ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 17 juli 2013
om det statliga stöd SA.33726 (11/C) [f.d. SA.33726 (11/NN)] som Italien har genomfört (uppskov med mjölkavgiften i Italien)
[delgivet med nr C(2013) 4046]
(Endast den italienska texten är giltig)
(2013/665/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Efter att ha fått kännedom om att en lag trätt i kraft den 27 februari 2011 som innebar att lagdekret nr 225 av den 29 december 2010, genom vilket italienska mjölkproducenter fick uppskov med avbetalningen av de mjölkavgifter som ska betalas enligt den avbetalningsplan som godkändes genom rådets beslut 2003/530/EG av den 16 juli 2003 om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden (1), (2), omvandlades till lag, begärde kommissionen genom en skrivelse av den 17 mars 2011 att de italienska myndigheterna skulle ge ytterligare upplysningar om denna fråga.
(2)
De italienska myndigheterna skickade dessa ytterligare upplysningar till kommissionen genom en skrivelse av den 24 juni 2011 som diariefördes den 29 juni 2011.
(3)
Efter att ha granskat de upplysningar som lämnats av de italienska myndigheterna och eftersom betalningsuppskovet beviljades utan att i förväg ha anmälts till kommissionen och utan att kommissionen hade godkänt det, informerade kommissionen de italienska myndigheterna i ett fax av den 14 oktober 2011 om att ett ärende hade inletts avseende icke anmält stöd med referensnummer SA.33726 (2011/NN).
(4)
Genom en skrivelse av den 11 januari 2012 informerade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget beträffande det berörda betalningsuppskovet och den avbetalningsplan som godkändes genom beslut 2003/530/EG, i planens ändrade form sedan betalningsuppskovet tillkommit, vilket utgör nytt stöd (SA.33726 (11/C)), och uppmanade de italienska myndigheterna att inom en månad inkomma med synpunkter på inledandet av detta förfarande.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på det berörda stödet.
(6)
Kommissionen tog emot synpunkter från berörda parter och vidarebefordrade dem till de italienska myndigheterna för att ge dem möjlighet att bemöta dem.
(7)
Genom ett e-postmeddelande av den 13 februari 2012 skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen en skrivelse till kommissionen från de italienska myndigheterna med en begäran om att tidsfristen för att inkomma med synpunkter på inledandet av förfarandet skulle förlängas med två månader. Förlängningen beviljades genom ett fax av den 21 februari 2012.
(8)
Genom e-postmeddelanden av den 26 april 2012 och den 27 april 2012 skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de italienska myndigheternas svar på inledandet av förfarandet i artikel 108.2 i fördraget.
(9)
De italienska myndigheterna kommenterade inte de berörda parternas synpunkter.
II. BESKRIVNING
(10)
I artikel 1 i beslut 2003/530/EG fastställs följande:
”Det stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja mjölkproducenter genom att träda in och till gemenskapen betala det belopp som dessa producenter är skyldiga gemenskapen på grundval av tilläggsavgiften på mjölk och mjölkprodukter för perioden från 1995/1996 till 2001/2002 och genom att låta dessa producenter betala tillbaka sin skuld genom uppskjuten betalning utan ränta över ett antal år skall undantagsvis anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, under förutsättning att
-
återbetalningen är fullständig och görs genom årliga amorteringar av lika storlek,
-
återbetalningsperioden inte överstiger 14 år, med början den 1 januari 2004.”
(11)
Genom lag nr 10/2011 införs i artikel 1 i lagdekret nr 225 av den 29 december 2010 punkt 12k, i vilken avbetalningen av den mjölkavgift som skulle betalas den 31 december 2010 sköts upp till den 30 juni 2011. Kostnaden för detta betalningsuppskov täcktes genom ett allmänt budgetanslag på 5 miljoner euro avsett för diverse ändamål.
(12)
I sin skrivelse av den 24 juni 2011 förklarade de italienska myndigheterna att bidragsekvivalenten för denna åtgärd skulle anses ingå i det stöd av mindre betydelse för Italien som ges med stöd av kommissionens förordning (EG) nr 1535/2007 av den 20 december 2007 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget (4) på stöd av mindre betydelse inom sektorn för produktion av jordbruksprodukter (5).
