NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 481/2014
ze dne 4. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013, pokud jde o zvláštní pravidla způsobilosti výdajů pro programy spolupráce
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 ze dne 17. prosince 2013 o zvláštních ustanoveních týkajících se podpory z Evropského fondu pro regionální rozvoj pro cíl Evropská územní spolupráce (1), a zejména na čl. 18 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 1299/2013 je nezbytné stanovit zvláštní pravidla týkající se způsobilosti výdajů pro programy spolupráce, pokud jde o náklady na zaměstnance, kancelářské a administrativní výdaje, náklady na cestování a ubytování, náklady na externí odborné poradenství a na služby a výdaje na vybavení (dále jen „kategorie výdajů“).
(2)
S cílem umožnit pružné uplatnění pravidel způsobilosti na programy spolupráce by mělo být členským státům účastnícím se daného programu spolupráce umožněno rozhodnout, že se daná kategorie výdajů nevztahuje na konkrétní prioritní osu daného programu spolupráce.
(3)
Je třeba upřesnit, jak se zvláštní pravidla týkající se způsobilosti výdajů pro programy spolupráce stanovená tímto nařízením slučují s obecným právním rámcem pro pravidla způsobilosti platným pro všechny evropské strukturální a investiční fondy a stanoveným v článcích 65 až 71 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (2).
(4)
Pro každou kategorii výdajů by měl být stanoven seznam různých položek výdajů.
(5)
Mělo by být vyjasněno jako obecné pravidlo, že dary jsou nezpůsobilé. Nicméně distribuce malých položek souvisejících s propagací, komunikací, reklamou nebo informováním by měly být způsobilé.
(6)
Měly by být určeny jednotlivé položky nákladů na zaměstnance a pravidla pro výpočet, účtování a úhradu nákladů na zaměstnance obecně, a zejména pro přiřazení zaměstnanců na částečný úvazek a dohody na hodinovém základě.
(7)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky kancelářských a administrativních výdajů spolu s pravidly pro výpočet, účtování a úhradu těchto nákladových prvků buď jako nákladů přímých, nebo nepřímých, zejména pokud jsou kombinovány s paušálními sazbami podle nařízení (EU) č. 1303/2013.
(8)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky nákladů na cestování a ubytování spolu s pravidly pro výpočet, účtování a úhradu bez ohledu na to, zda tyto výdaje vzniknou příjemci nebo přímo jeho zaměstnancům. Vyjasněny by měly být rovněž podmínky, za kterých by se náklady na cestování a ubytování měly účtovat, jsou-li vynaloženy mimo unijní část programové oblasti podle článku 20 nařízení (EU) č. 1299/2013.
(9)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky nákladů na externí odborné poradenství a na služby.
(10)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky výdajů na vybavení spolu s pravidly pro způsobilost použitého vybavení.
(11)
S cílem umožnit co nejrychlejší použití opatření stanovených tímto nařízením by toto nařízení mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Aniž jsou dotčena pravidla způsobilosti stanovená články 65 až 71 nařízení (EU) č. 1303/2013 nebo na jejich základě, toto nařízení stanoví zvláštní pravidla způsobilosti výdajů pro programy spolupráce, pokud jde o tyto kategorie výdajů:
a)
náklady na zaměstnance;
b)
kancelářské a administrativní výdaje;
c)
náklady na cestování a ubytování;
d)
náklady na externí odborné poradenství a služby a
e)
výdaje na vybavení.
2. Zúčastněné členské státy se v rámci monitorovacího výboru programu spolupráce mohou dohodnout, že výdaje spadající do jedné nebo více kategorií uvedených v odstavci 1 nejsou způsobilé v rámci jedné nebo více prioritních os.
Článek 2
Obecná ustanovení
1. Veškeré výdaje způsobilé podle tohoto nařízení vynaložené příjemcem nebo z jeho pověření se vztahují na náklady spojené se zahájením nebo se zahájením a prováděním operace nebo části operace.
