)
I juni 2006 antog de spanska myndigheterna ett beslut om systemet för att återvinna 2005 års underskott från elkonsumenterna genom de reglerade tarifferna. Genom kungligt dekret nr 809/2006 (8) fastställde de spanska myndigheterna att 2005 års underskott (eller närmare bestämt de indrivningsrättigheter som tilldelats bolagen) skulle återbetalas av konsumenterna över 14,5 år genom en särskild avgift som skulle tillämpas på både integrerade tariffer och på nätavgifter. Avgiften, beräknad som det årliga beloppet för att linjärt återvinna nettonuvärdet av 2005 års underskott över 14,5 år, fastställdes till 1,378 % av den integrerade tariffen och till 3,975 % av nätavgiften för 2006. Räntan skulle vara tremånaders Euribor.
(26)
Denna avgift betraktades som ett särskilt öronmärkt bidrag (cuota con destino específico). De spanska myndigheterna beslutade att intäkterna från bidraget för att finansiera 2005 års underskott skulle sättas in på det inlåningskonto som förvaltades av CNE. CNE skulle sedan föra över medlen till innehavarna av indrivningsrättigheterna, dvs. de producenter som finansierat underskottet eller de enheter som därefter hade köpt rättigheterna från dem, enligt den andel av underskottet som var och en av dem hade finansierat.
Tariffunderskottets effekter på den spanska marknaden
(27)
Under 2005 tillgodosågs 37,49 % av efterfrågan på el i Spanien genom uppköp på den fria marknaden. Denna mängd motsvarar ett förhållandevis litet antal konsumenter: endast 8,5 % av konsumenterna köpte energi på den fria marknaden, medan 91,5 % fortfarande var anslutna till de reglerade tarifferna (en minskning från 97 % 2004). Högspänningskunder (framför allt industrikunder) utgjorde den största kategorin på den fria marknaden: 38,9 % av dem hade utnyttjat sin valmöjlighet och deras inköp motsvarade 29 % av den sammanlagda elförbrukningen på det spanska fastlandet 2005. Den överväldigande majoriteten av hushållen och lågspänningskunderna, som kunde välja den fria marknaden från och med 2003 (9), var fortfarande anslutna till reglerade tariffer. Under 2005 valde dock även en betydande andel av dessa kunder den fria marknaden. Den 31 december 2005 var mer än 2 miljoner konsumenter på den fria marknaden (jämfört med 1,3 miljoner 2004).
(28)
Den prisfördel som i genomsnitt följde av de reglerade tarifferna 2005 bör dock beaktas parallellt med att konsumenterna återvände till den reglerade marknaden, om än med viss tidsförskjutning. Som framgår av tabell 2 ökade antalet konsumenter på den fria marknaden under hela 2005, men minskade under 2006 till en procentandel (8,15 %) som motsvarade andelen under första halvåret 2005. På samma sätt fortsatte den minskning av mängden el som levererades till slutanvändare på den fria marknaden som framträdde i december 2004 även under första kvartalet 2005. Även om minskningen gick betydligt långsammare i juni-september 2005, fortsatte den i december 2005 och under hela 2006.
Tabell 2
Andel försörjningsanläggningar och energi på den fria marknaden (i procent av den sammanlagda marknaden) 2004-2006
El
2004
2005
2006
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Som procent av försörjningsanläggningar
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Som procent av energin
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Källa: CNE:s rapport Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006.
(29)
Även om effekterna av de förluster som täcktes av leverantörerna började bli kännbara i mitten av 2005, när grossistpriserna började stiga kraftigt, gick det inte att avsluta försörjningsavtalen omedelbart. Därför tvingades leverantörer på den fria marknaden, särskilt dem som inte hade produktionskapacitet utan tvingades köpa el på grossistmarknaden, att göra erbjudanden på fria marknadsvillkor som motsvarade den reglerade tariffen, trots risken för förluster, eller ta ut högre priser som återspeglade de faktiska inköpskostnaderna och därmed förlora marknadsandelar.
3. BESLUT ATT INLEDA FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 108.2 I EUF-FÖRDRAGET
(30)
I kommissionens beslut om att inleda det formella granskningsförfarandet jämfördes de reglerade tariffer som betalats av olika kategorier av slutanvändare med de beräknade priser de skulle ha behövt betala på den fria marknaden om sådana tariffer inte hade funnits. Marknadsprisberäkningarna baserades på elpriset på grossistmarknaden, nätavgifterna och en genomsnittlig försäljningsmarginal som uppskattades till 10 euro/MWh, enligt uppgifter från Céntrica.
Tabell 3
Prisjämförelse per konsumentkategori
Konsumentkategori
Reglerad tariff
(EUR/MWh)
Beräknat marknadspris (enbart grossistpris plus nätavgift)
(EUR/MWh)
Beräknat marknadspris (+ försäljningsmarginal på 10 EUR)
1.
Stora industriella användare kopplade till högspänningsnätet (tariff G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Stora industriella användare med frånkopplingsbar försörjning
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Användare kopplade till högspänningsnätet
76,2
81,57
91,57
4.
Hushåll
101,2
107,75
117,75
5.
Små industriella användare eller tjänsteföretag kopplade till lågspänningsnätet
103,9
101,07
111,07
Källa: Céntrica.
(31)
Denna tabell visade en avsevärd fördel för de två första kategorierna (stora industriella användare). För de andra kategorierna slutanvändare är jämförelsen inte lika avgörande, men det går ändå att observera en liten fördel.
(32)
I beslutet konstaterades att denna fördel hade beviljats selektivt eftersom de artificiellt låga reglerade priserna främjade företag som använde el i stället för t.ex. gas som energikälla. Dessutom konstaterades att det rättsligt och i praktiken förekom selektivitet, eftersom fördelen var oproportionerligt mycket större för stora industriella slutanvändare, som i vissa fall omfattades av totalpriser som var mindre än hälften så stora som energikomponenten i beräknade priser på den fria marknaden.
(33)
I beslutet om att inleda förfarandet angavs att systemet genom att uppmuntra slutanvändare att byta tillbaka till den reglerade marknaden även kunde ha gynnat distributörerna, som verkade ha haft en garanterad vinstmarginal för sin reglerade verksamhet.
(34)
I beslutet konstaterades också att systemet innebar en överföring av statliga resurser, eftersom det pristillägg som används för att återbetala underskottet är en skatteliknande avgift vars intäkter går genom den spanska tillsynsmyndigheten CNE (ett offentligt organ) innan de slussas vidare till de slutliga stödmottagarna. Enligt beslutet borde dessa medel betraktas som statliga resurser, med hänsyn till rättspraxis i detta sammanhang.
(35)
Eftersom slutanvändarna är verksamma i marknader som i allmänhet är öppna för konkurrens och handel inom EU, drog kommissionen i sitt beslut om att inleda ett förfarande slutsatsen att samtliga kriterier i artikel 107.1 var uppfyllda och att åtgärden utgjorde statligt stöd till slutanvändarna.
