NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 233/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje finanční nástroj pro rozvojovou spolupráci na období 2014-2020
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení tvoří součást politiky rozvojové spolupráce Unie a je jedním z nástrojů poskytujících podporu pro vnější politiku Unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1905/2006 (3), jehož platnost skončila dnem 31. prosince 2013.
(2)
Boj proti chudobě zůstává hlavním cílem rozvojové politiky Unie, jak je stanoveno v hlavě V kapitole 1 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a v části páté hlavě III kapitole 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), v souladu s rozvojovými cíli tisíciletí a dalšími mezinárodně sjednanými závazky a cíli v oblasti rozvoje schválenými Unií a jejími členskými státy v rámci Organizace spojených národů (OSN) a na dalších příslušných mezinárodních fórech.
(3)
Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise o rozvojové politice Evropské unie: „Evropský konsensus“ (4) (dále jen „evropský konsensus“) a jeho schválené změny stanoví obecný politický rámec, hlavní směry a zaměření pro provádění tohoto nařízení.
(4)
Pomoc Unie by měla postupem času přispívat ke snížení závislosti na pomoci.
(5)
Činnost Unie na mezinárodní scéně má spočívat na zásadách, které se uplatnily při jejím založení, rozvoji a rozšiřování a které hodlá podporovat v ostatních částech světa, totiž demokracii, právním státu, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod, úctě k lidské důstojnosti, zásadách rovnosti a solidarity a dodržování zásad Charty Organizace spojených národů a mezinárodního práva. Prostřednictvím dialogu a spolupráce se má Unie snažit rozvíjet a upevňovat odhodlání prosazovat tyto zásady v partnerských zemích, územích a regionech. Při naplňování těchto zásad Unie prokazuje svou přidanou hodnotu v roli aktéra v oblasti rozvojových politik.
(6)
Při provádění tohoto nařízení, a zejména v průběhu procesu programování, by Unie měla řádně zohlednit priority, cíle a referenční hodnoty v oblasti lidských práv a demokracie, které stanovila pro partnerské země, zejména své strategie v oblasti lidských práv pro jednotlivé země.
(7)
Dodržování lidských práv a základních svobod, podpora právního státu a demokratických zásad, transparentnost, řádná správa věcí veřejných, mír a stabilita a rovnost žen a mužů jsou nezbytné pro rozvoj partnerských zemí a tuto problematiku je třeba zahrnout do rozvojové politiky Unie, zejména pak do programování a do dohod s partnerskými zeměmi.
(8)
Pro zajištění soudržnosti a případnosti pomoci a zároveň pro snížení nákladů partnerských zemí je nezbytná účinná pomoc, větší transparentnost, spolupráce a doplňkovost a lepší harmonizace a soulad s partnerskými zeměmi, jakož i koordinace postupů jak mezi Unií a jejími členskými státy, tak i v rámci vztahů s dalšími dárci a aktéry v oblasti rozvoje. Prostřednictvím své rozvojové politiky je Unie odhodlána provést závěry prohlášení o účinnosti pomoci přijatého fórem na vysoké úrovni o účinnosti pomoci, jež se konalo v Paříži dne 2. března 2005, akčního programu z Akkry přijatého dne 4. září 2008 a jejich následného prohlášení přijatého v Pusanu dne 1. prosince 2011. Tyto závazky vedly k řadě závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, jako jsou Kodex chování EU pro doplňkovost a dělbu práce v rámci rozvojové politiky a Operační rámec pro účinnost pomoci. Je třeba zvýšit úsilí a posílit postupy pro dosažení společného programování.
(9)
Pomoc Unie by měla podporovat společnou strategii Afrika-EU přijatou na summitu EU-Afrika v Lisabonu ve dnech 8. a 9. prosince 2007 a její následné změny a doplnění, založené na společné vizi, zásadách a cílech, z nichž strategické partnerství Afrika-EU vychází.
(10)
Unie a členské státy by měly zlepšit jednotnost, koordinaci a doplňkovost svých politik v oblasti rozvojové spolupráce, a to zejména tím, že budou reagovat na priority partnerských zemí a regionů na úrovni jednotlivých zemí a regionů. Aby se zajistilo vzájemné doplňování a posilování politiky rozvojové spolupráce Unie a téže politiky členských států a aby se zajistilo nákladově účinné poskytování podpory, aniž by se v některých oblastech překrývala či naopak chyběla, je naléhavě nezbytné a vhodné stanovit společné postupy programování, které by se měly uplatňovat, kdykoli je to možné a vhodné.
(11)
Politika a mezinárodní činnost Unie v oblasti rozvojové spolupráce se řídí rozvojovými cíli tisíciletí, jako je vymýcení extrémní chudoby a hladu, a to včetně jejich případných pozdějších úprav, a rozvojovými cíli, zásadami a závazky, které schválila Unie a její členské státy, a to rovněž v souvislosti s jejich spoluprací v rámci OSN a jiných příslušných mezinárodních fór v oblasti rozvojové spolupráce. Politika Unie a její mezinárodní činnost se rovněž řídí jejími závazky a povinnostmi v oblasti lidských práv a rozvoje, mezi něž patří Všeobecná deklarace lidských práv, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech, Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, Úmluva o odstranění všech forem diskriminace žen, Úmluva OSN o právech dítěte a Deklarace OSN o právu na rozvoj.
(12)
Unie je pevně odhodlána prosazovat rovnost žen a mužů jakožto jedno z lidských práv, otázku sociální spravedlnosti a jednu z hlavních zásad rozvojové politiky Unie. Rovnost žen a mužů je zásadní k dosažení všech rozvojových cílů tisíciletí. Dne 14. června 2010 Rada podpořila akční plán EU pro rovnost žen a mužů a posílení postavení žen v oblasti rozvoje na období 2010-2015.
(13)
Podpora komplexního přístupu při reakci na krize a katastrofy a konfliktní či nestabilní situace včetně situací během přechodného období a v období po ukončení krize by měla pro Unii představovat vysoce prioritní otázku. Tento přístup by měl především vycházet ze závěrů Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a ze závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, rovněž ze dne 19. listopadu 2007, o bezpečnosti a rozvoji, jakož i ze závěrů Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům, jakož i z jakýchkoli příslušných následných závěrů.
(14)
Zejména v situacích, kdy jsou potřeby nejnaléhavější a chudoba nejrozsáhlejší a nejhlubší, by se podpora Unie měla zaměřit na posílení odolnosti zemí a jejich obyvatel vůči nepříznivým okolnostem. Toho by mělo být dosaženo vhodnou kombinací přístupů, reakcí a nástrojů, zejména zajištěním toho, aby přístupy zaměřené na bezpečnost, humanitární problematiku a rozvoj byly vyvážené, soudržné a účinně koordinované, čímž by došlo k propojení pomoci, obnovy a rozvoje.
(15)
Pomoc Unie by se měla zaměřit tam, kde má větší dopad s ohledem na její schopnost působit v globálním měřítku a reagovat na globální výzvy, jako je vymýcení chudoby, udržitelný rozvoj podporující začlenění a celosvětové prosazování demokracie, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a právního státu, a s ohledem na její dlouhodobé a předvídatelné odhodlání poskytovat rozvojovou pomoc a její úlohu při koordinaci s členskými státy. K zajištění tohoto dopadu by se měla používat zásada rozlišování nejen na úrovni přidělování finančních prostředků, ale rovněž na úrovni programování, která zajistí, aby se dvoustranná rozvojová spolupráce zaměřila na ty partnerské země, které to nejvíce potřebují, včetně nestabilních států a vysoce zranitelných států, a na partnerské země s omezenou schopností přístupu k dalším zdrojům financování svého rozvoje. Unie by měla uzavřít nová partnerství se zeměmi, na které se přestávají vztahovat programy dvoustranné pomoci, především na základě regionálních a tematických programů v rámci těchto nástrojů a dalších tematických nástrojů Unie pro financování vnější činnosti, zejména nástroje partnerství pro spolupráci s třetími zeměmi, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (5) (dále jen „nástroj partnerství“).