2. Způsobilé nejsou tyto náklady:
a)
pokuty, finanční sankce a výdaje na právní spory a soudní spory;
b)
náklady na dary, s výjimkou těch, jejichž hodnota nepřesahuje 50 EUR za dar, pokud souvisejí s propagací, komunikací, publicitou nebo informováním;
c)
náklady související s kolísáním směnných kurzů.
Článek 3
Náklady na zaměstnance
1. Výdaje na náklady na zaměstnance se skládají z hrubých mzdových nákladů na zaměstnance zaměstnávané příjemcem jedním z těchto způsobů:
a)
na plný úvazek;
b)
na částečný úvazek s pevně stanoveným procentním podílem odpracované doby za měsíc;
c)
na částečný úvazek s pružným počtem odpracovaných hodin za měsíc, nebo
d)
na hodinovém základě.
2. Výdaje na náklady na zaměstnance jsou omezeny na:
a)
vyplácení platů souvisejících s činnostmi, které by subjekt nevykonával, kdyby příslušná operace nebyla prováděna, stanovenými v pracovní smlouvě/dohodě, rozhodnutí o jmenování (dále jen „doklad o zaměstnání“) nebo zákonem a souvisejícími s odpovědností uvedenou v popisu pracovní náplně příslušného zaměstnance;
b)
jakékoli další náklady přímo spojené s vyplácením platů, vzniklé a vynaložené zaměstnavatelem, jako jsou daně z mezd a příspěvky na sociální zabezpečení, včetně důchodů, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (3), pokud:
i)
jsou stanoveny v dokladu o zaměstnání nebo zákonem,
ii)
jsou v souladu s právními předpisy, na které odkazuje doklad o zaměstnání, a s obvyklými postupy v zemi a/nebo organizaci, kde příslušný zaměstnanec skutečně pracuje, a
iii)
nemohou být zaměstnavateli nahrazeny.
Pokud jde o písmeno a), na platby fyzickým osobám pracujícím pro příjemce na základě jiné smlouvy než pracovní smlouvy/dohody lze pohlížet jako na vyplácení platu a takovou smlouvu lze považovat za doklad o zaměstnání.
3. Náklady na zaměstnance lze uhradit buď:
i)
na základě skutečných nákladů (prokázaných dokladem o zaměstnání a výplatními páskami), nebo
ii)
na základě zjednodušeného vykazování nákladů podle čl. 67 odst. 1 písm. b) až d) nařízení (EU) č. 1303/2013, nebo
iii)
paušálně v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1299/2013.
4. Náklady na zaměstnance vztahující se k jednotlivcům, kteří pracují na dané operaci na částečný úvazek, se vypočítají buď jako:
a)
pevně stanovený procentní podíl hrubých mzdových nákladů v souladu s pevně stanoveným procentním podílem doby odpracované na operaci, bez povinnosti zavést zvláštní systém zaznamenávání pracovní doby, nebo
b)
pružný podíl hrubých mzdových nákladů v souladu s počtem hodin odpracovaných na operaci a měnících se každý měsíc, a to na základě systému zaznamenávání pracovní doby, který pokrývá 100 % pracovní doby zaměstnance.
5. U přiřazení na částečný úvazek podle odst. 4 písm. a) zaměstnavatel vydá pro každého zaměstnance doklad uvádějící procentní podíl pracovní doby, který se má odpracovat na operaci.
6. U přiřazení na částečný úvazek podle odst. 4 písm. b) se úhrada nákladů na zaměstnance vypočítá na základě hodinové sazby, která se stanoví buď:
i)
podílem měsíčních hrubých mzdových nákladů a měsíční pracovní doby stanovené v dokladu o zaměstnání a vyjádřené v hodinách, nebo
ii)
podílem posledních doložených ročních hrubých mzdových nákladů a 1 720 hodin v souladu s čl. 68 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Hodinová sazba se vynásobí počtem hodin skutečně odpracovaných na operaci.
