NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1396/2014
ze dne 20. října 2014,
kterým se stanoví plán výmětů v Baltském moři
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 o společné rybářské politice, o změně nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutí Rady 2004/585/ES (1), a zejména na čl. 15 odst. 6 a čl. 18 odst. 1 a 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem nařízení (EU) č. 1380/2013 je postupně odstranit výměty z veškerého rybolovu v Unii zavedením povinnosti vykládky úlovků druhů, na něž se vztahují omezení odlovu.
(2)
Podle čl. 15 odst. 6 nařízení (EU) č. 1380/2013 je Komise zmocněna přijímat prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci plány výmětů pro období nepřevyšující tři roky na základě společných doporučení, jež členské státy vypracovaly v konzultaci s příslušnými poradními sbory.
(3)
Přímý zájem na řízení rybolovu v Baltském moři má Dánsko, Německo, Estonsko, Lotyšsko, Litva, Polsko, Finsko a Švédsko. Tyto členské státy předložily Komisi společné doporučení (2), jež vypracovaly na základě konzultací s poradním sborem pro Baltské moře. Příslušné vědecké subjekty předložily vědecké podklady. Opatření uvedená ve společném doporučení jsou v souladu s čl. 15 odst. 6 nařízení (EU) č. 1380/2013, a podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1380/2013 by tedy měla být zařazena do tohoto nařízení.
(4)
V souladu s čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1380/2013 by se povinnost vykládky měla vztahovat na úlovky druhů podléhajících omezení odlovu ulovené v rámci drobného pelagického rybolovu, tedy rybolovu sledě obecného a šprota obecného, a komerčního rybolovu v Baltském moři od 1. ledna 2015. Nejpozději od uvedeného data by se měla vztahovat i na úlovky v rámci rybolovu lososa obecného. Treska obecná je považována za druh, jenž určuje některé druhy rybolovu v Baltském moři. V některém rybolovu tresky obecné jsou úlovky platýse velkého většinou považovány za vedlejší úlovky a podléhají omezení odlovu. V souladu s čl. 15 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1380/2013 by se tak povinnost vykládky měla vztahovat na tresku obecnou nejpozději od 1. ledna 2015 a platýse velkého nejpozději od 1. ledna 2017. V souladu se společným doporučením by tak tento plán výmětů měl zahrnovat všechny úlovky sledě obecného, šprota obecného, lososa obecného, tresky obecné a platýse velkého ulovené v rámci rybolovu v Baltském moři, a to od 1. ledna 2015, případně od 1. ledna 2017.
(5)
Společné doporučení zahrnuje výjimku z povinnosti vykládky pro lososa obecného a tresku obecnou lovené pomocí vězencových sítí, košů/krytých vrší, keserů a lapadlových sítí. Výjimka se zakládá na vědeckých důkazech o vysoké míře přežití, které poskytlo fórum pro rybolov v Baltském moři (BALTFISH) a přezkoumal Vědeckotechnický a hospodářský výbor pro rybářství (VTHVR) na svém plenárním zasedání. Výbor konstatoval, že většina informací nutná pro odůvodnění takových výjimek je součástí společného doporučení fóra BALTFISH (3). Výbor VTHVR dospěl k závěru, že vzhledem k tomu, že tato lovná zařízení chytají ryby do pevné struktury ze síťoviny, a nedochází tak například k jejich zapletení do sítě ani chycení na háček, je zřejmě přiměřené předpokládat, že úmrtnost ryb bude u těchto lovných zařízení také nízká, obvykle pod 10 %. Výbor však doporučil pokračovat v práci s cílem ověřit, zda je předpoklad nižší úmrtnosti správný, a dále se zabývat postupy zacházení a převládajícími environmentálními podmínkami.