(16)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno uceleným přístupem ke každé zemi na základě soudržnosti a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. Mělo by to dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených podle nástrojů pro financování vnější činnosti. V rámci úsilí o celkovou soudržnost vnější činnosti Unie v souladu s článkem 21 Smlouvy o EU má Unie ve shodě s požadavkem článku 208 Smlouvy o fungování EU zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje.
(17)
Při dodržení soudržnosti politik ve prospěch rozvoje by toto nařízení mělo umožnit větší jednotnost politik Unie. Mělo by také umožnit plné sladění s partnerskými zeměmi a regiony, pokud možno díky využívání národních rozvojových plánů nebo podobných komplexních rozvojových dokumentů přijatých se zapojením dotčených vnitrostátních a regionálních subjektů jako základ pro plánování činnosti Unie. Mělo by dále usilovat o lepší koordinaci mezi dárci, zejména mezi Unií a členskými státy, prostřednictvím společného programování.
(18)
V globalizovaném světě se stále více stávají součástí vnější činnosti Unie různé vnitřní politiky Unie, jako jsou životní prostředí, změna klimatu, podpora energie z obnovitelných zdrojů, zaměstnanost (včetně důstojných pracovních podmínek pro všechny), rovnost žen a mužů, energetika, vodní hospodářství, doprava, zdravotnictví, školství, spravedlnost a bezpečnost, kultura, výzkum a inovace, informační společnost, migrace a zemědělství a rybolov.
(19)
Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, což zahrnuje modely růstu, které posilují sociální, hospodářskou a územní soudržnost a umožňují chudým podílet se větší měrou na tvorbě národního bohatství a mít z něho prospěch, zdůrazňuje odhodlání Unie podporovat ve své vnitřní i vnější politice inteligentní, udržitelný růst podporující začlenění, který v sobě spojuje tři pilíře: hospodářský, sociální a environmentální.
(20)
Boj proti změně klimatu a ochrana životního prostředí patří mezi velké výzvy, jimž Unie a rozvojové země čelí a u nichž existuje naléhavá potřeba jednat na vnitrostátní i mezinárodní úrovni. Toto nařízení by tudíž mělo přispět k dosažení cíle vynaložit alespoň 20 % rozpočtu Unie na vytvoření nízkouhlíkové společnosti odolné vůči změně klimatu, přičemž 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy stanoveného tímto nařízením by se mělo vynaložit na financování v oblasti životního prostředí a změny klimatu. Akce v těchto oblastech by se měla v mezích možností vzájemně podporovat, aby se posílily jejich dopady.
(21)
Toto nařízení by mělo Unii umožnit, aby přispívala k plnění společného závazku Unie zajistit trvalou podporu lidského rozvoje, který povede ke zlepšení životních podmínek lidí. K dosažení tohoto cíle by mělo přispět vynaložení nejméně 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy na podporu této oblasti rozvoje.
(22)
Nejméně 20 % pomoci podle tohoto nařízení by mělo být přiděleno na základní sociální služby, zejména v oblasti zdravotní péče a vzdělávání, jakož i na středoškolské vzdělání, s vědomím, že stejně jako v případech mimořádné pomoci musí být uplatňována určitá míra pružnosti. Do výroční zprávy uvedené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (6) je třeba zahrnout údaje o plnění tohoto požadavku.
(23)
V akčním programu OSN z Istanbulu pro nejméně rozvinuté země na období 2011-2020 se nejméně rozvinuté země zavázaly, že do svých národních strategií rozvoje začlení politiky v oblasti obchodu a budování obchodních kapacit. Na 8. ministerské konferenci Světové obchodní organizace konané v Ženevě ve dnech 15.-17. prosince 2011 se dále ministři dohodli, že po roce 2011 ponechají pomoc na podporu obchodu na úrovních, které odrážejí alespoň průměrnou hodnotu období 2006-2008. Toto úsilí musí být doprovázeno účinnější a cílenější pomocí na podporu obchodu a usnadněním obchodu.
(24)
Tematické programy by měly podporovat v první řadě rozvojové země, ale za podmínek stanovených v tomto nařízení by pro ně měly být způsobilé i některé přijímající země, jakož i zámořské země a území (ZZÚ), jejichž charakteristiky neumožňují vyhovět požadavkům Výboru pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD/DAC) na příjemce oficiální rozvojové pomoc, ale na něž se vztahuje čl. 1 odst. 1 písm. b).
(25)
Podrobnosti týkající se oblastí spolupráce a úpravy finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce představují jiné než podstatné prvky tohoto nařízení. Na Komisi by tedy měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o aktualizaci těch prvků příloh tohoto nařízení, které stanoví podrobnosti týkající se oblastí spolupráce v rámci zeměpisných a tematických programů a orientačních finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by měla Komise zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o strategické dokumenty a víceleté orientační programy podle tohoto nařízení. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(27)
S ohledem na povahu těchto prováděcích aktů, zejména jejich politické zaměření a rozpočtové dopady, by se při jejich přijímání měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(28)
Komise by měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty, pokud se jedná o řádně odůvodněné případy, u nichž je vzhledem k naléhavosti a závažnosti situace nutná rychlá reakce Unie.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení (EU) č. 236/2014.
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví v rozhodnutí Rady 2010/427/EU (8),
(31)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(32)
Toto nařízení stanoví pro celou dobu používání finanční krytí, které stanoví pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (9).
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Toto nařízení by se proto mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (dále jen „nástroj pro rozvojovou spolupráci“), v rámci kterého může Unie financovat:
a)
zeměpisné programy zaměřené na podporu rozvojové spolupráce s rozvojovými zeměmi, které jsou zařazeny na seznam příjemců oficiální rozvojové pomoci vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), s výjimkou:
i)
zemí, které jsou stranami Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (11), kromě Jihoafrické republiky;
ii)
zemí způsobilých pro financování z Evropského rozvojového fondu;
iii)
zemí způsobilých pro financování Unií v rámci evropského nástroje sousedství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 232/2014 (12) (dále jen „evropský nástroj sousedství“);
iv)
příjemců způsobilých pro financování Unií v rámci nástroje předvstupní pomoci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (13) (dále jen „nástroj předvstupní pomoci“);
b)
tematické programy k řešení problematiky globálních veřejných statků a výzev související s otázkami rozvoje a na podporu organizací občanské společnosti a místních orgánů v partnerských zemích podle písmene a) tohoto odstavce a v zemích způsobilých pro financování Unií v rámci nástrojů uvedených v písm. a) bodech i) až iii) tohoto odstavce a v zemích a na územích, které spadají do oblasti působnosti rozhodnutí Rady 2013/755/EU (14);
c)
panafrický program na podporu strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následné změny a doplnění, který má zahrnout činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Pro účely tohoto nařízení je regionem zeměpisná oblast zahrnující více než jednu rozvojovou zemi.
3. Země a území podle odstavce. 1 se v tomto nařízení uvádějí jako „partnerské země“ nebo případně „partnerské regiony“ podle příslušného zeměpisného, tematického nebo panafrického programu.