7. Pokud jde o náklady na zaměstnance vztahující se na jednotlivce, kteří podle dokladu o zaměstnání pracují na hodinovém základě, tyto náklady jsou způsobilé, když se počet hodin skutečně odpracovaných na operaci vynásobí hodinovou sazbou dohodnutou v dokladu o zaměstnání, a to na základě systému zaznamenávání pracovní doby.
Článek 4
Kancelářské a administrativní výdaje
Kancelářské a administrativní výdaje jsou omezeny na tyto prvky:
a)
nájem kancelářských prostorů;
b)
pojištění a daně související s budovami, v nichž se nacházejí zaměstnanci, a s vybavením kanceláře (např. pojištění proti požáru, krádeži);
c)
veřejné služby (např. elektřina, topení, voda);
d)
kancelářské potřeby;
e)
všeobecné účetnictví zajišťované uvnitř organizace, která je příjemcem;
f)
archivy;
g)
údržba, úklid a opravy;
h)
bezpečnost;
i)
systémy informačních technologií;
j)
komunikace (např. telefon, fax, internet, poštovní služby, vizitky);
k)
bankovní poplatky za otevření a správu účtu nebo účtů, jestliže provádění operace vyžaduje otevření zvláštního účtu;
l)
poplatky za nadnárodní finanční transakce.
Článek 5
Náklady na cestování a ubytování
1. Výdaje na náklady na cestování a ubytování jsou omezeny na tyto prvky:
a)
náklady na cestování (např. jízdenky, cestovní pojištění a pojištění motorových vozidel, palivo, počet ujetých kilometrů, dálniční poplatky a parkovací poplatky);
b)
náklady na jídlo;
c)
náklady na ubytování;
d)
náklady na víza;
e)
denní příspěvky.
2. Žádné prvky uvedené v odst. 1 písm. a) až d), na něž se vztahuje denní příspěvek, nesmí být hrazeny nad rámec denního příspěvku.
3. Výdaje na cestování a ubytování externích odborníků a poskytovatelů služeb spadají do nákladů na externí odborné poradenství a služby uvedených v článku 6.
4. Přímá platba výdajů podle tohoto článku prostřednictvím zaměstnance příjemce musí být doložena dokladem prokazujícím, že příjemce uhradil výdaje zaměstnanci.
5. U operací, které se týkají technické pomoci nebo propagačních činností a budování kapacit, jsou výdaje vzniklé mimo unijní část programové oblasti způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 3 nařízení (EU) č. 1299/2013.
6. Řídící orgán může uznat náklady na ubytování a jídlo poskytnuté v zařízeních nacházejících se mimo unijní část programové oblasti za způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 2 nařízení (EU) č. 1299/2013. To platí také pro místní náklady na cestování v místě události nebo akce mimo unijní část programové oblasti.
7. U zaměstnanců příjemců nacházejících se mimo unijní část programové oblasti může řídící orgán uznat náklady uvedené v odstavci 1, včetně nákladů na cestování do a z místa události nebo akce uvnitř unijní části programové oblasti nebo mimo ni, za způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 2 nařízení (EU) č. 1299/2013.
8. U zaměstnanců příjemců nacházejících se uvnitř unijní části programové oblasti jsou náklady uvedené v odstavci 1, včetně nákladů na cestování do a z místa události nebo akce uvnitř unijní části programové oblasti nebo mimo ni, způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 1 nařízení (EU) č. 1299/2013.