III. SKÄL FÖR INLEDANDET AV DET FORMELLA FÖRFARANDET
(13)
Kommissionen beslutade att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget av följande skäl:
-
De italienska myndigheterna hade gjort klart att de tänkte räkna bidragsekvivalenten för det berörda betalningsuppskovet som stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 1535/2007. Det fanns emellertid inte bara juridiska frågetecken kring denna förordnings tillämplighet, eftersom de italienska myndigheterna inte hade lämnat någon information om huruvida taken för enskilt respektive nationellt stöd i förordningen skulle efterlevas, utan det är dessutom förbjudet enligt samma förordning att bevilja stöd av mindre betydelse som leder till att det statliga stödet överstiger det tillåtna taket. Eftersom det stöd som godkändes av rådet utgjorde det maximala stöd som Italien kunde bevilja sina mjölkproducenter skulle, om bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet inkluderas i ordningen för stöd av mindre betydelse, det maximala stöd som har godkänts av rådet överskridas.
-
Därav följer att kommissionen inte kunde utesluta möjligheten att det berörda betalningsuppskovet innehöll inslag av stöd (eftersom det var likvärdigt med ett räntefritt lån, nedan kallat det berörda stödet), en situation som inte kan rättfärdigas av någon av de upplysningar som de italienska myndigheterna lämnade, mot bakgrund av reglerna om statligt stöd inom jordbrukssektorn (Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013) (6).
-
Betalningsuppskovet strider mot beslut 2003/530/EG (eftersom ett av villkoren i beslutet - det om lika stora amorteringar - inte längre uppfylls). Detta innebär att hela systemet med uppdelade betalningar blir en ny stödordning för dem som har gynnats av det (eftersom det inte ingick i beslut 2003/530/EG) och ger upphov till en situation som inte förefaller vara tillåten enligt några bestämmelser i ovannämnda riktlinjer.
IV. DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNAS SYNPUNKTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA FÖRFARANDET
(14)
I sitt e-postmeddelande av den 26 april 2012 rapporterade de italienska myndigheterna först om tillämpningen av systemet med uppdelade betalningar av mjölkavgifter som godkänts genom beslut 2003/530/EG, och förklarade att systemet omfattade 11 271 stödmottagare. Av dessa hade 9 965 (dvs. 88,41 %) gjort avbetalningar på mjölkavgifterna i tid den 31 december 2010. Den förlängda tidsfristen hade utnyttjats av 1 291 stödmottagare, medan 15 stödmottagare inte hade gjort några avbetalningar alls och därför uteslutits ur programmet.
(15)
De italienska myndigheterna förklarade därefter att bidragsekvivalenten för det stöd som stödmottagarna fick genom betalningsuppskovet hade beräknats med utgångspunkt i räntan från den 1 januari fram till den dag då de avbetalningar som omfattades av betalningsuppskovet faktiskt hade betalats in, på grundval av Euriborräntan med tre månaders löptid från och med den 1 oktober 2010, plus 100 punkter (1,942 %). Resultatet av denna beräkning var en bidragsekvivalent på mellan 0,08 euro och 694,19 euro och visade även att 1 187 av de 1 291 stödmottagare som gynnades av betalningsuppskovet hade fått ett stöd på mindre än 100,00 euro. Enligt myndigheterna visar dessa siffror att betalningsuppskovet enligt lag nr 10/2011 inte påverkade den avbetalningsplan som fortfarande uppfyller bestämmelserna i beslut 2003/530/EG, vilket framgår av det faktum att bara 11,45 % av de producenter som omfattas av planen utnyttjade betalningsuppskovet.
(16)
De italienska myndigheterna slår därför fast, såsom uttrycktes i skrivelsen av den 24 juni 2011 (se punkt 13 ovan), att betalningsuppskovet avseende avgiften utgör stöd av mindre betydelse. De påpekar även att de har konstaterat att det tak för enskilt stöd som avses i artikel 3.2 i förordning (EG) nr 1535/2007 har respekterats fullt ut, liksom taket för Italien på 320 505 000 euro under en period av tre räkenskapsår som fastställts enligt samma förordning, och att bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet uppgick till totalt 50 877,41 euro. De rapporterade slutligen att de höll på att kontrollera om dessa tak hade respekterats med hänsyn till de andra ordningar för stöd av mindre betydelse som beviljats under 2009, 2010 och 2011.