(36)
Efter att ha konstaterat att inget av de undantag som föreskrivs i artikel 107 i EUF-fördraget verkade vara tillämpligt gjordes det i beslutet om att inleda ett förfarande en bedömning av huruvida elförsörjning till reglerade tariffer kan betraktas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse och som sådan kan omfattas av det undantag som föreskrivs i artikel 106.2 i EUF-fördraget. Enligt beslutet är medlemsstaternas bestämmanderätt inom elsektorn i fråga om skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster begränsad genom bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG (10) (nedan kallat eldirektivet). Enligt detta direktiv måste medlemsstaterna införa en skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster (som bl.a. omfattar rätten att få tillgång till el till rimliga priser) som enbart gäller hushållskunder och små företag (11). I beslutet konstaterades att tillhandahållandet av el till reglerade priser till medelstora eller stora företag mot bakgrund av eldirektivet inte kunde betraktas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i sträng bemärkelse.
(37)
Därför uttryckte kommissionen allvarliga tvivel på att de delar av stödet i de reglerade tarifferna som tillämpades på andra företag än små företag kunde anses vara förenliga med den inre marknaden.
(38)
I beslutet om att inleda förfarandet konstaterades också att det var möjligt att eldistributörer fick statligt stöd. Denna del av ärendet omfattas av ett separat beslut (ärende C 3a/07).
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(39)
Kommissionens inbjudan att lämna synpunkter på beslutet att inleda en fördjupad utredning ledde till en mängd skrivelser från stora industriella användare, distributörer, oberoende leverantörer och regeringarna för Spaniens autonoma regioner. Här kommer endast de synpunkter som berör det påstådda statliga stödet till slutanvändare av el att sammanfattas.
SYNPUNKTER FRÅN OBEROENDE LEVERANTÖRER
(40)
Synpunkter togs emot från Céntrica och ACIE, sammanslutningen för oberoende energileverantörer. Argumenten och slutsatserna är i stort sett likvärdiga.
Synpunkter från Céntrica och ACIE
(41)
Tyngdpunkten i Céntricas skrivelse ligger på den påstådda fördelen för eldistributörer. De siffror och argument som företaget lägger fram tyder dock också på att det förekommer statligt stöd för slutanvändare av el.
(42)
Enligt Céntrica har samexistensen mellan de fria och reglerade marknaderna, och särskilt möjligheten för slutanvändare att byta fritt mellan dem, inneburit att de reglerade tarifferna har fungerat som referenspris, eller i praktiken ett tak, för priserna på den fria marknaden. Leverantörerna kunde inte ta ut priser som var högre än den reglerade tariffen, om de ville kunna locka nya kunder och behålla de befintliga.
(43)
Det pris som slutanvändare av el betalar på en fri marknad består normalt sett av två komponenter: nätavgiften och en "försörjningskomponent" som är beroende av marknadsmekanismer och som går till återförsäljaren. Vid återförsäljning är lönsamheten beroende av att den försörjningskomponent som kunderna betalar täcker leverantörens kostnader (dvs. kostnader för elinköp på grossistmarknaden eller egna produktionskostnader om det är fråga om ett vertikalt integrerat företag) samt en försäljningsmarginal som omfattar andra försörjningskostnader (försäljningskostnader, it-system, fakturering osv.) och avkastning på investerat kapital. En leverantör på den fria marknaden skulle alltså bara kunna uppnå lönsamhet inom ett visst marknadssegment om det fanns en positiv marknadsföringsmarginal, dvs. en skillnad mellan leverantörens övergripande kostnader för att tillhandahålla elförsörjning för kunderna, samt den reglerade tariffen.
(44)
Céntrica gav belägg för att leverantörer på den fria marknaden missgynnades i konkurrensen genom beräkningar som visade att det inte fanns några marknadsföringsmarginaler under 2005 för någon kundkategori (12) (eller att de marginaler som fanns vid årets början försvann under året). Det innebar att de reglerade tarifferna var för låga för att oberoende leverantörer skulle kunna konkurrera med lönsamhet. Enligt Céntrica var det omöjligt att konkurrera om vissa kategorier av slutanvändare (främst energiintensiva användare med G4-tariff eller andra stora industriella användare) redan innan tariffunderskottet uppstod, eftersom de integrerade tarifferna aldrig lämnade någon konkurrensmarginal. Den konkurrensnackdel som Céntrica hävdade fanns uppstod framför allt i den användarkategori som omfattade tjänsteföretag och små industrier som var anslutna till lågspänningsnätet samt i hushållssegmentet.
(45)
De siffror som Céntrica lämnat, särskilt jämförelsen mellan reglerade tariffer och beräknade marknadspriser, återges i kommissionens beslut att inleda ett förfarande (se skäl 30 och tabell 3).
(46)
Céntrica menade att systemet stod i strid med eldirektivet, inte bara på grund av att underskottssystemet var diskriminerande (eftersom det kompenserade för distributörernas förluster, men inte för leverantörernas) utan också för att kunderna undanhölls rätten till insyn i priser och tariffer (13). Eftersom en del av det elpris som skulle betalas för 2005 sköts på framtiden, kunde konsumenterna inte få insyn i det slutliga priset.
(47)
Dessutom hävdade Céntrica att återbetalningsmekanismen för underskottet inte var balanserad av två anledningar: För det första skulle underskottet till största delen återbetalas av slutanvändare i lågspänningsnätet, trots att det var de stora slutanvändarna i högspänningsnätet som framför allt bidragit till underskottet. För det andra tvingades slutanvändare på den fria marknaden betala för ett underskott som de inte hade bidragit till.
(48)
Céntrica höll med om kommissionens preliminära åsikt att det spanska överskottssystemet innebar en överföring av statliga resurser. Céntrica ansåg också att det ingick statliga resurser i den spanska regeringens beslut att tillåta producenter att värdepapperisera sina indrivningsrättigheter.
(49)
Sammanslutningen för oberoende elleverantörer (ACIE) beräknar att den elinköpskostnad som fick ligga till grund för de reglerade tarifferna 2005 var 68 % lägre än leverantörernas faktiska kostnader för att köpa el på grossistmarknaden. ACIE framhöll de allvarliga konsekvenser som 2005 års tariffunderskott hade fått för oberoende leverantörer. Enligt ACIE hade leverantörerna på den fria marknaden ungefär samma inköpskostnader som distributörerna. Dessutom hade leverantörerna de facto en skyldighet att anpassa sig efter nivån på den integrerade tariff som regeringen fastställde för varje kundkategori eftersom de annars inte hade kunnat locka nya kunder eller behålla befintliga kunder. Framför allt påpekar ACIE att dess medlemmar i början av 2005 slöt avtal som baserades på regeringens prognoser för grossistpriserna och att de sedan var tvungna att följa de avtalen trots att det visade sig att de inte var lönsamma. Därför gick oberoende leverantörer med förlust. Céntrica beräknar att dess förluster för 2005 uppgick till 10 miljoner euro. Enligt ACIE tvingades flera leverantörer, däribland Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia och RWE, bort från marknaden.
SYNPUNKTER FRÅN ENERGIINTENSIVA ANVÄNDARE
(50)
Energiintensiva användare deltog i förfarandet via sammanslutningen AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Några av dem (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica och Alcoa) deltog också individuellt. Alcoa är en aluminiumproducent som driver tre produktionsanläggningar i Spanien, i San Ciprián, La Coruña och Avilés, och som var ansluten till den integrerade G4-tariffen (den frånkopplingsbara tariff som är reserverad för energiintensiva användare) 2005. Ferroatlántica är en tillverkare av aluminium och järnlegeringar som var ansluten till den frånkopplingsbara 3.4-tariffen. Asturiana de Zinc är en zinkproducent som var ansluten till G4-tariffen för sin anläggning i San Juan de Nieva.