Článek 2
Cíle a kritéria způsobilosti
1. V rámci zásad a cílů vnější činnosti Unie a evropského konsensu a jeho dohodnutých změn:
a)
hlavním cílem spolupráce podle tohoto nařízení je snížení a v dlouhodobém horizontu vymýcení chudoby;
b)
v souladu s hlavním cílem uvedeným v písmenu a) přispívá spolupráce podle tohoto nařízení k:
i)
posílení udržitelného hospodářského, sociálního a environmentálního rozvoje a
ii)
upevňování a podpoře demokracie, právního státu, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a příslušných zásad mezinárodního práva.
Dosažení cílů uvedených v prvním pododstavci se měří pomocí příslušných ukazatelů, včetně ukazatelů lidského rozvoje, zejména rozvojového cíle tisíciletí 1 pro písmeno a) a rozvojových cílů tisíciletí 1 až 8 pro písmeno b), a po roce 2015 dalších ukazatelů sjednaných na mezinárodní úrovni Unií a jejími členskými státy.
2. Spolupráce podle tohoto nařízení přispívá k dosažení mezinárodních závazků a cílů v oblasti rozvoje, na nichž se Unie dohodla, zejména rozvojových cílů tisíciletí a nových rozvojových cílů pro období po roce 2015.
3. Akce v rámci zeměpisných programů musí být koncipovány tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
Akce v rámci tematických programů a panafrického programu musí být navrženy tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD, s výjimkou případů, kdy:
a)
se akce použijí na přijímající zemi či území, jež nemohou být považovány za příjemce oficiální rozvojové pomoci podle Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, nebo
b)
se prostřednictvím akce provádí globální iniciativa, priorita politiky Unie nebo mezinárodní povinnost či závazek Unie podle čl. 6 odst. 2 písm. b) a e) a akce nemá vlastnosti nezbytné ke splnění kritérií pro oficiální rozvojovou pomoc.
4. Aniž je dotčen odst. 3 písm. a), nejméně 95 % výdajů předpokládaných v rámci tematických programů a nejméně 90 % výdajů předpokládaných v rámci panafrického programu musí splňovat kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
5. Akce, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (15) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedeného nařízení, nejsou v zásadě financovány podle tohoto nařízení s výjimkou případů, kdy je třeba zajistit kontinuitu spolupráce od krizové situace až do dosažení stabilních podmínek pro rozvoj. V takových případech je třeba věnovat zvláštní pozornost tomu, aby bylo zajištěno účinné propojení humanitární pomoci, obnovy a rozvojové pomoci.
Článek 3
Obecné zásady
1. Unie se snaží podporovat, rozvíjet a upevňovat zásady demokracie, právního státu a dodržování lidských práv a základních svobod, na nichž je založena, a to prostřednictvím dialogu a spolupráce s partnerskými zeměmi a regiony.
2. Při provádění tohoto nařízení je třeba prosazovat přístup založený na diferenciaci mezi partnerskými zeměmi, aby jim byla poskytována konkrétní, individuálně přizpůsobená spolupráce, která vychází z:
a)
jejich potřeb, a to na základě kritérií, jako je počet obyvatel, příjem na obyvatele, míra chudoby, rozdělení příjmů a úroveň lidského rozvoje;
b)
jejich schopnosti vytvářet finanční zdroje a mít k nim přístup a jejich schopnosti využít pomoc Unie;
c)
jejich závazků a jejich plnění, posuzovaného na základě kritérií a ukazatelů, jako je politický, hospodářský a sociální pokrok, rovnost žen a mužů, pokrok v oblasti řádné správy věcí veřejných a lidských práv a účinné využívání pomoci, zejména způsob, jakým země využívá omezených zdrojů pro rozvoj, a zda přednostně vychází ze svých vlastních zdrojů; a
d)
z potenciálního dopadu rozvojové pomoci Unie v partnerských zemích.
Nejpotřebnější země, zejména nejméně rozvinuté země, země s nízkými příjmy a země v krizi nebo v období po ukončení krize a nestabilní a zranitelné země mají při přidělování zdrojů přednost.
Na podporu analýzy a určení nejpotřebnějších zemí mohou být použita kritéria jako index lidského rozvoje, index ekonomické zranitelnosti a další příslušné indexy, včetně indexů pro měření chudoby a nerovnosti v jednotlivých zemích.
3. Do všech programů se začlení průřezové otázky stanovené v evropském konsensu. Navíc budou případně zahrnuty otázky související s předcházením konfliktům, důstojnými pracovními podmínkami a změnou klimatu.
Průřezovými otázkami uvedenými v prvním pododstavci se rozumějí otázky, které zahrnují následující aspekty, jimž je třeba věnovat zvláštní pozornost, pokud tak vyžadují okolnosti: nediskriminace, práva příslušníků menšin, práva osob se zdravotním postižením, práva osob postižených život ohrožujícím onemocněním a dalších zranitelných skupin, základní práva pracujících a sociální začlenění, silnější postavení žen, právní stát, posílení kapacity parlamentů a občanské společnosti a podpora dialogu, účasti a usmíření, jakož i budování institucí, a to i na místní a regionální úrovni.
4. Při provádění tohoto nařízení je nutno zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje a konzistentnost s dalšími oblastmi vnější činnosti Unie a s dalšími příslušnými politikami Unie v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování EU.
V tomto ohledu vycházejí opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně těch, jež řídí Evropská investiční banka (EIB), z politik rozvojové spolupráce stanovené v takových nástrojích, jako jsou dohody, prohlášení a akční plány sjednané mezi Unií a dotyčnými partnerskými zeměmi a regiony, a z příslušných rozhodnutí, zvláštních zájmů, politických priorit a strategií Unie.
5. Unie a členské státy usilují o pravidelnou a častou výměnu informací, mimo jiné i s ostatními dárci, a podporují lepší koordinaci a doplňkovost dárců tím, že směřují ke společnému víceletému programování založenému na strategiích partnerských zemí pro snižování chudoby nebo obdobných rozvojových strategiích. Mohou provádět společná opatření včetně společné analýzy těchto strategií a společné reakce na tyto strategie, v nichž jsou určena prioritní odvětví zásahu a dělba práce v rámci dané země, tím, že provádějí společné mise více dárců a využívají režimy spolufinancování a delegovanou spolupráci.
6. Unie prosazuje vícestranný přístup ke globálním problémům a v tomto ohledu spolupracuje se členskými státy. Tam, kde je to vhodné, podporuje spolupráci s mezinárodními organizacemi a orgány i s dalšími bilaterálními dárci.
7. Vztahy mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi na straně druhé jsou založeny na společných hodnotách, jako jsou lidská práva, demokracie a právní stát, a zásadách vlastní a vzájemné odpovědnosti a tyto společné hodnoty a zásady prosazují.
Ve vztazích s partnerskými zeměmi je dále zohledňováno jejich odhodlání a výsledky při provádění mezinárodních dohod a naplňování smluvních vztahů s Unií.
8. Unie prosazuje účinnou spolupráci s partnerskými zeměmi a regiony v souladu s osvědčenými mezinárodními postupy. Kdekoli je to možné, přizpůsobuje svou podporu jejich rozvojovým strategiím, reformním politikám a postupům a podněcuje demokratickou, jakož i národní a vzájemnou odpovědnost. Za tímto účelem podporuje:
a)
transparentní proces rozvoje, který řídí partnerská země nebo region a nese za něj odpovědnost, včetně podpory místní odborné základny;
b)
přístup založený na právech, který by zahrnoval všechna lidská práva, ať už občanská a politická, hospodářská, sociální či kulturní, s cílem začlenit do provádění tohoto nařízení zásady v oblasti lidských práv, napomoci partnerským zemím při provádění jejich mezinárodních závazků v oblasti lidských práv a podpořit držitele práv při vymáhání jejich nároků, se zaměřením na chudé a zranitelné skupiny;
c)
zlepšování postavení obyvatel partnerských zemí a přístupy k rozvoji, které podporují začleňování, účast a široké zapojení všech částí společnosti do procesu rozvoje a do vnitrostátního a regionálního dialogu, včetně dialogu politického. Zvláštní pozornost je věnována úloze parlamentů, místních orgánů a občanské společnosti, mimo jiné z hlediska účasti, dohledu a odpovědnosti;
d)
účinné způsoby a nástroje spolupráce uvedené v článku 4 nařízení (EU) č. 236/2014 v souladu s osvědčenými postupy Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, včetně používání inovativních nástrojů, jako je kombinování grantů a půjček a dalších mechanismů sdílení rizik ve vybraných odvětvích a zemích a zapojení soukromého sektoru, s řádným přihlédnutím k otázkám udržitelnosti dluhu, počtu uvedených mechanismů a požadavku systematického posuzování dopadu v souladu s cíli tohoto nařízení, zejména s cílem snižování chudoby.