(17)
När det gäller kommissionens ståndpunkt att det stöd som godkändes genom beslut 2003/530/EG med tanke på dess typ och exceptionella karaktär måste betraktas som ett enskilt maximalt stöd som inte kan slås ihop med någon annan åtgärd, framhöll de italienska myndigheterna för det första att det i det berörda beslutet erkändes att det fanns exceptionella omständigheter som föranledde rådet att betrakta stödet som förenligt med artikel 107 i fördraget, förutsatt att vissa villkor uppfylldes. De underströk också att utförda kontroller hade visat att avbetalningsplanen var förenlig med bestämmelserna i beslut 2003/530/EG, eftersom alla producenter hade gjort den sjunde avbetalningen, utom 15 producenter som redan hade uteslutits från planen. De menade att de exceptionella omständigheter som hade lett till antagandet av beslut 2003/530/EG inte i sig utgjorde något hinder för att mottagare av det stöd som hade godkänts av rådet fick del av andra förmåner. Fördraget hänvisar endast till de exceptionella omständigheter som nämns ovan, utan att på något sätt begränsa typen av stöd som godkänns eller de närmare bestämmelserna om hur det genomförs. Det sägs endast att undantag från artikel 107 och de förordningar som avses i artikel 109 i fördraget ska antas genom ett enhälligt beslut i rådet. I just detta fall framgår det till fullo av det sätt på vilket beslut 2003/530/EG antogs, dvs. enhälligt, att beslutet var exceptionellt och handlade om de omständigheter som gjorde att stödet var nödvändigt snarare än om stödet i sig.
(18)
De italienska myndigheterna hävdade även att betalningsuppskovet utgör stöd av mindre betydelse och därför bör betraktas som en engångsåtgärd, med tanke på det begränsade utnyttjandet bland producenterna, de små belopp det var fråga om och att det inte innebar någon ändring av avbetalningsplanen, vars struktur är densamma, både vad gäller det totala antalet avbetalningar och förfallodag.
(19)
De italienska myndigheterna har slutligen än en gång uppgett att deltagarna i avbetalningsplanen enligt det italienska ministerdekretet av den 30 juli 2003 om genomförande av rådets beslut måste avstå från att vidta några rättsliga åtgärder avseende betalningen av avgifterna och att deltagare som inte gör avbetalningarna utesluts från programmet. De italienska myndigheterna hävdar att detta villkor förutsätter att återkravsförfaranden inleds, vilket resulterar i nya överklaganden av producenterna. Det är därför rimligt att undvika rättstvister för att återvinna mycket små belopp genom förfaranden som kostar mer än de belopp som ska återvinnas. De italienska myndigheterna vill i detta sammanhang hänvisa till artikel 32.6 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (7), där det sägs att medlemsstaterna i välmotiverade fall får besluta att inte inleda återvinningsförfaranden om de kostnader som redan har uppkommit och som sannolikt kan uppkomma till följd av återvinningen överstiger det belopp som ska återvinnas. De menar att denna bestämmelse bör tillämpas analogt i detta fall. Liknande bestämmelser finns under alla omständigheter i artikel 25.4 i lag nr 289/2002 (2003 års finansieringslag), enligt vilken 12 euro betraktas som ett lågt belopp som inte ska återvinnas. Av dem som omfattades av betalningsuppskovet fick 559 ett stöd som uppgick till mindre än 12 euro.
(20)
I e-postmeddelandet av den 26 april 2012 överlämnade de italienska myndigheterna en förteckning över dem som omfattades av betalningsuppskovet och det stödbelopp som var och en av dem mottog.
V. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER OM INLEDANDET AV FÖRFARANDET
(21)
Den 7 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en tredje part om inledandet av förfarandet.
(22)
Den berörda parten ville i huvudsak veta varför kommissionen hade inskränkt förfarandet till att gälla det betalningsuppskov som föreskrivs i lag nr 10/2011 och inte hade utvidgat det till att omfatta bestämmelserna i artikel 40a i lag nr 122/2010, enligt vilka avbetalningar inom ramen för en annan avbetalningsplan som hade upprättats genom lag nr 33/2009 skjuts upp, och uppmanade kommissionen att utvidga förfarandet till att även omfatta detta ärende. Den berörda parten framhöll i detta sammanhang att ett klagomål rörande bestämmelserna i artikel 40a i lag nr 122/2010 redan hade lämnats in till kommissionen och att kommissionen hade avslutat detta ärende.