Článek 6
Náklady na externí odborné poradenství a služby
Výdaje na externí odborné poradenství a služby jsou omezeny na následující služby a poradenství poskytované subjektem veřejného nebo soukromého práva nebo fyzickou osobou jinou než příjemce operace:
a)
studie nebo šetření (např. hodnocení, strategie, koncepční poznámky, konstrukční výkresy, příručky);
b)
odborná příprava;
c)
překlady;
d)
vývoj, úpravy a aktualizace systémů informačních technologií a internetových stránek;
e)
podpora, komunikace, propagace nebo informování související s operací nebo programem spolupráce jako takovým;
f)
finanční řízení;
g)
služby související s pořádáním a prováděním událostí nebo zasedání (včetně nájmu, stravování nebo tlumočení);
h)
účast na událostech (např. registrační poplatky);
i)
právní poradenství a notářské služby, technické a finanční odborné poradenství, jiné poradenské a účetní služby;
j)
práva duševního vlastnictví;
k)
ověření podle čl. 125 odst. 4 písm. a) nařízení (EU) č. 1303/2013 a čl. 23 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013;
l)
náklady na certifikaci a audit výdajů na úrovni programu podle článků 126 a 127 nařízení (EU) č. 1303/2013;
m)
poskytnutí záruk bankou nebo jinou finanční institucí, pokud to vyžadují unijní nebo vnitrostátní právní předpisy nebo programový dokument přijatý monitorovacím výborem;
n)
cestování a ubytování externích odborníků, přednášejících, osob předsedajících zasedáním a poskytovatelů služeb;
o)
jiné specifické odborné poradenství a služby potřebné pro operace.
Článek 7
Výdaje na vybavení
1. Výdaje na financování koupě, pronájmu nebo leasingu vybavení příjemcem operace, a to s výjimkou výdajů, na které se vztahuje článek 4, jsou omezeny na:
a)
kancelářské vybavení;
b)
hardware a software informačních technologií;
c)
nábytek a vybavení;
d)
laboratorní vybavení;
e)
stroje a přístroje;
f)
nástroje nebo zařízení;
g)
vozidla;
h)
jiné specifické vybavení potřebné pro operace.
2. Náklady na nákup použitého vybavení mohou být způsobilé za těchto podmínek:
a)
nebyla na ně obdržena žádná jiná pomoc z evropských strukturálních a investičních fondů;
b)
jeho cena nepřevyšuje obecně přijímanou cenu na daném trhu;
c)
má technické vlastnosti nezbytné pro operaci a splňuje použitelné normy a standardy.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 4. března 2014.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 481/2014
av den 4 mars 2014
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1299/2013 vad gäller särskilda regler om utgifters stödberättigande för samarbetsprogram
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1299/2013 av den 17 december 2013 om särskilda bestämmelser för stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden till målet Europeiskt territoriellt samarbete (1), särskilt artikel 18.1, och
av följande skäl:
(1)
I enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) nr 1299/2013 bör det fastställas särskilda regler för vilka utgifter som är stödberättigande i samarbetsprogrammen när det gäller personalkostnader, kontorsutgifter och administrativa utgifter, kostnader för resor och logi, kostnader för extern sakkunskap och externa tjänster samt utgifter för utrustning (nedan kallade utgiftskategorier).
(2)
För att möjliggöra flexibilitet vid tillämpningen av reglerna om stödberättigande för samarbetsprogrammen bör de medlemsstater som deltar i ett visst samarbetsprogram tillåtas bestämma att en viss utgiftskategori inte gäller för ett visst prioriterat område inom ett visst samarbetsprogram.
(3)
Förhållandet mellan de särskilda regler i denna förordning för vilka utgifter som är stödberättigande i samarbetsprogram och den allmänna rättsliga ramen med regler för stödberättigande som gäller samtliga ESI-fonder och som fastställs i artiklarna 65-71 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (2) bör anges.
(4)
Det bör fastställas en förteckning över olika utgiftsposter inom varje utgiftskategori.
(5)
Det bör förtydligas att gåvor i allmänhet inte är stödberättigande. Små artiklar som delas ut i samband med marknadsföring, kommunikation, reklam eller information bör emellertid vara stödberättigande.
(6)
De olika personalkostnaderna bör fastställas, liksom regler för beräkning, redovisning och återbetalning när det gäller personalkostnader i allmänhet och deltidsuppgifter eller timbaserade tjänstekontrakt i synnerhet.
(7)
De olika kontorsutgifterna och administrativa utgifterna bör förtecknas och regler fastställas för beräkning, redovisning och återbetalning av sådana kostnader som direkta eller indirekta kostnader, särskilt när de kombineras med schablonsatser enligt förordning (EU) nr 1303/2013.