(51)
I sina synpunkter ifrågasätter de energiintensiva användarna kommissionens slutsats att industritarifferna (G4 och andra frånkopplingsbara tariffer) är statligt stöd. De hävdar att tarifferna inte innebar någon ekonomisk fördel, inte innehöll statliga resurser och inte påverkade konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna.
Ingen ekonomisk fördel
(52)
De energiintensiva användarna menade att ett felaktigt riktmärke hade använts i beslutet att inleda ett förfarande för att avgöra att det fanns en fördel. Kommissionen jämförde industritarifferna med det genomsnittliga grossistmarknadspriset (poolpriset) som ansågs vara representativt för den kostnad som dessa företag skulle ha betalat på marknaden under normala förhållanden. Eftersom industritarifferna var lägre än poolpriset konstaterades det i beslutet att inleda ett förfarande att tarifferna innebar en ekonomisk fördel för mottagarna.
(53)
De energiintensiva användarna hävdar att poolen är en spotmarknad där handeln med el bedrivs varje timme för påföljande dag. Enligt de energiintensiva användarna har poolen vissa brister som påverkar dess effektivitet och konkurrenskraft. Därför återspeglar poolpriserna inte marginalproduktionskostnaderna korrekt och återspeglar därmed inte en situation med perfekt konkurrens. Stora slutanvändare, som förbrukar stora mängder el och som har platta förbrukningsprofiler, handlar inte från poolen, utan brukar normalt ingå bilaterala avtal med elleverantörerna. Detta bekräftas i OMEL:s rapport 2005 som visar att endast sju berättigade användare, vilket motsvarar 5 % av elhandeln, köpt el direkt från poolen.
(54)
Under alla omständigheter och även om de priser som noterats i poolen skulle betraktas som ett giltigt riktmärke, vore det felaktigt att använda det genomsnittliga grossistpriset 2005, så som kommissionen gjorde, eftersom detta genomsnittspris återspeglar efterfrågan på el hos leverantörer som hade en varierad uppsättning slutanvändare, däribland hushåll och små företag. Enligt AEGE, Ferroatlántica och Asturiana de Zinc skulle ett lämpligt riktmärke vara det lägsta pris som noterats för poolen 2005, dvs. 18,6 euro/MWh, eftersom detta pris skulle återspegla de mest konkurrenskraftiga marknadsvillkoren i poolen (där producenter erbjuder el till ett pris som är likvärdigt med deras marginalkostnader). Stora industriella användare kan inte jämföras med andra slutanvändare, särskilt inte hushåll. Därför är det genomsnittliga poolpriset inte ett lämpligt riktmärke. Enligt Alcoa borde kommissionen i stället jämföra de ifrågasatta tarifferna med de priser som stora slutanvändare slutit bilaterala avtal om.
(55)
Alcoa gav ett exempel på ett bilateralt marknadspris och angav att företagets tre aluminiumanläggningar alltid hade omfattats av G4-tariffen. Alcoa äger dock även en aluminiumoxidanläggning (Alúmina Española) för vilken ett bilateralt avtal slöts med en leverantör i slutet av 2004. Avtalet gällde i två år, med möjlighet till förlängning ytterligare ett år. De tre aluminiumanläggningarna har samma platta förbrukningsprofil som aluminiumoxidanläggningen. Den senare förbrukar dock betydligt mindre el (0,35 TWh jämfört med 1,3 TWh på anläggningarna i Avilés och La Coruña och 3,4 TWh vid anläggningen i San Ciprián). Det genomsnittliga priset enligt detta avtal var 34,45 euro/MWh (inbegripet kostnaderna för stoppet för kärnkraftsutbyggnaden, nätavgifter och andra bikostnader). Detta pris fastställdes genom ett konkurrensutsatt anbudsförfarande och leverantörernas anbud skilde sig med mindre än 5 euro från varandra.
(56)
Enligt Alcoa kan skillnaden mellan detta bilaterala pris (34,45 euro/MWh) och G4-tariffen (23,9 euro/MWh) förklaras med objektiva faktorer. De användare som är anslutna till G4-tariffen omfattas framför allt av lagstadgade begränsningar som inte gäller för bilaterala avtal, t.ex. skyldigheten att använda all effekt som har avtalats enligt G4-tariffen (annars tas en straffavgift ut), kravet på att äga egen utrustning för spänningsreglering och kravet på 20 dagars betalningstid (medan bilaterala avtal har bättre betalningsvillkor).
(57)
Alcoa drar slutsatsen att ett hypotetiskt marknadspris för företagets tre aluminiumanläggningar skulle vara betydligt lägre än 34,45 euro/MWh eftersom dessa anläggningar har en högre förbrukning. Om man dessutom tar hänsyn till en genomsnittlig försäljningsmarginal på 10 euro/MWh skulle nettoförsörjningskostnaden för aluminiumoxidanläggningen bli 24,25 euro/MWh, vilket ligger mycket nära den integrerade G4-tariffen.
(58)
Ferroatlántica påpekade att beslutet om att inleda ett förfarande inte gav en rättvisande bild av den reglerade 3.4-tariff som användes 2005 eftersom man felaktigt hade räknat med rabatter i den grundläggande tariffen och jämfört den med en nätavgift som var tio gånger högre än den som faktiskt tillämpades (och den som gällde mycket stora konsumenter). Ferroatlántica gav också belägg för att även om det månatliga genomsnittliga marknadspriset 2004 för terminskontrakt för elförsörjning 2005 var 31,68 euro/MWh, var detta pris 31,05 euro/MWh i december 2004. Det vill säga ett företag skulle ha fått sin grundläggande elförsörjning 2005 till det priset vid den tidpunkt då de reglerade tarifferna fastställdes. Efter tillägg för ”ytterligare tjänster” (3,92 euro/MWh) och den aktuella nättariffen (1,70 euro/MWh) skulle en industriell användare ha fått ett marknadspris på 36,67 euro/MWh, vilket är lägre än det belopp på 56,11 euro/MWh som gällde för 3.4-tariffen för energiintensiva användare.
(59)
Andra rabatter i den tariffen var i själva verket en ersättning för kapaciteten att tillhandahålla tjänster för att styra efterfrågan och godta dessa tjänster för att främja systemet. Ferroatlántica tillägger att rabatten på tariffen återspeglade olika tjänster som tillhandahölls, nämligen tidsbaserade taxor (med natt- och helgförbrukning), möjlighet till frånkoppling (acceptans av försörjning på nätoperatörens begäran), säsongsanpassning (med koncentration av försörjningen till månader med låg efterfrågan) samt hantering av reaktiv energi. Det var enbart dessa rabatter, som var variabla och fastställdes genom en förordning från 1995, och inte nivån på de reglerade tarifferna, som förklarar och, enligt Ferroatlántica, motiverar det lägre genomsnittliga elpriset 2005.
(60)
Energiintensiva användare ifrågasätter påståendet i beslutet att inleda ett förfarande att fördelen inte stod i proportion till de mängder som förbrukades och att den tenderade att öka för stora användare. Här hävdar de energiintensiva användarna t.ex. att CNE själv bekräftade att nivån på G4-tariffen borde ha varit ännu lägre. Energiintensiva användare konstaterar att stora konsumenter inom G4- eller 3.4-tariffen förbrukade flera tusen gånger mer el än genomsnittliga högspänningskonsumenter, medan de betalade tre gånger så lite som dem.