(23)
Den 10 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en andra berörd part om inledandet av förfarandet.
(24)
Den berörda parten ville göra kommissionen uppmärksam på bestämmelserna i artikel 1.4 i lagdekret nr 16/2012, enligt vilka företag som befinner sig i ekonomiskt trångmål får betala av sin skuld genom regelbundna avbetalningar. Den berörda parten bad kommissionen ingripa och påpekade att dessa åtgärder inte är förenliga med den inre marknaden.
(25)
Den 14 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en annan berörd part om inledandet av förfarandet.
(26)
I sina synpunkter hänvisade även denna berörda part till lagdekret nr 16/2012 och framhöll att det leder till att jordbrukare behandlas olika, vilket påverkar riktigheten i de uppgifter som AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - det italienska utbetalningsstället) använder för att beräkna tilläggsavgiften.
VI. BEDÖMNING
VI.1. Förekomst av stöd
(27)
I enlighet med artikel 107.1 i fördraget ska stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(28)
Den berörda åtgärden, dvs. det stöd som ges genom betalningsuppskovet (som är likvärdigt med ett räntefritt lån, se punkt 13 andra strecksatsen ovan), men även det nya stöd som är en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG (ingen ränta på redan gjorda årliga avbetalningar och grundbelopp och ränta som inte har betalats för resterande år före förfallodagen för avbetalningen den 31 december 2017) (nytt stöd, se punkt 13 tredje strecksatsen) faller inom ramen för följande definition:
(29)
Åtgärden kan tillskrivas staten eftersom den är en följd av en nationell lag. Den finansieras med offentliga medel i den meningen att den italienska staten genom att bevilja betalningsuppskov avseende en årlig avbetalning som fastställdes i beslut 2003/530/EG och genom att skapa ett nytt stöd genom detta betalningsuppskov under en viss tid har avstått från belopp som kunde ha använts för andra ändamål.
(30)
Denna situation gynnar vissa företag, i synnerhet mjölkproducerande jordbruksföretag.
(31)
Den kan även påverka handeln, med tanke på Italiens ställning på marknaden (8).
(32)
Den kan även snedvrida konkurrensen, eftersom de företag som gynnades av den har fått en fördel (betalningsuppskovet löper utan ränta och är därför likvärdigt med ett räntefritt lån) som de inte skulle ha haft under normala marknadsvillkor och som har gjort att berörda företag har hamnat i en mer fördelaktig konkurrensposition jämfört med företag som inte har fått del av den (9).
(33)
Mot bakgrund av de ytterligare upplysningar som de italienska myndigheterna har lämnat som svar på inledandet av förfarandet enligt artikel 108.2 i fördraget är det emellertid nödvändigt att fastställa om åtgärden i fråga kan betraktas som stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 1535/2007 och därför inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget.
(34)
I sitt e-postmeddelande av den 26 april 2012 förklarade de italienska myndigheterna att den ränta som var knuten till betalningsuppskovet skulle ha uppgått till mellan 0,08 euro och 694,19 euro. De uppgav även att utförda kontroller hade visat att det tak som hade fastställts för Italien för tre räkenskapsår inte hade överskridits, men att de måste kontrollera om det fanns en risk att taket för enskilt stöd skulle överskridas om stöd av mindre betydelse under räkenskapsåren 2009, 2010 och 2011 slogs ihop.
(35)
Kommissionen kan förvisso konstatera att räntan på betalningsuppskovet i sig inte skulle överskrida de 7 500 euro som fastställs i artikel 3.2 i förordning (EG) nr 1535/2007. Kommissionen konstaterar även att det totala stödbelopp som beviljades genom betalningsuppskovet, dvs. 50 877,41 euro inte har lett till att det tak på320 505 000 euro som godkänns för Italien i bilagan till förordningen överskrids. Kommissionen har emellertid ingen ny information som visar att taket för enskilt stöd på 7 500 euro inte i något fall har överskridits, om allt stöd av mindre betydelse som samma stödmottagare har fått under de tre räkenskapsåren räknas in, eftersom kommissionen den 26 april 2012 inte hade fått någon information från de italienska myndigheter som utförde dessa kontroller. Den kan därför inte dra slutsatsen att stödtaket för enskilt stöd har respekterats i samtliga fall, i synnerhet eftersom kommissionen även måste ta hänsyn till det nya stöd som har uppstått i och med överträdelsen av beslut 2003/530/EG. Kommissionen måste i själva verket granska åtgärden i fråga i dess helhet (dvs. det stöd som var en följd av betalningsuppskovet, det stöd som var en följd av vad som kunde jämföras med ett räntefritt lån och det nya stöd som var en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG): ett stort antal stödmottagare (mer än 1 250) gynnades av detta betalningsuppskov och stödbeloppet innefattade även en del av själva grundbeloppet (nämligen de årliga avbetalningar som skulle vara betalda den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017) plus ränta, vilket är betydligt mer än den ränta på betalningsuppskovet som de italienska myndigheterna utgick från som stöd för sina argument.