Všechny programy, zásahy a způsoby a nástroje spolupráce je nutno přizpůsobovat konkrétním okolnostem v jednotlivých partnerských zemích nebo regionech se zaměřením na přístupy založené na programech, na poskytování předvídatelného financování pomoci, na využití soukromých zdrojů, včetně zdrojů z místního soukromého sektoru, na všeobecném a nediskriminačním přístupu k základním službám a na vývoji a používání systémů jednotlivých zemí;
e)
mobilizaci domácích příjmů prostřednictvím posílení daňové politiky partnerských zemí s cílem snížit chudobu a závislost na pomoci;
f)
lepší dopad politik a programování prostřednictvím koordinace, soudržnosti a harmonizace mezi dárci, aby se vytvořila součinnost, zabránilo se překrývání a zdvojování, zlepšila se doplňkovost a podpořily iniciativy více dárců;
g)
koordinaci v partnerských zemích a regionech za použití dohodnutých směrů a zásad osvědčených postupů v oblasti koordinace a účinnosti pomoci;
h)
přístupy k rozvoji založené na výsledcích, a to mimo jiné prostřednictvím využití transparentních rámců pro výsledky na úrovni jednotlivých zemí, případně na základě mezinárodně dohodnutých cílových hodnot a ukazatelů, jako jsou ukazatele rozvojových cílů tisíciletí, pro vyhodnocení a sdílení výsledků zahrnujících výstupy, výsledky a dopad rozvojové pomoci.
9. Unie podle potřeby podporuje provádění dvoustranné, regionální a mnohostranné spolupráce a dialogu, rozvojový rozměr dohod o partnerství a třístrannou spolupráci. Unie rovněž podporuje spolupráci mezi zeměmi Jihu navzájem.
10. Komise informuje Evropský parlament a pořádá s ním pravidelnou výměnu názorů.
11. Komise pořádá pravidelnou výměnu informací s občanskou společností a s místními orgány.
12. Při svých činnostech v rámci rozvojové spolupráce Unie podle potřeby využívá a sdílí zkušenosti členských států s reformou a transformací a získané poznatky.
13. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení nesmí být použita k financování nákupu zbraní nebo střeliva ani k operacím pro vojenské či obranné účely.
HLAVA II
PROGRAMY
Článek 4
Provádění pomoci Unie
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 prostřednictvím:
a)
zeměpisných programů,
b)
tematických programů, sestávajících z:
i)
programu „Globální veřejné statky a výzvy“ a
ii)
programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů, a
c)
panafrického programu.
Článek 5
Zeměpisné programy
1. Spolupráce Unie podle tohoto článku probíhá v rámci činností celostátního, regionálního, nadregionálního a kontinentálního charakteru.
2. Zeměpisný program zahrnuje spolupráci v příslušných oblastech činnosti:
a)
na regionální úrovni s partnerskými zeměmi podle čl. 1 odst. 1 písm. a), zejména v zájmu zmírnění dopadu, jaký má vyřazení z programů pomoci na partnerské země vykazující vysokou a rostoucí míru nerovností; nebo
b)
na dvoustranné úrovni:
i)
s partnerskými zeměmi, které nejsou zeměmi s vyššími středními příjmy podle seznamu rozvojových zemí vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc OECD a nemají ani hrubý domácí produkt vyšší než 1 % světového hrubého domácího produktu;
ii)
ve výjimečných případech, mimo jiné za účelem postupného ukončení rozvojové pomoci v podobě grantů, může být také uskutečňována dvoustranná spolupráce s omezeným počtem partnerských zemí, pokud to je řádně odůvodněno v souladu s čl. 3 odst. 2. Postupné ukončení probíhá v těsné koordinaci s jinými dárci. Ukončení tohoto typu spolupráce je případně doprovázeno politickým dialogem s dotčenými zeměmi, který se zaměří na potřeby nejchudších a nejzranitelnějších skupin.
3. Aby bylo dosaženo cílů stanovených v čl. 2 odst. 1, čerpají se náměty pro zeměpisné programy z oblastí spolupráce obsažených v evropském konsensu rozvoji a jeho následných dohodnutých změnách, jakož i z těchto oblastí spolupráce:
a)
lidská práva, demokracie a řádná správa věcí veřejných:
i)
lidská práva, demokracie a právní stát,
ii)
rovnost žen a mužů, posilování postavení žen a rovné příležitosti pro ženy,
iii)
řízení veřejného sektoru na ústřední a místní úrovni,
iv)
daňová politika a správa,
v)
boj proti korupci,
vi)
občanská společnost a místní orgány,
vii)
prosazování a ochrana práv dětí;
b)
udržitelný růst podporující začlenění pro lidský rozvoj:
i)
zdravotní péče, vzdělávání, sociální ochrana, zaměstnanost a kultura,
ii)
podnikatelské prostředí, regionální integrace a světové trhy,
iii)
udržitelné zemědělství, zajišťování potravin a výživy,
iv)
udržitelná energetika,
v)
řízení přírodních zdrojů včetně půdy, lesů a vody,
vi)
změna klimatu a životní prostředí;
c)
další oblasti s významem pro rozvoj:
i)
migrace a azyl,
ii)
propojení humanitární pomoci a rozvojové spolupráce,
iii)
odolnost a snižování rizika katastrof,
iv)
rozvoj a bezpečnost včetně předcházení konfliktům.
4. Další podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v odstavci 3 jsou stanoveny v příloze I.
5. V rámci každého dvoustranného programu Unie v zásadě soustředí svou pomoc nejvýše na tři odvětví, na nichž se pokud možno dohodne s dotčenou partnerskou zemí.
Článek 6
Tematické programy
1. Akce prováděné v rámci tematických programů představují přidanou hodnotu k akcím financovaným v rámci zeměpisných programů, doplňují je a jsou s nimi soudržné.
2. Na programování tematických akcí se vztahuje nejméně jedna z těchto podmínek:
a)
politických cílů Unie podle tohoto nařízení nelze vhodným ani účinným způsobem dosáhnout prostřednictvím zeměpisných programů, včetně v případě potřeby případů, kdy zeměpisný program neexistuje nebo byl pozastaven nebo kdy neexistuje dohoda o akci s dotčenou partnerskou zemí;
b)
akce se týkají globálních iniciativ na podporu mezinárodně dohodnutých cílů rozvoje nebo globálních veřejných statků a výzev;
c)
akce zahrnují více regionů či více zemí nebo mají průřezový charakter;
d)
akce provádějí inovativní politiky nebo iniciativy, jejichž cílem je poskytnout informace pro budoucí akce;
e)
akce reagují na priority politiky Unie nebo na mezinárodní povinnost či závazek Unie týkající se rozvojové spolupráce.
3. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, z tematických akcí mají přímý prospěch země nebo území podle čl. 1 odst. 1 písm. b) a dané akce se provádějí v těchto zemích či na těchto územích. Tyto akce lze provádět mimo uvedené země či území, pokud se jedná o nejúčinnější způsob pro dosažení cílů dotčeného programu.
Článek 7
Globální veřejné statky a výzvy
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu „Globální veřejné statky a výzvy“ je podporovat akce v oblastech, které vycházejí z těchto tematických celků:
a)
životní prostředí a změna klimatu,
b)
udržitelná energetika,
c)
lidský rozvoj, včetně důstojných pracovních podmínek, sociální spravedlnosti a kultury,
d)
zajišťování potravin a výživy a udržitelné zemědělství a
e)
migrace a azyl.
2. Další podrobnosti týkající se oblastí spolupráce uvedených v odstavci 1 jsou stanoveny v části A přílohy II.
Článek 8
Organizace občanské společnosti a místní orgány
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů je posílit organizace občanské společnosti a místní orgány v partnerských zemích, a pokud je tak stanoveno v tomto nařízení, v Unii a přijímajících zemích způsobilých podle nařízení (EU) č. 231/2014.
Akce, které mají být financovány, jsou prováděny především organizacemi občanské společnosti a místními orgány. V zájmu zajištění jejich účinnosti mohou být tyto akce případně prováděny i jinými aktéry ve prospěch organizací občanské společnosti a dotčených místních orgánů.
2. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou stanoveny v části B přílohy II.
Článek 9
Panafrický program
1. Cílem pomoci Unie v rámci panafrického programu je podpora strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následných změn a doplnění, což zahrnuje činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Panafrický program doplňuje další programy v rámci tohoto nařízení, jakož i další nástroje Unie pro financování vnější činnosti, zejména Evropský rozvojový fond a evropský nástroj sousedství, a je s nimi v souladu.
3. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou uvedeny v příloze III.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ FINANČNÍCH PROSTŘEDKŮ
Článek 10
Obecný rámec
1. U zeměpisných programů se víceleté orientační programy pro partnerské země a regiony vypracují na základě strategického dokumentu, jak je stanoveno v článku 11.
U tematických programů se víceleté orientační programy vypracují podle článku 13.
Víceletý panafrický orientační program se vypracuje podle článku 14.
2. Komise přijme prováděcí opatření uvedená v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014 na základě programových dokumentů uvedených v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení.
3. Podpora poskytovaná Unií může mít také podobu opatření, na něž se programové dokumenty uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení nevztahují, jak je stanoveno v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. V zájmu podpory soudržnosti, doplňkovosti a jednotnosti svých činností v oblasti spolupráce se Unie a její členské státy v počáteční fázi a během programového procesu vzájemně konzultují. Tyto konzultace mohou vést ke společnému plánování Unie a členských států. Unie konzultuje také další dárce a aktéry rozvoje, včetně zástupců občanské společnosti, místních orgánů a jiných subjektů provádění. Evropský parlament je informován.
5. Při programování podle tohoto nařízení se řádně zohlední lidská práva a demokracie v partnerských zemích.
6. Finanční prostředky stanovené tímto nařízením mohou zůstat nepřidělené, aby byla zajištěna odpovídající reakce Unie v případech nepředvídaných okolností, zejména v nestabilních situacích a během krize a v období po krizi, a aby bylo umožněno časové sladění s cykly strategií partnerských zemí a změna orientačních finančních přídělů v návaznosti na přezkumy provedené podle čl. 11 odst. 5, čl. 13 odst. 2 a čl. 14 odst. 3. S výhradou jejich následného rozdělení nebo přerozdělení v souladu s postupy podle článku 15 se o použití těchto prostředků rozhodne později v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014.
Část finančních prostředků, které zůstanou na úrovni každého druhu programu nepřiděleny, nesmí přesáhnout 5 %, s výjimkou prostředků na účely časového sladění a prostředků pro země uvedené v čl. 12 odst. 1.
7. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, může Komise začlenit zvláštní finanční příděl za účelem pomoci partnerským zemím a regionům při posilování jejich spolupráce se sousedními nejvzdálenějšími regiony Unie.
8. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
Článek 11
Programové dokumenty pro zeměpisné programy
1. Při přípravě, provádění a přezkumu veškerých programových dokumentů, na něž se vztahuje tento článek, se dodržují zásady soudržnosti politik ve prospěch rozvoje a zásady účinnosti pomoci, a to demokratická odpovědnost, partnerství, koordinace, harmonizace, přizpůsobení se systémům partnerské země nebo regionu, transparentnost, vzájemná odpovědnost a zaměření na výsledky, jak stanoví čl. 3 odst. 4 až 8. Je-li to možné, programové období je z časového hlediska sladěno se strategickými cykly partnerských zemí.
Programové dokumenty pro zeměpisné programy, včetně společných programových dokumentů, jsou v nejvyšším možném rozsahu založeny na dialogu mezi Unií, členskými státy a dotčenou partnerskou zemí či regionem, včetně vnitrostátních a regionálních parlamentů, a podílejí se na nich občanská společnost a místní orgány a další strany, aby byla zvýšena vlastní odpovědnost za tento proces a stimulována podpora vnitrostátních strategií rozvoje, zvláště pak strategií zaměřených na snižování chudoby.
2. Strategické dokumenty Unie vypracuje pro dotčenou partnerskou zemí nebo region cílem poskytnout soudržný rámec pro rozvojovou spolupráci mezi Unií a danou zemí nebo regionem v souladu s celkovým účelem a oblastí působnosti, cíli, zásadami a politickými ustanoveními obsaženými v tomto nařízení.
3. Strategický dokument není nutný v případě:
a)
zemí, které mají vnitrostátní strategii rozvoje ve formě národního rozvojového plánu nebo podobného rozvojového dokumentu schváleného Komisí jako základ pro příslušný víceletý orientační program v době přijímání uvedeného dokumentu;
b)
zemí nebo regionů, pro něž byl vypracován společný rámcový dokument, který stanoví komplexní strategii Unie včetně zvláštní kapitoly týkající se rozvojové politiky;
c)
zemí nebo regionů, pro které byl mezi Unií a členskými státy sjednán společný víceletý programový dokument;
d)
regionů, které mají strategii společně sjednanou s Unií;
e)
zemí, u nichž má Unie v úmyslu sladit načasování své strategie s novým vnitrostátním cyklem začínajícím před 1. lednem 2017; v takových případech obsahuje víceletý orientační program pro přechodné období od 1. ledna 2014 do začátku nového vnitrostátního cyklu reakci Unie pro danou zemi;
f)
zemí nebo regionů přijímajících finanční prostředky Unie přidělené podle tohoto nařízení, jejichž výše pro období 2014-2020 nepřesahuje 50 000 000 EUR.
V případech uvedených v prvním pododstavci písm. b) a f) obsahuje rozvojovou strategii Unie pro dotčenou zemi či region víceletý orientační program pro uvedenou zemi či region.
4. Strategické dokumenty se přezkoumávají v polovině období nebo podle potřeby ad hoc, případně v souladu se zásadami a postupy stanovenými v dohodách o partnerství a spolupráci uzavřených s danou zemí nebo regionem.
5. Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy se vypracovávají pro každou ze zemí nebo každý z regionů, jež obdrží orientační přidělení finančních prostředků Unie podle tohoto nařízení. S výjimkou zemí nebo regionů uvedených v odst. 3 prvním pododstavci písm. e) a f) musí být tyto dokumenty vypracovány na základě strategických dokumentů nebo rovnocenných dokumentů uvedených v odstavci 3.