(61)
Det vore dessutom normalt att stora konsumenter fick en högre enhetsrabatt på priset. Därför hävdar de energiintensiva användarna att det går att ifrågasätta slutsatsen att de industriella tarifferna innebar en fördel. De påpekar att det i vilket fall som helst är kommissionen som måste lägga fram avgörande bevis på att det finns en sådan fördel.
(62)
Alcoa angav också att det pris som Alcoa betalade i Spanien var så gott som identiskt med det genomsnittliga viktade pris som betalades av aluminiumanläggningar i EU och till och med var högre än det genomsnittliga viktade priset i EES.
Inga statliga resurser
(63)
De energiintensiva användarna anger att det var de som betalade industriella tariffer direkt till distributörerna, utan att medlen kom under statlig kontroll, och att systemet därmed inte omfattade statliga resurser, i linje med rättspraxis enligt PreussenElektra-målet.
(64)
De energiintensiva användarna hävdar att det fanns en tidslucka mellan det att tarifferna fastställdes i slutet av 2004 och det att mekanismen för att återvinna underskottet från konsumenterna antogs, vilket skedde först i juni 2006. I sitt beslut att inleda ett förfarande hävdade kommissionen att statliga resurser var inblandade på grund av pristillägget på användarnas fakturor, vilket betecknades som en skatteliknande avgift. De energiintensiva användarna hävdar att om denna hypotes godtas, skulle en åtgärd som inte var stöd 2005 bli stöd (i efterhand) 2006. Detta skulle strida mot de grundläggande principerna för EU-lagstiftningen, såsom rättssäkerhet och berättigade förväntningar. De energiintensiva användarna påpekar att klassificeringen av en åtgärd som stöd enbart ska bero på de omständigheter som rådde när åtgärden vidtogs, och inte får vara beroende av händelser i framtiden, särskilt när dessa inte är rimligt förutsägbara. De citerar generaladvokaten Jacobs i Van Calster-målet (14): ”Situationen måste bedömas vid tiden för det ursprungliga införandet av avgifterna och kan inte ändras retroaktivt.”
(65)
De energiintensiva användarna hävdar att 2005 års reglerade tariffer inte var statligt stöd 2005. Dessa företag påpekar att under dessa omständigheter är analysen av finansieringsmekanismen irrelevant, eftersom mekanismen infördes först 2006. Bedömningen av finansieringsmetoden skulle endast vara relevant om åtgärden var statligt stöd redan från början. Eftersom tarifferna inte innefattade stöd anser de energiintensiva användarna att kommissionen inte kan utgå från pristillägget för att dra den motsatta slutsatsen.
(66)
Vidare hävdar de energiintensiva användarna att när det gäller skatteliknande avgifter är finansieringsmetoden för en åtgärd i alla fall bara relevant för bedömningen av statligt stöd när skatten är öronmärkt för stödet, dvs. när det finns en direkt och omedelbar koppling mellan åtgärden och dess finansiering (15). De energiintensiva användarna förnekar att det finns en sådan koppling, eftersom pristillägget var utformat för att täcka ett underskott som uppstått vid reglering av reglerad verksamhet, som inte enbart gällde elförsörjning till reglerade tariffer utan även andra systemkostnader. Pristillägget var alltså inte specifikt utformat för att täcka förluster på grund av elförsörjning till reglerade tariffer. För det andra fanns det ingen direkt eller indirekt koppling mellan nivån på tarifferna och det pristillägg som tillämpades, eftersom den tariff som fastställdes 2004 var ovillkorad (omfattades inte av ytterligare justeringar under senare år).
(67)
De energiintensiva användarna hävdar också att pristillägget inte var en skatteliknande avgift eller pålaga eftersom det inte hade skattemässig karaktär enligt spansk lag. Skatteåtgärder används för att finansiera offentliga utgifter, medan syftet med pristillägget i detta fall var att återvinna ett underskott som hade uppstått hos privata aktörer (distributörer) som bedrev reglerad verksamhet inom elsystemet. Enligt den spanska grundlagen får nya skatteåtgärder endast införas genom en lag (inte genom ett kungligt dekret). Dessutom äger staten aldrig intäkterna från pristillägget och har aldrig rätt att disponera över dem. Medlen överförs till ett inlåningskonto som förvaltas av CNE och som staten inte kan tillskansa sig. Regleringsprocessen är helt automatisk och CNE har ingen bestämmanderätt, autonomi eller kontroll över vart medlen går eller vilka belopp som avräknas för de olika aktörerna.
(68)
Enligt de energiintensiva användarna erkände kommissionen detta i beslutet om spanska icke återvinningsbara kostnader (16), där den konstaterade att överföringen av medel via CNE främst görs för bokföringsändamål och inte innebär att åtgärden omfattat statliga resurser.
(69)
De energiintensiva användarna hävdar att den här situationen är identisk med scenariot med de ”icke återvinningsbara kostnaderna” eftersom regeringen i båda fallen införde ett pristillägg för att kompensera för en permanent kostnad i systemet. Denna hållning verkade även bekräftas i ett ärende som berörde Förenade kungariket (17).
Ingen inverkan på konkurrensen och handeln
(70)
Asturiana de Zinc och Alcoa menar att de särskilda egenskaperna hos aluminium- och zinkmarknaderna innebär att en åtgärd som berör priset på den el som används vid produktionen av dessa metaller inte kan påverka EU-handeln, eftersom metaller är råvaror och deras priser fastställs på global nivå på London Metal Exchange. Under dessa omständigheter leder variationer i lokala produktionskostnader inte till några skillnader i världsmarknadspriserna.
(71)
De båda företagen gör gällande att det finns ett växande produktionsunderskott i EU när det gäller aluminium och zink, medan efterfrågan i allt större grad tillgodoses genom export från länder utanför EU.
(72)
Om aluminium- och zinkindustrierna försvann från Spanien skulle det inte träda in någon ny aktör på marknaden i EU, eftersom aluminiumanläggningarna i EU redan drivs med full kapacitet och ingen ny aktör eller befintlig producent skulle ha något incitament för att öka kapaciteten med tanke på att de långsiktiga utsikterna är osäkra när det gäller tillgången till billig el i framtiden. Underskottet skulle därför enbart täckas med import.
(73)
Dessutom hävdar Alcoa att de andra europeiska producenternas intressen inte är hotade av tarifferna, eftersom de erbjuder el till ett pris som är identiskt med det genomsnittliga pris som andra aluminiumproducenter betalar i EU-25.
Även om de industriella frånkopplingsbara tarifferna utgjorde stöd, skulle detta vara ”befintligt stöd”
(74)
De energiintensiva användarna hävdar att de ifrågasatta tarifferna fanns redan innan Spanien anslöt sig till EU.
(75)
Även om beteckningen ”G4-tariff” infördes formellt genom ministerbeslutet av den 6 mars 1986, fanns tariffen i praktiken redan före den 1 januari 1986, dagen för Spaniens anslutning till EU, eftersom den motsvarar den tidigare ”industriell tariff I för långsiktig användning” som inrättades genom ett ministerbeslut den 14 oktober 1983, dvs. före Spaniens anslutning. Alla slutanvändare av el som omfattades av industriell tariff I flyttades automatiskt över till G4-tariffen som i själva verket var samma tariff under ett nytt namn.