(36)
I artikel 3.7 i förordning (EG) nr 1535/2007 sägs även att ”[s]töd av mindre betydelse får inte kumuleras med statligt stöd för samma stödberättigande kostnader, om sådan kumulering leder till en högre stödnivå än den som gäller i varje enskilt fall enligt gemenskapslagstiftningen”.
(37)
Kommissionen har genom att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget redan visat att detta betalningsuppskov tillkom utöver det stöd som hade godkänts av rådet och som bör betraktas som det maximala stöd som fick beviljas i detta sammanhang.
(38)
De italienska myndigheterna anser vidare att betalningsuppskovet bör betraktas som en engångsåtgärd, med tanke på det begränsade utnyttjandet bland producenterna, de små belopp det var fråga om och att det inte medförde någon ändring av avbetalningsplanen, vars struktur är densamma, både vad gäller det totala antalet avbetalningar och förfallodag.
(39)
Kommissionen delar inte denna uppfattning. Det är i själva verket tydligt att betalningsuppskovet har direkt anknytning till en återbetalning, för vilken en detaljerad avbetalningsplan godkändes i beslut 2003/530/EG. I artikel 1.1 första strecksatsen i detta beslut görs det klart att återbetalningen ska göras ”genom årliga amorteringar av lika storlek”. Betalningsuppskovet kan därför inte helt anses sakna anknytning till den avbetalningsplan som fastställdes genom beslut 2003/530/EG.
(40)
De italienska myndigheterna bestrider även att det stöd som godkändes av rådet är det maximala stöd som får beviljas mjölkproducenter. De anser att det i beslutet i fråga erkänns att det föreligger exceptionella omständigheter som motiverar ett godkännande av avbetalningsplanen, men att denna exceptionella karaktär inte i sig rättfärdigar att stödmottagarna inte ska få ta emot något annat stöd, eftersom fördraget endast hänvisar till exceptionella omständigheter och inte begränsar typen av stöd som godkänns eller de närmare bestämmelserna om hur det genomförs. I just detta fall framgår det till fullo av det sätt på vilket beslut 2003/530/EG antogs, dvs. enhälligt, att beslutet var exceptionellt och handlade om de omständigheter som gjorde att stödet var nödvändigt snarare än om stödet i sig.
(41)
Kommissionen håller inte med de italienska myndigheterna. Även om det i artikel 108.2 tredje stycket i fördraget sägs att ”rådet enhälligt [kan] besluta att stöd … ska anses vara förenligt med den inre marknaden … om ett sådant beslut är motiverat på grund av exceptionella omständigheter” och det även i skäl 8 i beslut 2003/530/EG sägs att ”det på grund av exceptionella omständigheter [är] motiverat att anse att [stödet] är förenligt med den gemensamma marknaden”, kvarstår faktum att rådet självt i beslutet fastställde att stödet ska anses vara förenligt med den gemensamma marknaden ”undantagsvis” och inte ”med hänsyn tagen till de exceptionella omständigheterna”. Termen ”undantagsvis” visar tydligt att rådet ville understryka att beviljandet av stödet var unikt, trots att det i skäl 8 hade konstaterats att det förelåg exceptionella omständigheter. Även om de italienska myndigheternas hänvisning till enhällighet förvisso kan visa att förfarandet var exceptionellt innebär det inte att stödets unika karaktär enligt beslutet kan ifrågasättas.