Pro účely tohoto nařízení lze společný víceletý programový dokument podle odst. 3 prvního pododstavce písm. c) tohoto článku považovat za víceletý orientační program, pokud je dotyčný programový dokument v souladu se zásadami a podmínkami stanovenými v tomto odstavci, včetně orientačního přídělu finančních prostředků, a s postupy uvedenými v článku 15.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy stanoví prioritní oblasti zvolené pro financování z prostředků Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, konkrétní, jasné a transparentní ukazatele výkonu, orientační finanční příděly, a to jak celkové, tak i pro jednotlivé prioritní oblasti, a případně způsoby pomoci.
Komise přijme rozhodnutí o víceletých orientačních finančních přídělech v rámci každého zeměpisného programu v souladu s obecnými zásadami tohoto nařízení na základě kritérií stanovených v čl. 3 odst. 2, přičemž vedle zvláštní povahy jednotlivých programů přihlédne ke konkrétním obtížím, kterým čelí země nebo regiony, které prodělávají krizi, jsou zranitelné nebo nestabilní, nebo země či regiony s častým výskytem konfliktů nebo přírodních katastrof.
Je-li to vhodné, mohou být finanční příděly poskytovány ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené. Orientační finanční příděly nesmějí být stanoveny nad rámec období 2014-2020, ledaže jsou konkrétně podmíněny dostupností zdrojů po tomto období.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy mohou být v případě potřeby přezkoumány, mimo jiné v zájmu účinného provádění, s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům strategického dokumentu, z něhož vycházejí.
V návaznosti na přezkumy, zejména v důsledku krize nebo v období po krizi, lze rovněž upravit orientační finanční příděly, priority, konkrétní cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tyto přezkumy by se měly zabývat potřebami i závazky a pokrokem, pokud jde o sjednané cíle rozvoje, včetně cílů týkajících se lidských práv, demokracie, právního státu a řádné správy věcí veřejných.
6. Komise podá o společném programování s členskými státy zprávu o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014, do níž zahrne doporučení v případě, že společné programování nebylo zcela dokončeno.
Článek 12
Programování pro země a regiony v krizi, po krizi nebo v nestabilní situaci
1. Při přípravě programových dokumentů pro země a regiony, které se nacházejí v krizi, v období po ukončení krize nebo v nestabilní situaci nebo jsou často zasahovány přírodními katastrofami, je nutno řádně zohlednit zranitelnost, zvláštní potřeby a okolnosti dotčených zemí nebo regionů.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat předcházení konfliktům, budování státu a míru, usmíření po ukončení konfliktu a opatřením na obnovu země a rovněž úloze žen a právům dětí v těchto procesech.
V případech, kdy se partnerské země nebo regiony přímo účastní krize, situace po ukončení krize nebo nestabilní situace nebo kdy jsou těmito situacemi postiženy, se klade zvláštní důraz na zlepšení koordinace okamžité pomoci, obnovy a rozvoje mezi všemi příslušnými aktéry, aby se napomohlo přechodu z mimořádné situace do fáze rozvoje.
U nestabilních zemí a regionů nebo zemí a regionů, jež pravidelně zasahují přírodní katastrofy, obsahují programové dokumenty ustanovení, která se týkají připravenosti na katastrofy, předcházení jejich vzniku a zvládání jejich důsledků, řeší problém zranitelnosti v mimořádných situacích a posilují odolnost obyvatel.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014 měnící strategické dokumenty a víceleté orientační programy uvedené v článku 11 tohoto nařízení.
V rámci takové revize může být navržena konkrétní přizpůsobená strategie, která zajistí přechod k dlouhodobé spolupráci a rozvoji přispívající k lepší koordinaci a přechodu od nástrojů humanitární pomoci k nástrojům rozvojové politiky.
Článek 13
Programové dokumenty pro tematické programy
1. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy se stanoví strategie Unie pro příslušné téma a s ohledem na program „Globální veřejné statky a výzvy“ i pro jednotlivé oblasti spolupráce a dále se v nich stanoví priority zvolené pro financování ze strany Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu, mezinárodní situace, činnosti hlavních partnerů a případně způsoby pomoci.
Případně se stanoví zdroje a priority zásahů pro účast v globálních iniciativách.
Víceleté orientační programy pro tematické programy doplňují zeměpisné programy a jsou v souladu se strategickými dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 2.
2. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené.
Víceleté orientační programy pro tematické programy se s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům přezkoumávají, je-li to zapotřebí v zájmu zajištění účinného provádění.
Orientační finanční příděly, priority, specifické cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případné způsoby pomoci mohou rovněž být upravovány v důsledku přezkumů.
Článek 14
Programové dokumenty pro panafrický program
1. Při přípravě, provádění a přezkumu programových dokumentů pro panafrický program se uplatňují zásady účinnosti pomoci stanovené v čl. 3 odst. 4 až 8.
Programové dokumenty pro panafrický program jsou založeny na dialogu, kterého se účastní všechny příslušné zainteresované subjekty, jako například Panafrický parlament.
2. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program se stanoví priority zvolené pro financování, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tento víceletý orientační program pro panafrický program je v souladu se zeměpisnými a tematickými programy podle tohoto nařízení.
3. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí.
Víceletý orientační program pro panafrický program může být přezkoumán, je-li zapotřebí reagovat na nepředvídané výzvy či potíže s prováděním nebo zohlednit přezkum strategického partnerství.
Článek 15
Schvalování strategických dokumentů a přijímání víceletých orientačních programů
1. Komise schvaluje strategické dokumenty uvedené v článku 11 a přijímá víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Tento postup se vztahuje také na přezkumy, v jejichž důsledku se strategie nebo její plánování výrazně změní.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise strategické dokumenty uvedené v článku 11 tohoto nařízení a víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení přezkoumat postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Účast třetí země, která není způsobilá podle tohoto nařízení
Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení, za výjimečných a řádně odůvodněných okolností a za účelem zajištění soudržnosti a účinnosti financování z prostředků Unie nebo posílení regionální nebo nadregionální spolupráce se Komise v rámci víceletých orientačních programů v souladu s článkem 15 tohoto nařízení nebo příslušných prováděcích opatření v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 může rozhodnout rozšířit způsobilost akcí i na země a území, které by jinak nebyly pro financování podle článku 1 tohoto nařízení způsobilé, pokud akce, která má být provedena, je celosvětové, regionální, nadregionální nebo přeshraniční povahy.
Článek 17
Přenesení pravomocí na Komisi
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, jimiž změní:
a)
podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v:
i)
čl. 5 odst. 3, jak jsou stanoveny v části A a části B přílohy I,
ii)
čl. 7 odst. 2, jak jsou stanoveny v části A přílohy II,
iii)
čl. 8 odst. 2, jak jsou stanoveny v části B přílohy II,
iv)
čl. 9 odst. 3, jak jsou stanoveny v příloze III, a to zejména v návaznosti na summity EU-Afrika;
b)
orientační finanční příděly v rámci zeměpisných programů a v rámci tematického programu „Globální veřejné statky a výzvy“, jak jsou stanoveny v příloze IV. Změny nesmějí vést ke snížení původní částky o více než 5 %, s výjimkou přídělů podle bodu 1 písm. b) přílohy IV.
2. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akty v přenesené pravomoci, kterými se prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 17 je svěřena Komisi na dobu platnosti tohoto nařízení.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti jakýchkoli již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 19
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor nástroje pro rozvojovou spolupráci. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Jednání výboru nástroje pro rozvojovou spolupráci se u otázek týkajících se EIB účastní její pozorovatel.
Článek 20
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 19 661 639 000 EUR.
Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
2. Orientační částky přidělené pro každý program uvedený v článcích 5 až 9 na období 2014-2020 jsou uvedeny v příloze IV.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (16) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti (nástroj pro rozvojovou spolupráci, evropský nástroj sousedství, nástroj partnerství a nástroj předvstupní pomoci) přiděluje orientační částka 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání směřující do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí.
Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pan na zbývající tři roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá víceleté orientační programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. PV případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
4. Výše financování podle tohoto nařízení pro akce uvedené v odstavci 3 nesmí překročit 707 000 000 EUR. Prostředky jsou čerpány z finančních přídělů pro zeměpisné programy, přičemž se uvede jejich předpokládané regionální rozdělení a typ financovaných činností. Prostředky podle tohoto nařízení, které jsou určeny k financování akcí, na něž se vztahuje nařízení (EU) č. 1288/2013, se použijí na akce v partnerských zemích, na které se vztahuje toto nařízení, se zvláštním zřetelem k nejchudším zemím. Opatření v oblasti mobility studentů a pracovníků probíhající, které jsou financovány příděly podle tohoto nařízení, se zaměřují na oblasti, jež jsou významné z hlediska udržitelného rozvoje rozvojových zemí podporujícího začlenění.
5. Komise do své výroční zprávy o provádění tohoto nařízení podle článku 13 nařízení (EU) č. 236/2014 zahrne seznam všech opatření uvedených v odstavci 3 tohoto článku financovaných podle tohoto nařízení a informace o tom, jak splňují cíle a zásady stanovené v článcích 2 a 3 tohoto nařízení.
Článek 21
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 22
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 233/2014
av den 11 mars 2014
om upprättande av ett finansieringsinstrument för utvecklingssamarbete för perioden 2014-2020
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 209.1 och 212.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (1),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
Denna förordning ingår i unionens politik för utvecklingssamarbete och är ett av de instrument som understöder unionens yttre politik. Den ersätter Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1905/2006 (3), som upphörde att gälla den 31 december 2013.
(2)
Kampen mot fattigdom kommer även i fortsättningen att vara huvudmålet för unionens utvecklingspolitik, i enlighet med avdelning V, kapitel 1 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) och femte delen, avdelning III, kapitel 1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), i enlighet med millennieutvecklingsmålen och andra internationellt överenskomna utvecklingsåtaganden och mål som godtagits av unionen och medlemsstaterna inom ramen för Förenta nationerna (FN) och andra behöriga internationella forum.
(3)
I den gemensamma förklaringen från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, Europaparlamentet och kommissionen om Europeiska unionens utvecklingspolitik: Europeiskt samförstånd (4) (nedan kallat det europeiska samförståndet), med senare överenskomna ändringar, fastställs den allmänna politiska ramen, riktlinjerna och fokus för genomförandet av denna förordning.
(4)
Unionens stöd bör med tiden bidra till att minska biståndsberoendet.
(5)
Unionens åtgärder i internationella sammanhang bör utgå från de principer som har legat till grund för dess egen tillblivelse, utveckling och utvidgning och som den strävar efter att föra fram i resten av världen, nämligen demokrati, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas allmängiltighet och odelbarhet och respekt för människors värde, jämlikhet och solidaritet samt respekt för principerna i Förenta nationernas stadga och i folkrätten. Unionen ska sträva efter att utveckla och konsolidera sitt åtagande när det gäller dessa principer i partnerländer, partnerterritorier och partnerregioner genom dialog och samarbete. Genom att eftersträva dessa principer bevisar unionen sitt mervärde som aktör inom utvecklingspolitiken.
(6)
Vid genomförandet av denna förordning, särskilt under programplaneringsprocessen, bör unionen ta vederbörlig hänsyn till de prioriteringar, mål och riktmärken för mänskliga rättigheter och demokrati som unionen fastställt för partnerländerna, särskilt dess landsstrategier för mänskliga rättigheter.
(7)
Respekten för de mänskliga rättigheterna, de grundläggande friheterna, främjande av rättsstatsprincipen, demokratiska principer, öppenhet, god samhällsstyrning, fred och stabilitet samt jämställdhet mellan kvinnor och män är viktiga för partnerländernas utveckling, och dessa frågor bör integreras i unionens utvecklingspolitik, särskilt vid programplanering och i avtal med partnerländer.
(8)
Biståndseffektivitet, ökad insyn och öppenhet, samarbete och komplementaritet och ökad harmonisering, anpassning till partnerländerna och samordning av förfarandena, både mellan unionen och medlemsstaterna och i förbindelserna med andra givare och utvecklingsaktörer, är väsentliga faktorer för att säkra biståndets samstämmighet och relevans och samtidigt göra det möjligt att minska de kostnader som partnerländerna måste bära. Genom sin utvecklingspolitik åtar sig unionen att genomföra slutsatserna i förklaringen om biståndseffektivitet som antogs vid det högnivåforum om biståndseffektivitet som hölls i Paris den 2 mars 2005, Accra-handlingsplanen som antogs den 4 september 2008 och den uppföljande förklaring som antogs i Busan den 1 december2011. Dessa åtaganden har lett till ett antal slutsatser från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, såsom EU:s uppförandekod om komplementaritet och arbetsfördelning inom utvecklingspolitiken och den operativa ramen för biståndseffektivitet. Insatserna och förfarandena för att uppnå en gemensam programplanering bör stärkas.
(9)
Unionens stöd bör stödja den gemensamma strategin Afrika-EU, som antogs vid EU-Afrika-toppmötet den 8-9 december 2007 i Lissabon, med efterföljande ändringar och tillägg, som bygger på den gemensamma vision och de gemensamma principer och mål som är grunden för det strategiska partnerskapet Afrika-EU.
(10)
Såväl unionen som de enskilda medlemsstaterna bör förbättra samstämmigheten, samordningen och komplementariteten i sin politik för utvecklingssamarbete, bland annat genom att ta fasta på partnerländernas och partnerregionernas prioriteringar på landsnivå och regional nivå. För att säkerställa att unionens utvecklingspolitik och samarbetspolitik och medlemsstaternas motsvarande politik verkligen kompletterar och förstärker varandra, och för att säkerställa kostnadseffektivt bistånd samtidigt som man undviker såväl överlappningar som luckor, är det både angeläget och lämpligt att fastställa förfaranden för gemensam programplanering som bör användas närhelst det är möjligt och lämpligt.
(11)
Unionens politik och internationella åtgärder för utvecklingssamarbete vägleds av millennieutvecklingsmålen, såsom att utrota extrem fattigdom och hunger, inklusive efterföljande ändringar av dessa, samt de huvudsakliga mål, principer och åtaganden som unionen och medlemsstaterna har godkänt inom ramen för samarbetet med FN och andra behöriga internationella forum på området utvecklingssamarbete. Unionens politik och internationella åtgärder styrs även av dess åtaganden och skyldigheter avseende mänskliga rättigheter och utveckling, inbegripet den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, FN:s konvention om barnets rättigheter och FN:s förklaring om rätten till utveckling.
(12)
Unionen engagerar sig starkt för jämställdhet som en mänsklig rättighet, en fråga om social rättvisa och ett kärnvärde i unionens utvecklingspolitik. Jämställdhet är centralt för uppnåendet av alla millennieutvecklingsmålen. Den 14 juni 2010 godkände rådet EU:s handlingsplan 2010-2015 om jämställdhet och kvinnors egenmakt i utvecklingssamarbetet.
(13)
Unionen bör se det som en av sina främsta prioriteringar att främja en heltäckande strategi för insatser vid kriser och katastrofer och i konfliktpåverkade och instabila situationer, bland annat övergångssituationer och situationer efter kriser. Denna strategi bör främst bygga på rådets slutsatser av den 19 november 2007 om EU:s hantering av instabila situationer och slutsatserna från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, också av den 19 november 2007 om säkerhet och utveckling samt bygga vidare på rådets slutsatser av den 20 juni 2011 om förebyggande av konflikter samt relevanta senare slutsatser.