(76)
Även de andra frånkopplingsbara tarifferna föreskrivs uttryckligen i ministerbeslutet 1983.
(77)
Vidare hävdar de energiintensiva användarna att åtgärden är befintligt stöd, med hänvisning till artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionen (18), eftersom preskriptionstiden på tio år har löpt ut.
Återkrav skulle vara uteslutet på grund av berättigade förväntningar
(78)
De energiintensiva användarna framhåller att även om man antar att tarifferna inte skulle betraktas som befintligt stöd, skulle det inte gå att återkräva stödet på grund av principen om berättigade förväntningar. Under hela 2005 utgjorde tarifferna en direkt betalning mellan privata aktörer. Användarna kunde inte ha förutsett att tariffer som fastställdes i december 2004 skulle bli stöd genom en regeringsåtgärd som vidtogs i juni 2006. Ingen ekonomisk aktör, hur försiktig denne än var, kunde ha förväntat sig denna förändring i den rättsliga situationen. Därför hade användarna berättigade förväntningar på att deras tariffer inte innehöll statligt stöd.
SYNPUNKTER FRÅN DE REGIONALA REGERINGARNA I GALICIEN OCH ASTURIEN
(79)
När det gäller eventuellt stöd till energiintensiva användare hävdar den regionala regeringen i Galicien att kommissionen gjorde fel när den använde poolpriset som substitut för marknadspriset, eftersom energiintensiva användare normalt ingår långsiktiga avtal på betydligt bättre villkor.
(80)
Eftersom liberaliseringen av den spanska marknaden ännu inte är helt fullbordad och framför allt med hänsyn till att det inte finns några bilaterala avtal mellan producenter och stora konsumenter, anser den regionala regeringen i Galicien att det vore rimligt att använda producenternas faktiska kostnader för sin elförsörjning till dessa kunder som riktmärke. Ett alternativ skulle vara att använda ett riktmärkespris som baseras på den tekniska litteraturen i ämnet (Wilson, 1993 (19), och Castro-Rodriguez, 1999 (20)), genom att antingen använda kostnaden för den mest effektiva tekniken som uppfyller de särskilda behoven hos energiintensiva användare eller använda den genomsnittliga elkostnaden under olika tider på dagen. Skillnaden mellan ett riktmärkespris som beräknats på det sättet och den reglerade tariff som betalades 2005 skulle bli mycket mindre. Vidare framhåller den regionala regeringen i Galicien att alla spanska användare, även energiintensiva användare, under alla omständigheter med tiden kommer att betala tillbaka det underskott som uppstått till följd av de lägre tariffer som tillämpades 2005.
(81)
Dessutom menar den regionala regeringen i Galicien att tariffsystemet som det var utformat 2005 inte var rättsligt selektivt, eftersom staten inte hade för avsikt att ge någon fördel till slutanvändarna utan endast hade gjort fel i sina prognoser över marknadsutvecklingen och priserna när den fastställde tarifferna 2004. Den regionala regeringen i Galicien ifrågasätter också slutsatsen att systemet påverkade handeln inom EU.
(82)
De synpunkter som lämnats av den regionala regeringen i Asturien liknar dem som framförts av den spanska regeringen, som de också hänvisar till.
SYNPUNKTER FRÅN SPANIEN
(83)
Spanien hävdar att det reglerade tariffsystemet 2005 inte innefattade stöd, vare sig för slutanvändare eller för distributörer.
Inget orsakssamband mellan den statliga åtgärden och underskott, underskottet kan inte hänföras till staten
(84)
Spanien hävdar att underskottet inte kan hänföras till staten eftersom det orsakades av oförutsedda yttre omständigheter och inte av statens medvetna avsikt att subventionera viss verksamhet.
(85)
Spanien menar att den försörjning till reglerade tariffer som fastställs av staten inte var förbjuden enligt EU-lagstiftningen 2005. Den statliga regleringsåtgärden var alltså juridiskt giltig, eftersom den var ett uttryck för den nationella suveräniteten. Denna suveränitet innebar bl.a. att staten har rätt att fastställa tarifferna så att de förväntade kostnaderna motsvarar den förväntade efterfrågan.
(86)
Spanien hävdar att underskottet 2005 orsakades av en diskrepans mellan regeringens prognoser för elgrossistpriserna och de faktiska priser som noterades i poolen. De exceptionellt höga priserna 2005 drevs upp av oförutsägbara orsaker som motsvarade force majeure.
(87)
Eftersom den händelse som ledde fram till det påstådda stödet utgjordes av en ökning i grossistpriserna som var större än förutsett kunde den påstådda fördelen inte hänföras till någon rättslig åtgärd. Även om man antog att denna fördel hade funnits (vilket inte är fallet) skulle den ha varit följden av omständigheter som inte hade något med statens avsikter att göra. Att det förelåg force majeure innebär enligt Spanien att orsakssambandet bryts mellan det administrativa beslutet om tariffernas nivå och den konkurrensfördel som ger upphov till statligt stöd. Även om man antar (trots att så inte är fallet) att det objektiva villkoret för ett orsakssamband var uppfyllt, saknas ändå det subjektiva villkoret om statens avsikt (hänförlighet).
Inga statliga resurser
(88)
Spanien hävdar att tarifferna inte omfattade offentliga medel. För det första framhåller Spanien i detta avseende att pristillägget inte är en ”avgift” i den mening som avses i EU-domstolens rättspraxis om skatteliknande avgifter, eftersom den inte tas in av staten och inte motsvarar en avgift. Enligt Spanien är pristillägget en integrerad del i tariffen och liknar en tariff till sin karaktär. Tariffen är alltså ett privat pris.
(89)
För det andra drivs medlen inte in av staten och de betalas inte in till någon fond som utsetts av staten. Tarifferna drivs in av distributörerna, inte av staten. Det betyder att de är privata priser som säkerställer att aktörerna får en skälig ersättning (i enlighet med lagen om elsektorn). De är varken skatter eller offentliga avgifter. Staten betalar inte ut någon ersättning, eftersom det är systemet som betalat ersättningen genom marknadskrafter för icke-reglerad verksamhet och genom statligt fastställda nättariffer för reglerad verksamhet. Eftersom ett sådant system inte medför någon börda för staten är det inga statliga resurser inblandade, enligt rättspraxis i Sloman Neptune-målet (21). Dessa medel går aldrig in i statskassan, de tas inte upp i några budgetlagar, granskas inte av revisionsrätten och kan inte återkrävas från gäldenärer genom administrativa återkravsförfaranden. Skulder till elsystemet omfattas inte av den ränta som ska tillämpas på skulder till staten.
(90)
Spanien upprepar att dessa medel förvaltas av den spanska tillsynsmyndigheten CNE, som endast fungerar som mellanhand för räkenskaperna. Spanien påpekar att kommissionen i sitt beslut 2001 om de spanska icke återvinningsbara kostnaderna (SA NN 49/99) redan hade konstaterat att ”överföringen av medel via CNE främst görs för bokföringsändamål. De medel som överfördes till kontot i CNE:s namn blev aldrig den myndighetens egendom och betalades omedelbart ut till mottagarna enligt ett i förväg fastställt belopp som CNE inte kunde ändra på något sätt”. Därför drog kommissionen slutsatsen att ”den inte kunde avgöra om intäkterna från den avgift som inrättats inom ramen för systemet för icke återvinningsbara kostnader utgjorde statliga resurser”.