(42)
Det faktum att det stöd som godkändes av rådet, med tanke på dess unika karaktär, var det maximibelopp som kunde tillåtas i ett givet sammanhang, dvs. stödekvivalenten uppgick till 100 %, innebär att ett betalningsuppskov som tillkommer därutöver medför en automatisk tillämpning av bestämmelserna i artikel 3.7 i förordning (EG) nr 1535/2007 och att bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet inte kan anses falla inom ramen för denna förordning och därför utgör statligt stöd. Dess förenlighet med den inre marknaden måste bedömas på grundval av de konkurrensregler som var i kraft när betalningsuppskovet beviljades, vilket även gäller det nya stöd som var en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG.
VI.2 Stödets förenlighet med den inre marknaden
(43)
De konkurrensregler som var i kraft när betalningsuppskovet beviljades fastställs i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd inom jordbruk och skogsbruk 2007-2013.
(44)
De italienska myndigheternas ståndpunkt i e-postmeddelandet av den 26 april 2012 baserades på argumentet att betalningsuppskovet bör anses ingå i en stödordning av mindre betydelse. Myndigheterna lämnade därför ingen förklaring om huruvida betalningsuppskovet eller det nya stöd som inte låg inom ramen för beslut 2003/530/EG var förenligt med den inre marknaden enligt reglerna i ovannämnda riktlinjer.
(45)
Kommissionen har därför ingen ny information som kan skingra de tvivel som den hade när den inledde det förfarande som fastställs i artikel 108.2 i fördraget. Det stöd som är knutet till betalningsuppskovet och därmed det nya stöd som uppstod till följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG utgör därför ensidigt stöd som endast är avsett att förbättra producenternas ekonomiska situation och inte bidrar till sektorns utveckling. Det utgör därför driftstöd som är oförenligt med den inre marknaden i den mening som avses i punkt 15 i de ovannämnda riktlinjerna.
VI.3 Återvinning
(46)
I enlighet med fördraget och EU-domstolens rättspraxis är kommissionen, om ett stöd fastställs vara oförenligt med den inre marknaden, behörig att besluta att den berörda staten ska upphäva eller ändra stödet (10). I EU-domstolens rättspraxis fastställs även att en stats skyldighet att avskaffa stöd som kommissionen anser vara oförenligt med den inre marknaden syftar till att återställa den tidigare situationen. Domstolen har i detta sammanhang förklarat att detta mål uppnås när stödmottagaren har återbetalat de belopp som han har mottagit och därmed har förlorat den fördel han åtnjöt på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och den situation som förelåg före utbetalningen av stödet är återställd (11).
(47)
I enlighet med denna rättspraxis fastställs i artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (12) att om negativa beslut fattas i fall av olagligt stöd ska kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från stödmottagaren (vilket i föreliggande ärende är alla dem som har utnyttjat betalningsuppskovet).
(48)
Italien måste därför vidta alla nödvändiga åtgärder för att återvinna det oförenliga stödet från mottagarna. I enlighet med punkt 42 i kommissionens tillkännagivande Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd (13) har Italien fyra månader på sig efter ikraftträdandet av detta beslut att verkställa dess bestämmelser. Ränta ska betalas på de belopp som ska återvinnas och beräknas på grundval av kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (14).
(49)
Detta beslut ska genomföras utan dröjsmål, i synnerhet återvinningen av allt oförenligt enskilt stöd.
(50)
Med tanke på det mycket specifika sammanhang i vilket stödet beviljades (dvs. att stödet tillkom i en plan som ingick i ett paket som hade godkänts av rådet) och följderna av stödet (överträdelsen av beslut 2003/530/EG när det gäller dem som utnyttjade betalningsuppskovet, samtidigt som stödet undantagsvis redan hade godkänts genom beslutet) bör följande återvinnas från de parter som utnyttjade betalningsuppskovet:
a)
Ränta på uppskovet med betalningen av den avgiftsdel som skulle betalas senast den 31 december 2010, plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
b)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 och 2009 (själva grundbeloppet betalades innan betalningsuppskovet ledde till en överträdelse av beslut 2003/530/EG), plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
c)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2011 och 2012 (det finns ingen information om att grundbeloppen inte hade betalats i tid), plus dröjsmålsränta fram till återvinningstidpunkten.
d)
Grundbelopp och ränta avseende de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017, som är den slutliga tidsfristen i den återbetalningsplan som upprättades i enlighet med beslut 2003/530/EG.