(8)
De olika kostnaderna för resor och logi bör förtecknas och regler fastställas för beräkning, redovisning och återbetalning, oavsett om utgifterna uppstår hos stödmottagaren eller direkt hos dennes anställda. Villkoren för hur kostnaderna för resor och logi ska redovisas om de uppstår utanför programområdets unionsdel enligt artikel 20 i förordning (EU) nr 1299/2013 bör också förtydligas.
(9)
De olika kostnaderna för extern sakkunskap och externa tjänster bör förtecknas.
(10)
De olika utgifterna för utrustning bör förtecknas och regler fastställas för när begagnad utrustning är stödberättigande.
(11)
I syfte att möjliggöra ett snabbt genomförande av de åtgärder som föreskrivs i denna förordning bör den träda i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. Utan att det påverkar tillämpningen av de regler för stödberättigande som föreskrivs i eller på grundval av artiklarna 65-71 i förordning (EU) nr 1303/2013 fastställs det i den här förordningen särskilda regler för vilka utgifter inom följande utgiftskategorier som är stödberättigande i samarbetsprogram:
a)
Personalkostnader.
b)
Kontorsutgifter och administrativa utgifter.
c)
Kostnader för resor och logi.
d)
Kostnader för extern sakkunskap och externa tjänster.
e)
Utgifter för utrustning.
2. De medlemsstater som ingår i övervakningskommittén för ett samarbetsprogram får komma överens om att utgifter som omfattas av en eller flera av de kategorier som anges i punkt 1 inte ska vara stödberättigande inom ett eller flera prioriterade områden.
Artikel 2
Allmänna bestämmelser
1. Alla utgifter som är stödberättigande enligt denna förordning och som betalats av eller för stödmottagaren ska gälla kostnaderna för inledande av eller inledande och genomförande av en insats eller en del av en insats.
2. Följande kostnader är inte stödberättigande:
a)
Böter, ekonomiska påföljder och utgifter för rättsliga tvister.
b)
Kostnader för gåvor, utom om värdet är högst 50 euro per gåva och de hör samman med marknadsföring, kommunikation, reklam eller information.
c)
Kostnader som beror på fluktuationer i valutakurserna.
Artikel 3
Personalkostnader
1. Utgifterna för personalkostnader ska bestå av bruttokostnaderna för personal med följande typ av anställning hos stödmottagaren:
a)
Heltidsanställning.
b)
Deltidsanställning med en fast andel av arbetstiden per månad.
c)
Deltidsanställning med ett varierande antal arbetstimmar per månad.
d)
Timanställning.
2. Utgifterna för personalkostnader ska endast omfatta följande:
a)
Löner som betalats ut i samband med verksamhet som enheten inte skulle utföra om det inte vore för den berörda insatsen, som fastställts i ett anställnings- eller arbetsavtal, ett anställningsbeslut (nedan kallade anställningsbevis) eller i lag och som gäller de arbetsuppgifter som anges i arbetsbeskrivningen för den berörda arbetstagaren.
b)
Eventuella andra kostnader som arbetsgivaren haft och betalat och som är direkt kopplade till löner, till exempel skatter och sociala avgifter inklusive pensioner, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 (3), förutsatt att
i)
de har fastställts i ett anställningsbevis eller är lagstadgade,
ii)
de är förenliga med den lagstiftning som det hänvisas till i anställningsbeviset och med gängse praxis i det land och/eller den organisation där den anställde faktiskt arbetar, och
iii)
de inte kan återkrävas av arbetsgivaren.
När det gäller led a får utbetalningar till fysiska personer som arbetar för stödmottagaren enligt ett annat avtal än ett anställningsavtal likställas med löneutbetalningar och ett sådant avtal får betraktas som ett anställningsbevis.