Ingen fördel
(91)
Spanien delar inte kommissionens åsikt att reglerade tariffer innebär en ekonomisk fördel för slutanvändarna (eller distributörerna).
(92)
När det gäller slutanvändarna upprepar Spanien att underskottet orsakades av force majeure och att underskottet inte gynnade stora konsumenter eftersom det fördes över till tarifferna för de efterföljande åren med ränta. Den påstådda ekonomiska fördelen till följd av ett lägre elpris är alltså bara skenbar, eftersom skillnaden i förhållande till de fria marknadspriserna betalas tillbaka med ränta av konsumenterna.
Försörjning till reglerade tariffer är en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse
(93)
Spanien hävdar att förekomsten av reglerade tariffer 2005 inte stod i strid med EU-lagstiftningen, eftersom tidsfristen för att öppna marknaden för alla konsumenter inbegripet hushåll löpte till den 1 juli 2007.
(94)
Framför allt menar de spanska myndigheterna att elförsörjning är en tjänst av allmänt intresse och att staten måste ingripa för att undvika missbruk av dominerande ställning till följd av att det endast finns ett nät (naturligt monopol).
(95)
Parametrarna för att fastställa tarifferna fastställdes objektivt och på ett sätt som medgav insyn. Den komplicerade rättsliga ramen för att fastställa tarifferna och regleringsförfarandet visar enligt Spanien att tariffsystemet byggde på en grundlig analys av kostnaderna och intäkterna i systemet och en analys av efterfrågan på el.
Åtagande från Spanien
(96)
Som konstateras i skälen 25 och 26 återbetalas det underskott som uppstod 2005 genom årliga avbetalningar med en ränta som motsvarar Euribor, utan spread. Utan att det påverkar Spaniens synpunkter har landet åtagit sig att retroaktivt höja den ränta som tas ut av företagsanvändare med anslutningar på mer än 1 kV. Höjningen ska fastställas i förhållande till bidraget till 2005 års underskott från de företagsanvändare som är föremål för detta förfarande och som fick sin elförsörjning till integrerade reglerade tariffer. Höjningen ska göras genom tillämpning av en spread på 65 räntepunkter över Euribor-referensräntan, för att på så sätt i stora drag anpassa den efter den ränta som gäller för underskottet under de följande åren.
(97)
Det berörda beloppet ska tas ut från företagsanvändarna enligt följande: När det gäller de årliga avbetalningarna av den delen av 2005 års underskott som redan har återbetalats, kommer det att göras en engångshöjning av nättarifferna. När det gäller de belopp som återstår att betala tillbaka ska den högre räntan tillämpas direkt på varje årligt belopp, återigen i form av högre nättariffer.
5. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN
FÖREKOMST AV STATLIGT STÖD ENLIGT ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(98)
En åtgärd utgör stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget om den uppfyller följande villkor: a) den medför en fördel för mottagaren, b) den beviljas av staten eller med statliga medel, c) den är selektiv och d) den påverkar handeln inom unionen och hotar att snedvrida konkurrensen inom EU. Eftersom samtliga dessa villkor måste vara uppfyllda kommer kommissionen att begränsa sin bedömning till förekomsten av en ekonomisk fördel för stödmottagarna.
Förekomst av en ekonomisk fördel
(99)
Företag gynnas i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget om de får en ekonomisk fördel som de inte hade kunnat få på marknadsvillkor. I det här fallet måste bedömningen visa, även i fråga om återbetalningen av 2005 års underskott till elsystemet, huruvida det fanns någon positiv skillnad mellan de reglerade tariffer som fastställdes 2005 och de marknadspriser som eventuella stödmottagare skulle ha behövt betala för el som köpts in och de tjänster som tillhandahölls inom ramen för deras tariffordning. En eventuell fördel i förhållande till marknadsvillkoren måste fastställas med hänvisning till faktiska marknadspriser. Båda frågorna, dvs. förekomsten av positiva skillnader - eller avsaknaden av sådana - mellan elpoolpriser, marknadspriser och reglerade tariffer, samt återbetalningen av underskottet, granskas var och en för sig i det följande.
Jämförelse med de genomsnittliga priserna i elpoolen
(100)
De genomsnittliga priserna i elpoolen ger en indikation på de allmänna prisnivåerna på grossistmarknaden. Detta genomsnittliga referenspris var 59,47 euro/MWh under 2005, för året som helhet. Som framgår av och visas i skäl 19 (diagram 1) låg de genomsnittliga grossistpriserna under sju på varandra följande månader 2005 högre än de elpriser som var inbakade i de integrerade reglerade tariffer som tillämpades på alla slutanvändare. Därför verkar den genomsnittliga tariffnivå som fastställdes genom dekret nr 2392/2004 ha lett till en positiv differens till fördel för alla slutanvändare som valde reglerade tariffer, åtminstone under de flesta månader 2005.
(101)
Under månadsperioder på mindre än ett år uppstod denna differens dock inte under de fem månaderna mellan januari och maj 2005. Det fanns alltså ingen fördel för det reglerade tariffsystemet i sin helhet. Om jämförelsen dessutom görs mellan perioder på mer än ett år, t.ex. fram till den 30 december 2007 uppvägs den eventuella ackumulerade fördelen från juni 2005 mer än väl av de sjunkande genomsnittliga poolpriserna, som föll kraftigt till 37 euro/MWh i mars 2007, samtidigt som de priser som följde av de integrerade reglerade tarifferna var ungefär 68 euro/MWh under samma period. Från och med oktober 2006 var de elpriser som var inbakade i de integrerade tarifferna i själva verket mycket högre än grossistförsörjningspriserna (se diagram 1). Alltså kan de förmåner och ekonomiska fördelar som uppstår för konsumenter som fick sin elförsörjning till reglerade tariffer när poolpriserna är högre än de inbakade elkostnaderna i de reglerade tarifferna utraderas när poolpriserna är lägre än de inbakade elkostnaderna.
(102)
Av detta följer att de energipriser som är inbakade i de reglerade tariffer som gällde 2005, både för månadsperioder på mindre än ett år under 2005 och för tvåårsperioder som omfattar en del av 2005, inte förefaller ha medfört någon fördel för den grupp av konsumenter som har fått sin elförsörjning till reglerade tariffer jämfört med grossistpriserna i elpoolen. Faktum är dock att intäkterna från de nätavgifter och reglerade tariffer som betalades för hela elsystemet inte var tillräckliga för att täcka de reglerade kostnaderna för systemet 2005. Därför måste det undersökas om den mekanism som har införts är tillräcklig för att garantera att underskottet betalas tillbaka.