(51)
Den vikt som de italienska myndigheterna fäster vid de låga belopp som ska återvinnas och risken att producenterna inkommer med nya överklaganden till de nationella domstolarna ändrar inte det faktum att statligt stöd som inte uppfyller de villkor som krävs för att omfattas av undantagen i artikel 107 i fördraget och som därför är oförenligt med den inre marknaden bör återvinnas från mottagarna för att återställa den situation som förelåg före utbetalningen av stödet. EU-domstolens rättspraxis visar i själva verket att avvecklingen av olagligt stöd som har förklarats vara oförenligt med den inre marknaden är det logiska resultatet av denna olaglighet, eftersom det enda syftet med återvinningen är att återställa den tidigare situationen (15). Målet att återställa den tidigare situationen uppnås så snart det olagliga stöd som är oförenligt med den inre marknaden har återbetalats av mottagaren och denne därmed har förlorat sin tidigare fördel i förhållande till sina konkurrenter på marknaden. I sådana fall har den situation som förelåg före utbetalningen av stödet återställts (16).
(52)
När det gäller de låga belopp som ska återvinnas verkar de italienska myndigheterna dessutom inskränka återvinningen till räntan på den årliga avbetalning som är föremål för uppskovet. Återvinningen, som endast ska beröra dem som faktiskt gynnades av betalningsuppskovet, måste emellertid, utöver räntan, omfatta allt stöd som har förklarats vara oförenligt (se punkt 50 ovan).
(53)
Argumentet att producenterna kan överklaga vid de nationella domstolarna kan slutligen inte anses vara relevant, eftersom det i EU-domstolens rättspraxis fastställs att en risk att det uppstår interna svårigheter, även oövervinneliga sådana, inte i sig kan rättfärdiga att en medlemsstat underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt unionslagstiftningen (17).
(54)
Italien kan därför tillämpa reglerna om stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn för att återvinna enskilt stöd från mottagare som uppfyllde alla krav i den gällande förordningen om stöd av mindre betydelse (förordning (EG) nr 1535/2007) vid den tidpunkt då det olagliga stöd som är oförenligt med den inre marknaden beviljades. I punkt 49 i kommissionens tillkännagivande Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd och som gäller stödordningar som förklarats olagliga och oförenliga med den inre marknaden (18), fastställs att medlemsstaterna måste göra en ingående analys av varje enskilt stöd som beviljats på grundval av stödordningen i fråga. För att kvantifiera exakt vilket stödbelopp som ska återvinnas från varje enskild mottagare måste Italien därför fastställa omfattningen av det stöd som har beviljats ett specifikt projekt, som vid den tidpunkt då stödet beviljades uppfyllde alla villkor i en gruppundantagsförordning eller i en stödordning som kommissionen godkänt. I sådana fall får medlemsstaterna även tillämpa de materiella regler om stöd av mindre betydelse som var tillämpliga vid tidpunkten för beviljandet av det olagliga eller oförenliga stöd som är föremål för beslutet om återkrav enligt artikel 2 i förordning (EG) nr 994/98 av den 7 maj 1998 om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen på vissa slag av övergripande statligt stöd (19). Enligt detta kriterium utgör enskilt stöd som beviljats inom ramen för denna åtgärd inte stöd för mottagare som när stödet beviljades uppfyllde villkoren i gällande förordning om stöd av mindre betydelse (förordning (EG) nr 1535/2007).
VI.4 Bedömning av berörda parters synpunkter på andra förfaranden
(55)
När det gäller den första berörda partens synpunkter (punkt 22) vill kommissionen framhålla att betalningsuppskovet enligt artikel 40a i lag nr 122/2010 beträffande en avbetalning som skulle göras enligt en annan avbetalningsplan som inrättades genom lag nr 33/2009 inte omfattas av förfarandet i detta beslut, eftersom det inte gäller den tillkommande avbetalningsplan som fastställdes genom beslut 2003/530/EG.
(56)
När det gäller de andra två berörda parternas synpunkter på lagdekret nr 16/2012 (punkterna 24 och 26) granskar kommissionen för närvarande dessa. Kommissionen anser emellertid att de av administrativa effektivitetsskäl måste granskas för sig, bl.a. därför att en sammanslagning av de två förfarandena genom en utvidgning av förfarandet och tillämpning av alla administrativa formaliteter i samband med detta väsentligt skulle försena slutförandet av förfarandet i detta beslut.