3. Personalkostnaderna kan återbetalas antingen
i)
på grundval av de faktiska kostnaderna (styrkt med anställningsbeviset och lönespecifikationer), eller
ii)
enligt de förenklade kostnadsalternativ som anges i artikel 67.1 b-d i förordning (EU) nr 1303/2013, eller
iii)
som ett schablonbelopp enligt artikel 19 i förordning (EU) nr 1299/2013.
4. Personalkostnaderna för personer som arbetar deltid med insatsen ska beräknas antingen som
a)
en fast procentsats av bruttopersonalkostnaden, i enlighet med att en fast andel av arbetstiden ägnas åt insatsen, utan skyldighet att införa ett separat tidsregistreringssystem, eller som
b)
en varierande andel av bruttopersonalkostnaden, i enlighet med att det antal arbetstimmar som ägnas åt insatsen varierar från månad till månad, baserat på ett tidsregistreringssystem som täcker 100 % av den anställdes arbetstid.
5. För deltidsuppgifter enligt punkt 4 a ska arbetsgivaren utfärda ett dokument för varje anställd och i det ange hur stor andel av tiden som den anställde ska arbeta med insatsen.
6. För deltidsuppgifter enligt punkt 4 b ska återbetalningen av personalkostnaderna beräknas på grundval av en timlön som fastställs antingen
i)
genom att bruttopersonalkostnaden per månad divideras med det antal arbetstimmar per månad som anges i anställningsbeviset, eller
ii)
genom att den senaste dokumenterade bruttopersonalkostnaden per år divideras med 1 720 timmar, i enlighet med artikel 68.2 i förordning (EU) nr 1303/2013.
Timlönen ska multipliceras med det faktiska antalet timmar som ägnats åt insatsen.
7. När det gäller personalkostnader för personer som enligt anställningsbeviset är timanställda ska dessa kostnader vara stödberättigande och det faktiska antalet timmar som personerna enligt ett tidsregistreringssystem har arbetat med insatsen ska multipliceras med den timlön som anges i anställningsbeviset.
Artikel 4
Kontorsutgifter och administrativa utgifter
Kontorsutgifter och administrativa utgifter ska endast omfatta följande:
a)
Hyra för kontorslokaler.
b)
Försäkringsavgifter och skatter för de byggnader där personalen är inhyst och för kontorsutrustningen (t.ex. försäkring mot brand eller stöld).
c)
Allmänna nyttigheter (t.ex. el, värme, vatten).
d)
Kontorsmateriel.
e)
Allmänna räkenskaper som tillhandahålls inom stödmottagarens organisation.
f)
Arkiv.
g)
Underhåll, städning, reparationer.
h)
Säkerhet.
i)
It-system.
j)
Kommunikation (t.ex. telefon, fax, internet, post, visitkort).
k)
Bankavgifter för att öppna och förvalta kontot eller kontona, om genomförandet av en insats kräver att det öppnas ett separat konto.
l)
Avgifter för ekonomiska transaktioner över gränserna.
Artikel 5
Kostnader för resor och logi
1. När det gäller kostnader för resor och logi ska utgifterna endast omfatta följande:
a)
Kostnader för resor (t.ex. biljetter, rese- och bilförsäkring, bränsle, milersättning, vägtullar och parkeringsavgifter).
b)
Kostnader för måltider.
c)
Kostnader för logi.
d)
Kostnader för visum.
e)
Dagtraktamenten.
2. För utgifter enligt punkt 1 a-d som täcks av ett dagtraktamente ska ingen annan återbetalning göras utöver dagtraktamentet.
3. Kostnader för externa experters och tjänsteleverantörers resor och logi faller under de kostnader för extern sakkunskap och externa tjänster som anges i artikel 6.
4. Utgifter enligt denna artikel som betalats direkt av en av stödmottagarens anställda ska styrkas med ett kvitto på att stödmottagaren återbetalat utgifterna till den anställde.
5. För insatser som gäller tekniskt stöd eller marknadsföring och kapacitetsutbyggnad ska utgifter som uppstått utanför programområdets unionsdel vara stödberättigande om de uppstått i enlighet med artikel 20.3 i förordning (EU) nr 1299/2013.