Återbetalning av 2005 års underskott i elsystemet
(103)
Som beskrivs i skälen 15 och 20-22 ovan omfattade räkenskaperna för elsystemet 2005 samtliga reglerade kostnader och reglerade intäkter i systemet utan att särskilda intäkter fördelades på särskilda kostnader. Kostnaderna för transport och distribution (4 410 miljoner euro) eller kraftvärmeproduktion och kostnader för stöd till förnybar energi (2 701 miljoner euro) var t.ex. inte uppdelade mellan reglerade intäkter från integrerade tariffer på den reglerade marknaden och/eller intäkter från reglerade nätavgifter på den fria marknaden och det gjordes ingen åtskillnad mellan dessa båda typer av intäkter vid finansieringen. Alla systemanvändare får en vinst och kan väntas täcka kostnader för stöd till effektiva former av kraftvärmeproduktion och förnybar energi, eller transport- och distributionstjänster. I detta system med icke-kumulativa kostnader för varje tariff är det omöjligt att i efterhand göra en objektiv fördelning av kostnaderna mellan användare på den fria marknaden och användare med reglerade tariffer, och för den senare kategorin också fördela kostnaderna på de 25 olika tariffsteg som gällde 2005. Därför är det lämpligt att granska de eventuella fördelarna, eller avsaknaden av sådana, i fråga om 2005 års underskott för elsystemet som helhet.
(104)
Spanien har infört en mekanism för att återvinna 2005 års underskott i sin helhet. Detta är förenligt med hur systemets räkenskaper tillämpades under den perioden. Problemet med att de reglerade intäkterna i elsystemet inte täckte systemets kostnader löstes genom ett tillskott av resurser som samlades in genom det ”särskilt öronmärkta bidrag” som föreskrevs i kungligt dekret nr 809/2006. Återvinningen inleddes i mitten av 2006 genom ett pristillägg på 1,378 % på de integrerade reglerade tarifferna och på 3,975 % på nätavgifterna och därefter tillämpades de pristillägg som krävdes för att återvinna underskottet på 3,8 miljarder euro plus ränta på 14,5 år fram till 2020 (se skälen 25 och 26).
(105)
Intäkterna från det särskilda bidrag som öronmärktes för att finansiera 2005 års underskott gör det möjligt för systemanvändarna att betala elfakturor som innefattar den höjning som krävs för att balansera 2005 års systemräkenskaper i efterhand med en betydande eftersläpning.
(106)
Under dessa omständigheter skulle den enda tvivelaktiga aspekten på den metod som valdes 2006 för att återbetala 2005 års underskott i elsystemet och balansera räkenskaperna vara den låga ränta som i början tillämpades på de årliga återbetalningarna, dvs. Euribor-referensräntan utan spread. Spanien har åtagit sig att höja den ränta som ska tillämpas på de företagsanvändare som omfattas av detta förfarande, vilket beskrivs närmare i skälen 96 och 97. Spanien åtar sig att tillämpa en spread på 65 räntepunkter över referensräntan.
(107)
Om denna justering tillämpas på den åtgärd som ursprungligen vidtogs för att återbetala 2005 års underskott, vilket utesluter hushåll och små företag som har betalat de högsta reglerade tarifferna enligt korrigeringsmekanismen, upphävs alla eventuella fördelar som företagen kan ha fått genom att betalningarna skjutits upp till 2006. Dessutom innebär tillämpningen av ett pristillägg på tariffen att det sammanlagda belopp som återvinns per företag står i direkt proportion till det företagets elförbrukning. Ju större elförbrukning, desto större pristillägg.
Jämförelse med elmarknadspriserna
(108)
Som påpekats av vissa berörda parter är för det andra de priser som noterats i elpoolen inte lämpliga riktmärken för att jämföra de elpriser som stora producenter betalat enligt reglerade tariffer med marknadspriser. Utifrån resultatet i 2005 års rapport från elmarknadsaktören OMEL var det endast sju slutanvändare, motsvarande 5 % av efterfrågan, som köpte el direkt från poolen, jämfört med hundratals industriella och stora företagsanvändare. Industriella och andra stora användare, framför allt energiintensiva konsumenter för vilka el utgör en betydande andel av produktionskostnaderna (vanligtvis 30-40 % för aluminiumproduktion), kräver och får förutsägbara pris- och försörjningsvillkor. Dessa villkor fastställs i avtal med längre löptid än nästkommande dygn. De priser som erbjuds varje timme på en marknad för nästkommande dygn, som elpoolen, åskådliggör de genomsnittliga marknadspriserna för leverantörer som har en varierad portfölj av kunder, däribland hushåll. De är dock inte lämpliga riktmärken för att fastställa de priser som energiintensiva användare skulle betala på den fria marknaden enligt avtal med längre löptider än till nästkommande dygn. I motsats till vad som uttrycktes i beslutet om att inleda förfarandet, har undersökningen visat att reglerade tariffer som är lägre än genomsnittliga poolpriser inte måste innebära en fördel jämfört med marknadsvillkoren för industriella användare, eftersom poolpriserna inte är marknadspriser för de flesta av dessa användare. Därmed undanröjs de tvivel som fanns i detta sammanhang.
(109)
Vidare var valet att byta till den fria marknaden inte oåterkalleligt i Spanien 2005. Konsumenterna kunde hela tiden välja mellan de mest attraktiva erbjudandena på de reglerade och fria marknaderna, vilket ledde till en viss priskonvergens. Möjligheten att ångra val av försörjningsalternativ tenderar att pressa ned priserna på återförsäljarmarknaden i lägen när grossistpriserna höjs som de gjorde i Spanien från april 2005, medan det motsatta incitamentet att höja de fria marknadspriserna för att närma dem till de högsta reglerade tariffnivåerna uppstår när situationen blir omvänd.
(110)
Precis som bekräftas av sammanslutningen för oberoende leverantörer (skälen 42-49) var leverantörerna på den fria marknaden under 2005 tvungna att följa sina avtal eller avbryta dem ensidigt om det gick, eller omförhandla sina priser och justera upp dem, med risk för att kunderna skulle gå över till den reglerade marknaden. De rörelseförluster som leverantörerna på den fria marknaden hävdar att de fick tyder på att priserna på den fria marknaden 2005, särskilt när det gällde ettåriga avtal som följdes, fortfarande låg nära de respektive reglerade tariffnivåerna och att de reglerade tarifferna alltså inte i praktiken innebar någon ekonomisk fördel jämfört med de faktiska priserna på den fria marknaden.
(111)
Detta innebär alltså att två hypotetiska konkurrerande industriella användare, en med ett ettårigt elavtal på den fria marknaden som löpte från januari till december 2005, och en som fick sin elförsörjning till reglerade tariffer under samma period, hade liknande elkostnader, allt annat lika. Den enda effekt som nivån på de reglerade tarifferna hade på priserna på den fria marknaden 2005 var att användarna på den fria marknaden fick en indirekt fördel av begränsade prishöjningar, om sådana prishöjningar över huvud taget var avtalsenligt möjliga att göra under året, eller på längre sikt, under hela 2005. Den verkliga eller möjliga konkurrensen mellan industriella användare som köpte el på de fria och reglerade marknaderna kunde inte snedvrida de reglerade tarifferna.
(112)
För det tredje hänvisade kommissionen i sitt beslut att inleda ett förfarande särskilt till de låga reglerade tariffnivåer på 23,9 euro/MWh och 27,0 euro/MWh som tillämpades under 2005 för stora industriella konsumenter (G4-tariffen) och för stora industriella konsumenter med frånkopplingsbar försörjning (t.ex. 3.4-tariffen), såsom visas i tabell 3 i skäl 30. Som påpekats av vissa tredje parter är nivåerna på de reglerade tariffer som det görs invändningar mot i beslutet att inleda ett förfarande inte tariffer, utan genomsnittliga priser efter rabatter. Utan rabatter var de grundläggande tariffnivåer som faktiskt fastställts i dekret nr 2392/2004 och som visas i tabell 1 56,12 euro/MWh (3.4-tariffen) respektive 25,44 euro/MWh (G4-tariffen).