(6)
Podle čl. 15 odst. 10 nařízení (EU) č. 1380/2013 lze stanovit minimální referenční velikosti pro zachování zdrojů s cílem zajistit ochranu nedospělých mořských organismů. V souladu s nařízením Rady (ES) č. 2187/2005 platí v současnosti pro tresku obecnou minimální velikost 38 cm (4). Vědecké důkazy, které výbor VTHVR přezkoumal, se vyslovují ve prospěch stanovení minimální referenční velikosti pro zachování zdrojů tresky obecné na 35 cm. Výbor VTHVR dospěl zejména k závěru, že v zájmu snížení současné míry výmětů mohou existovat dostatečné biologické důvody pro snížení současné minimální velikosti 38 cm. Rovněž dospěl k závěru, že v souladu s povinností vykládky by stanovení minimální referenční velikosti pro zachování zdrojů na 35 cm u tresky obecné snížilo objem úlovků, jež nesmí být prodávány k lidské spotřebě, a že v souvislosti s otázkou první reprodukce ryb neexistuje žádný důvod, proč by minimální referenční velikost pro zachování zdrojů v Baltském moři musela činit 38 cm. Minimální referenční velikost pro zachování zdrojů pro tresku obecnou v Baltském moři by proto měla být stanovena na 35 cm.
(7)
Toto nařízení by mělo být použitelné od 1. ledna 2015, aby byl zajištěn soulad s časovým rámcem stanoveným v čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013. V souladu s čl. 15 odst. 6 uvedeného nařízení by mělo být použitelné nejvýše tři roky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví podrobnosti pro provádění povinnosti vykládky, vymezené v čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013, v Baltském moři, jak je definováno v čl. 4 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení:
a)
od 1. ledna 2015 u rybolovu sledě obecného, šprota obecného, lososa obecného a tresky obecné,
b)
od 1. ledna 2017 u platýse velkého uloveného v rámci veškerého rybolovu.
Článek 2
Výjimka z důvodu přežití
Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013 se povinnost vykládky nevztahuje na úlovky tresky obecné a lososa obecného ulovené pomocí vězencových sítí, košů/krytých vrší, keserů a lapadlových sítí. Veškeré takové úlovky tresky obecné a lososa obecného lze vrátit zpět do moře.
Článek 3
Minimální referenční velikosti pro zachování zdrojů
Minimální referenční velikost pro zachování zdrojů tresky obecné v Baltském moři činí 35 cm.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015 do dne 31. prosince 2017.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. října 2014
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 1396/2014
av den 20 oktober 2014
om upprättande av en utkastplan i Östersjön
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (1), särskilt artikel 15.6 och artikel 18.1 och 18.3, och
av följande skäl:
(1)
Förordning (EU) nr 1380/2013 syftar till att successivt stoppa bruket att kasta fångst överbord inom alla unionens fisken genom att det införs en landningsskyldighet för fångster av arter som omfattas av fångstbegränsningar.
(2)
Genom artikel 15.6 i förordning (EU) nr 1380/2013 ges kommissionen befogenhet att anta utkastplaner genom en delegerad akt för en period om högst tre år, på grundval av gemensamma rekommendationer som tagits fram av medlemsstaterna i samråd med de berörda rådgivande nämnderna.
(3)
Danmark, Estland, Finland, Lettland, Litauen, Polen, Sverige och Tyskland har ett direkt fiskeriförvaltningsintresse i Östersjön. De medlemsstaterna har lämnat in en gemensam rekommendation (2) till kommissionen efter samråd med rådgivande nämnden för Medelhavet (Mediterranean Sea Advisory Council). Vetenskapliga bidrag har erhållits från relevanta vetenskapliga organ. De åtgärder som ingår i den gemensamma rekommendationen är förenliga med bestämmelserna i artikel 15.6 i förordning (EU) nr 1380/2013 och därför bör de, i överensstämmelse med artikel 18.3 i förordning (EU) nr 1380/2013, ingå i denna förordning.