6. Den förvaltande myndigheten får godkänna som stödberättigande de kostnader för logi och måltider i inrättningar belägna utanför programområdets unionsdel som har uppstått i enlighet med artikel 20.2 i förordning (EU) nr 1299/2013. Detsamma gäller kostnader för lokala resor på den ort där ett evenemang eller en åtgärd genomförs, om denna ligger utanför programområdets unionsdel.
7. För anställda hos stödmottagare utanför programområdets unionsdel får den förvaltande myndigheten godkänna som stödberättigande de kostnader som anges i punkt 1, även kostnader för resor till och från den ort där ett evenemang eller en åtgärd genomförs, inom eller utanför programområdets unionsdel, om dessa kostnader har uppstått i enlighet med artikel 20.2 i förordning (EU) nr 1299/2013.
8. För anställda hos stödmottagare inom programområdets unionsdel ska de kostnader som anges i punkt 1, även kostnader för resor till och från den ort där ett evenemang eller en åtgärd genomförs, inom eller utanför programområdets unionsdel, anses vara stödberättigande i enlighet med artikel 20.1 i förordning (EU) nr 1299/2013.
Artikel 6
Kostnader för extern sakkunskap och externa tjänster
När det gäller kostnader för extern sakkunskap och externa tjänster ska utgifterna endast omfatta följande tjänster och sakkunskap som tillhandahålls av ett offentligt eller privat organ eller en annan fysisk person än stödmottagaren för insatsen:
a)
Studier eller kartläggningar (t.ex. utvärderingar, strategier, projektbeskrivningar, konstruktionsritningar, handledningar).
b)
Utbildning.
c)
Översättningar.
d)
Utveckling, ändring och uppdatering av it-system och webbplatser.
e)
Marknadsföring, kommunikation, reklam eller information i samband med en insats eller ett samarbetsprogram.
f)
Ekonomisk förvaltning.
g)
Tjänster i samband med anordnande och genomförande av evenemang eller möten (bl.a. hyra, catering eller tolkning).
h)
Deltagande i evenemang (t.ex. deltagaravgifter).
i)
Juridisk rådgivning och notarietjänster, teknisk och ekonomisk sakkunskap, andra konsult- och redovisningstjänster.
j)
Immateriella rättigheter.
k)
Kontroller enligt artikel 125.4 a i förordning (EU) nr 1303/2013 och artikel 23.4 i förordning (EU) nr 1299/2013.
l)
Kostnader på programnivå för attestering och revision enligt artiklarna 126 och 127 i förordning (EU) nr 1303/2013.
m)
Garantier som tillhandahålls av en bank eller något annat finansinstitut när detta krävs enligt unionens eller medlemsstatens lagstiftning eller i ett programdokument som antagits av övervakningskommittén.
n)
Resor och logi för externa experter, talare, mötesordförande samt tjänsteleverantörer.
o)
Andra specifika sakkunskaper och tjänster som behövs för insatsen.
Artikel 7
Utgifter för utrustning
1. Utgifter för finansiering av utrustning som köps, hyrs eller leasas av stödmottagaren för insatsen och som inte täcks av artikel 4 ska endast omfatta följande:
a)
Kontorsutrustning.
b)
Hårdvara och programvara för it.
c)
Möbler och inredning.
d)
Laboratorieutrustning.
e)
Maskiner och instrument.
f)
Verktyg eller anordningar.
g)
Fordon.
h)
Annan specifik utrustning som behövs för insatsen.
2. Kostnader för köp av begagnad utrustning kan vara stödberättigande på följande villkor:
a)
Inget annat stöd för utrustningen har mottagits från ESI-fonderna.
b)
Utrustningens pris är inte högre än det gängse priset på marknaden.
c)
Utrustningen har de tekniska egenskaper som behövs för insatsen och uppfyller gällande normer och standarder.
Artikel 8
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdat i Bryssel den 4 mars 2014.