(113)
I detta avseende visade den formella undersökningen att de reglerade tariffer som var tillämpliga på industriella användare och som angavs i beslutet att inleda ett förfarande var i nivå med de marknadspriser som gällde för hela perioden januari-december 2005, vilket illustreras nedan.
(114)
För det första har det lagts fram belägg för att det fanns bilaterala marknadspriser på 34,45 euro/MWh som tillämpades på energiintensiva användare på den fria marknaden 2005 (skälen 55-57). Med en marknadsföringsmarginal på mindre än den genomsnittliga marginal på 10 euro som lades till i beslutet om att inleda det formella förfarandet, visar detta marknadspris en försörjningskostnad på nästan 25,44 euro/MWh för den lägsta reglerade tariffen (G4) (23,9 euro/MWh av det genomsnittliga efterhandspriset). När hänsyn tas till de objektiva skillnaderna i fråga om försörjning inom ramen för den reglerade tariffen, såsom 9,7 gånger större försörjningsvolymer, investering i kontrollutrustning och betalningsfrister, verkar det faktum att den reglerade tariffen var lägre inte ha medfört någon otillbörlig ekonomisk fördel för stödmottagarna.
(115)
För det andra framgår det av de tillgängliga bevisen att det i december 2004 gick att sluta ettåriga avtal om basförsörjning baserat på terminspriser på 31,05 euro/MWh för leveranser under januari-december 2005. Frånkopplingsbara industriella användare med stor lastbalansering kunde få ett slutligt marknadspris (med ytterligare tjänster och nättariff) på 36,67 euro/MWh, vilket är lägre än den berörda grundläggande tariffnivån (tariff 3.4) (se skälen 16, 18 och 58).
(116)
Ytterligare rabatter som gick att få inom ramen för reglerade tariffer för efterfrågestyrning (t.ex. lastbalansering, möjlighet till frånkoppling) gjorde det möjligt att få lägre genomsnittliga priser på den reglerade marknaden för de användare som tillhandahöll sådana tjänster (22). Dessa rabatter, som inte behandlades specifikt i beslutet att inleda ett förfarande, var en ersättning för värdefulla tjänster på efterfrågesidan för nätet, som krävde justeringar, anpassningar eller begränsningar i kommersiella eller industriella processer. Lastbalanseringen innebär att energiintensiva industriella eller kommersiella processer ska utföras under perioder med låg belastning i stället för vid toppbelastning, för att minska förbrukningen och spänningen i elnätet. På samma sätt är frånkopplingsbara tjänster i nätverket ekonomiskt lönsamma eftersom de innebär att systemoperatören får avbryta leveranserna till den berörda industriella användaren med kort varsel (från ett par sekunder till två timmar) och under en lång period (en till tolv timmar), vilket var fallet med de berörda reglerade tarifferna i Spanien.
(117)
Fördelarna med dessa tjänster för att garantera en avbrottsfri elförsörjning erkänns i EU-lagstiftningen. Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/89/EG av den 18 januari 2006 om åtgärder för att trygga elförsörjning och infrastrukturinvesteringar (23) ska medlemsstaterna ta hänsyn till teknik för efterfrågestyrning och vidta åtgärder för att avlägsna hindren för att använda frånkopplingsbara kontrakt i syfte att upprätthålla balansen mellan tillgång och efterfrågan. Tjänsterna kompletterar och kan rentav ersätta andra regleringsmetoder som nätoperatören använder för att garantera att efterfrågan på el från nätet är anpassad efter tillgången och på så sätt undvika störningar och avbrott, som är kostsamma för samhället och ekonomiskt, och som kan leda till sanktioner eller skadeståndsansvar.
(118)
När det särskilt gäller Spanien är dessa tjänster särskilt värdefulla med tanke på avsaknaden av en betydande kapacitet för sammanlänkning med andra medlemsstater och det stora beroendet av oregelbunden elförsörjning från förnybara energikällor 2005. Graden av deras ekonomiska värde och storleken på de kostnader som går att undvika i elsystemet kan t.ex. illustreras med den spanska nätoperatören Red Eléctrica de Españas kostnader för att köpa balanseringstjänster. Under 2005 betalade Red Eléctrica de España i genomsnitt 65 euro/MWh för sekundärregleringstjänster för att öka effekten (tillföra ytterligare effekt i ledningen under 15 sekunder till 15 minuter för att balansera nätet). För tertiärreglering av effekthöjning (att tillföra ytterligare effekt i ledningen i 15 minuter till 2 timmar för att återställa energireserven för sekundärreglering) låg genomsnittspriset på 78 euro/MWh under 2005 och gick som högst upp till 600 euro/MWh (24). För att jämna ut efterfrågan och styra bort den från perioder med topplast (lastbalansering) eller tillhandahålla kapacitet för att sänka den i kritiska lägen (frånkopplingsbara tjänster) förefaller det vara ekonomiskt försvarbart att erbjuda rabatter på de berörda relevanta tarifferna (t.ex. ca 32 euro/MWh på 3.4-tariffen).
(119)
Utan sådana rabatter för efterfrågestyrning var de reglerade tarifferna för användare som var anslutna till högspänningsnätet (1.4- och 2.4-tarifferna) mycket högre: 58-61 euro/MWh för bastariffen och 76,2 euro/MWh för det genomsnittliga verkliga priset. Jämfört med de terminspriser på 31,05 euro/MWh som gick att få för perioden januari-december 2005, går det inte att säga att marknadspriserna är högre än de reglerade tariffer som gällde för de allra flesta industriella och kommersiella användare med stor förbrukning.
(120)
Det betyder att även om de priser som noterats i elpoolen inte är lämpliga som riktmärke för jämförelser mellan de elpriser som betalats av stora industriella och kommersiella användare, låg de verkliga marknadspriserna för elförsörjning till slutanvändare som fick sin elförsörjning till reglerade tariffer 2005 i linje med de respektive nivåerna för de reglerade tarifferna.
6. SLUTSATSER OM ÅTGÄRDEN
(121)
Mot bakgrund av övervägandena ovan anser kommissionen att det för det första har visats att de företag som tog emot el till integrerade reglerade tariffer inte fick någon fördel av nivån på dessa tariffer och för det andra att ränta kommer att tas ut med en lämplig sats för vissa företags fördröjning av betalningen av delar av sina elfakturor 2005, med hänsyn till Spaniens åtagande om att ändra åtgärden.
(122)
Den berörda åtgärden utgör alltså inte någon ekonomisk fördel för företagsanvändare. Eftersom kriterierna i artikel 107.1 i EUF-fördraget är kumulativa finns det inget behov av att undersöka om de övriga kriterierna är uppfyllda.
(123)
Därför konstaterar kommissionen att det system med reglerade tariffer som tillämpades under 2005, med hänsyn till den ordning som Spanien har infört för att återvinna slutanvändarnas skuld till elsystemet, inte har gett upphov till stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Denna slutsats gäller den situation och tidsperiod som omfattas av klagomålet, utan att den påverkar någon bedömning som kommissionen kan komma att göra av åtgärder som Spanien har vidtagit efter 2005.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det system med reglerade tariffer som Konungariket Spanien införde 2005 utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien.
Utfärdat i Bryssel den 4 februari 2014.