VII. SLUTSATS
(57)
Kommissionen konstaterar att Italien olagligen har infört betalningsuppskovet i fråga, vilket innebär att även det stöd som uppskovet avser är olagligt (se punkt 13 andra strecksatsen ovan) och den nya stödordning som uppstått genom överträdelsen av beslut 2003/530/EG (se punkt 13 tredje strecksatsen). Ingen av stödåtgärderna kan därför anses vara förenlig med den inre marknaden, eftersom de italienska myndigheterna inte har lämnat några upplysningar som visar att de är förenliga med konkurrensreglerna inom jordbrukssektorn (se punkterna 43-45). (De har endast hävdat att betalningsuppskovet ska behandlas för sig, dvs. utan hänsyn till effekterna på beslut 2003/530/EG, och att det kan betraktas som en stödordning av mindre betydelse.) Kommissionen har därför inte kunnat skingra de tvivel som den uttryckte genom att inleda det förfarande som fastställs i artikel 108.2 i fördraget.
(58)
Det oförenliga stödet bör återvinnas med ränta från relevanta mottagare, dvs. från dem som faktiskt har utnyttjat det berörda betalningsuppskovet.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Det betalningsuppskov gällande den mjölkavgift som skulle vara betald den 31 december 2010, som infördes i punkt 12k i artikel 1 i lagdekret nr 225 av den 29 december 2010 genom lag nr 10/2011, och som olagligt tillämpats av Italien i strid med artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, utgör statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden.
2. Det stöd som genom underlåtenheten att uppfylla villkoren i beslut 2003/530/EG uppstod på grund av det betalningsuppskov som avses i artikel 1 och som Italien olagligt tillämpade i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
1. Italien ska återvinna det oförenliga stöd som avses i artikel 1.1-1.2 ovan från dem som har utnyttjat det betalningsuppskov som avses i artikel 1.1.
2. Ränta ska betalas på de belopp som ska återvinnas från och med den tidpunkt då de ställdes till mottagarnas förfogande fram till återvinningstidpunkten.
3. Räntan ska beräknas på sammansatt basis i enlighet med kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004.
4. Återvinningen, som bara gäller parter som faktiskt har utnyttjat det betalningsuppskov som avses i artikel 1 och som därmed har gynnats av det stöd som avses i artikel 2, ska gälla följande:
a)
Ränta på uppskovet med betalningen av den avgiftsdel som skulle betalas senast den 31 december 2010, plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
b)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 och 2009 (själva grundbeloppet betalades innan betalningsuppskovet ledde till en överträdelse av rådets beslut), plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
c)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2011 och 2012 (det finns ingen information om att grundbeloppen inte hade betalats i tid), plus dröjsmålsränta fram till återvinningstidpunkten.
d)
Grundbelopp och ränta avseende de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017, som är den slutliga tidsfristen i den återbetalningsplan som upprättades i enlighet med rådets beslut.
5. Enskilt stöd som beviljats genom den ordning som avses i artikel 1 ska inte utgöra stöd om det när det beviljades uppfyllde villkoren i en förordning som antagits enligt artikel 2 i förordning (EG) nr 994/98 som var tillämplig när stödet beviljades.
Artikel 3
1. Återvinningen av det stöd som avses i artikel 1 ska verkställas utan dröjsmål.
2. Italien ska se till att detta beslut genomförs inom fyra månader från det att det delgavs.
Artikel 4
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgetts ska Italien lämna följande upplysningar:
a)
En förteckning över mottagare av stöd enligt de ordningar som avses i artikel 1 och det totala belopp som var och en av dem har fått enligt den berörda ordningen.
b)
Det totala belopp (grundbelopp och ränta) som ska återvinnas från varje mottagare som fick stöd som inte omfattas av regeln om stöd av mindre betydelse.
c)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits och planerats för att följa detta beslut.
d)
Handlingar som visar att mottagarna har uppmanats att återbetala stödet.
2. Italien ska hålla kommissionen underrättad om de nationella åtgärder som vidtas för att genomföra detta beslut till dess att hela det stöd som beviljats enligt de ordningar som avses i artikel 1 har återvunnits. Italien ska på kommissionens begäran utan dröjsmål lämna upplysningar som åtgärder som redan har vidtagits och som planeras för att följa detta beslut. Italien ska även lämna detaljerade upplysningar om de stödbelopp och räntor som redan har återvunnits från mottagarna.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 17 juli 2013.