(4)
I enlighet med artikel 15.1 a i förordning (EU) nr 1380/2013 bör landningsskyldigheten gälla fångster av arter som omfattas av fångstbegränsningar och som fångas inom fisket efter små pelagiska arter, som är fiske efter sill och skarpsill, och inom industriellt fiske i Östersjön från och med den 1 januari 2015. Det bör också tillämpas på sådana fångster inom fisket efter lax senast från och med det datumet. Torsk betraktas som en art som definierar vissa fisken i Östersjön. Rödspätta fångas oftast som bifångst i vissa torskfisken och är föremål för fångstbegränsningar. I enlighet med artikel 15.1 b i förordning (EU) nr 1380/2013 bör landningsskyldigheten följaktligen tillämpas på torsk senast från och med den 1 januari 2015 och på rödspätta senast från och med den 1 januari 2017. I enlighet med den gemensamma rekommendationen bör denna utkastplan därför omfatta alla fångster av sill/strömming, skarpsill, lax, torsk och rödspätta i fisket i Östersjön från och med den 1 januari 2015 eller från och med den 1 januari 2017, beroende på vad som är tillämpligt.
(5)
Den gemensamma rekommendationen innehåller ett undantag från landningsskyldigheten för lax och torsk som fångats med fiskfällor, tinor/mjärdar, ryssjor och bottengarn. Detta undantag grundar sig på vetenskapliga belägg för hög överlevnadsgrad som lagts fram av forumet för fisket i Östersjön (Baltfish) och har granskats av vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF). STECF noterar att merparten av de uppgifter som krävs för att motivera sådana undantag ingår i Baltfishs gemensamma rekommendation (3). STECF drog slutsatsen att, baserat på det faktum att sådana redskap fångar fisk inuti en fast nätstruktur, i motsats till t.ex. insnärjning eller krokning, förefaller det rimligt att anta att dödligheten för dessa redskap också kommer att vara låg, vanligtvis mindre än 10 %. STECF rekommenderade dock att det bör genomföras ytterligare arbete för att bekräfta huruvida detta antagande är giltigt och rörande hanteringsförfarandena och de rådande miljöförhållandena. Därför bör det berörda undantaget ingå i denna förordning.
(6)
Enligt artikel 15.10 i förordning (EU) nr 1380/2013 får minsta referensstorlek för bevarande fastställas i syfte att garantera skydd av unga exemplar av marina organismer. För närvarande gäller en minsta storlek på 38 cm för torsk enligt rådets förordning (EG) nr 2187/2005 (4). Vetenskapliga belägg som STECF har granskat stöder fastställandet av minsta referensstorlek för bevarande för torsk till 35 cm. I synnerhet drog STECF slutsatsen att det kan finnas goda biologiska skäl att minska den nuvarande minsta storleken på 38 cm för att minska de nuvarande nivåerna av fångst som kastas överbord. STECF drog också slutsatsen att om, inom ramen för landningsskyldigheten, den minsta referensstorleken för bevarande av torsk sattes till 35 cm, skulle detta minska omfattningen av fångster som inte får säljas för livsmedelskonsumtion, och att det inte fanns några argument i fråga om första lek som stöder en minsta referensstorlek för bevarande på 38 cm i Östersjön. Därför bör den minsta referensstorleken för bevarande för torsk i Östersjön fastställas till 35 cm.
(7)
Denna förordning bör tillämpas från och med den 1 januari 2015 för att vara förenlig med den tidsram som anges i artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013. I enlighet med artikel 15.6 i den förordningen bör denna förordning gälla i högst tre år.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs närmare bestämmelser för genomförandet av den landningsskyldighet som avses i artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 för Östersjön enligt definitionen i artikel 4.2 b i den förordningen
a)
från och med den 1 januari 2015 när det gäller fiske efter sill/strömming, skarpsill, lax och torsk,
b)
från och med den 1 januari 2017 när det gäller rödspätta som fångats inom alla fisken.
Artikel 2
Undantag grundat på överlevnadsgrad
Genom undantag från artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska landningsskyldigheten inte tillämpas på torsk och lax som fångas med fiskfällor, tinor/mjärdar, ryssjor och bottengarn. All sådan torsk och lax får släppas tillbaka i havet.
Artikel 3
Minsta referensstorlek för bevarande
Minsta referensstorlek för bevarande för torsk i Östersjön ska vara 35 cm.
Artikel 4
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2015 till och med den 31 december 2017.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 20 oktober 2014.