(14)
Unionens stöd bör, framför allt i de situationer där behoven är som mest angelägna och fattigdomen som djupast och mest utbredd, inriktas på att stärka återhämtningsförmågan hos länderna och deras befolkningar efter svåra händelser. Det bör göras genom att man tillhandahåller en lämplig blandning av strategier, insatser och instrument, särskilt genom att säkra att säkerhetsinriktade, humanitära och utvecklingsinriktade strategier samordnas på ett balanserat, konsekvent och effektivt sätt, så att katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd knyts samman.
(15)
Unionens stöd bör inriktas på de områden där det har störst verkan, med beaktande av dess kapacitet att agera på global nivå och att möta globala utmaningar såsom utrotande av fattigdom, hållbar tillväxt för alla och främjande i hela världen av demokrati, god samhällsstyrning, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen, på ett långvarigt och förutsägbart åtagande när det gäller utvecklingsbistånd och på unionens samordnade roll för medlemsstaterna. För att säkerställa en sådan verkan bör principen om differentiering inte bara tillämpas på tilldelning av medel utan även på programplanering, så att bilateralt utvecklingssamarbete inriktas på de partnerländer som har störst behov, inbegripet instabila stater och mycket sårbara stater, och med begränsad tillgång till andra finansieringskällor för deras egen utveckling. Unionen bör upprätta nya partnerskap med länder som inte längre är berättigade att delta i bilaterala biståndsprogram, särskilt genom regionala och tematiska program inom detta instrument och andra tematiska unionsinstrument för att finansiera yttre åtgärder, särskilt partnerskapsinstrumentet för samarbete med tredjeländer, inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 234/2014 (5) (nedan kallat partnerskapsinstrumentet).
(16)
Unionen bör sträva efter att utnyttja de tillgängliga resurserna så effektivt som möjligt för att optimera effekterna av sina yttre åtgärder. Detta bör uppnås genom en övergripande strategi för varje land som utgår från samstämmighet och komplementaritet mellan unionens instrument för yttre åtgärder samt genom skapande av synergieffekter mellan detta instrument, andra unionsinstrument för att finansiera yttre åtgärder och annan unionspolitik. Detta bör vidare leda till ömsesidigt förstärkande av de program som planeras inom ramen för instrumenten för att finansiera yttre åtgärder. Samtidigt som man strävar efter övergripande samstämmighet inom unionens yttre åtgärder i enlighet med artikel 21 i EU-fördraget ska unionen säkerställa en konsekvent politik för utveckling i enlighet med kraven i artikel 208 i EUF-fördraget.
(17)
Samtidigt som principen om en konsekvent politik för utveckling respekteras, bör denna förordning möjliggöra ökad samstämmighet mellan unionens politikområden. Den bör även ge möjlighet till en fullständig harmonisering med partnerländer och partnerregioner genom att, då det är möjligt, som grundval för programplaneringen för unionens åtgärder använda nationella utvecklingsplaner eller liknande heltäckande utvecklingsdokument vilka antagits med deltagande av berörda nationella och regionala organ. Den bör vidare, genom gemensam programplanering, eftersträva en bättre samordning mellan givare, särskilt mellan unionen och medlemsstaterna.
(18)
I en globaliserad värld blir olika interna unionspolitikområden, såsom miljö, klimatförändringar, främjande av förnybara energikällor, sysselsättning (inbegripet anständigt arbete för alla), jämställdhet, energi, vatten, transport, hälsa, utbildning, rättvisa och säkerhet, kultur, forskning och innovation, informationssamhället, migration samt jordbruk och fiske, i allt högre grad en del av unionens yttre åtgärder.
(19)
I strategin för smart och hållbar tillväxt för alla, som inbegriper tillväxtmönster som stärker den sociala, ekonomiska och territoriella sammanhållningen och möjliggör för de fattiga att öka sitt bidrag till och dra nytta av det nationella välståndet, betonas unionens åtagande att i sin inre och yttre politik främja en smart och hållbar tillväxt för alla som för samman de tre pelarna ekonomi, samhälle och miljö.
(20)
Bland de stora utmaningar unionen och utvecklingsländerna står inför och där behovet av åtgärder på nationell och internationell nivå är akut finns kampen mot klimatförändringar och skyddet av miljön. Denna förordning bör därför bidra till målet att minst 20 % av unionens budget ska gå till insatser för ett koldioxidsnålt och klimattåligt samhälle, och minst 25 % av medlen inom det program för globala allmänna nyttigheter och utmaningar som föreskrivs i denna förordning bör användas till klimatförändring och miljö. Åtgärder inom dessa områden bör närhelst det är möjligt vara ömsesidigt stödjande så att deras verkan förstärks.
(21)
Denna förordning bör möjliggöra för unionen att bidra till uppfyllandet av unionens gemensamma åtagande att även i fortsättningen tillhandahålla stöd till mänsklig utveckling för att förbättra människors liv. För att bidra till detta bör minst 25 % av medlen för programmet för globala allmänna nyttigheter och utmaningar gå till detta utvecklingsområde.
(22)
Minst 20 % av stödet enligt denna förordning bör tilldelas grundläggande sociala tjänster, med fokus på hälso- och sjukvård och utbildning, samt sekundärutbildning, varvid en viss flexibilitet måste vara normen, t.ex. i de fall då det rör sig om exceptionellt stöd. Uppgifter om huruvida det kravet har uppfyllts bör ingå i den årliga rapport som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 236/2014 (6).
(23)
I FN:s handlingsprogram från Istanbul för de minst utvecklade länderna för perioden 2011-2020 förband sig de minst utvecklade länderna att integrera politiken för handel och uppbyggnad av handelskapacitet i sina nationella utvecklingsstrategier. Vid Världshandelsorganisationens åttonde ministerkonferens i Genève den 15-17 december 2011 enades ministrarna dessutom om att bibehålla Aid for Trade även efter 2011 på en nivå som åtminstone motsvarar genomsnittet för perioden 2006-2008. Dessa åtgärder måste kompletteras med effektivare och mer riktade Aid for Trade-insatser och förenklade handelsprocedurer.
(24)
Även om de tematiska programmen främst bör stödja utvecklingsländer, bör även vissa stödmottagande länder samt de utomeuropeiska länder och territorier som inte uppfyller kraven som tillåter att de definieras som mottagare av offentligt utvecklingsbistånd (ODA) enligt OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (OECD/DAC) men som omfattas av artikel 1.1 b ha rätt att omfattas av de tematiska programmen enligt de villkor som fastställs i denna förordning.
(25)
Närmare uppgifter om samarbetsområden och ändringar av finansiella anslag per geografiskt område och samarbetsområde utgör icke-väsentliga delar av denna förordning. Följaktligen bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på uppdatering av de delar av bilagorna till denna förordning som anger närmare uppgifter om samarbetsområden inom de geografiska och tematiska programmen och vägledande finansiella anslag per geografiskt område och samarbetsområde. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(26)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter avseende strategidokument och fleråriga vägledande program som avses i denna förordning. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (7).
(27)
Med hänsyn till sådana genomförandeakters karaktär, särskilt deras policyinriktning och deras budgetkonsekvenser, bör granskningsförfarandet i princip tillämpas vid antagandet av dem, med undantag för när det gäller finansiellt småskaliga åtgärder.
(28)
Kommissionen bör anta genomförandeakter med omedelbar verkan om det, i vederbörligen motiverade fall där en snabb reaktion från unionens sida erfordras, är nödvändigt på grund av tvingande skäl till skyndsamhet.
(29)
Gemensamma regler och förfaranden för genomförandet av unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 236/2014.
(30)
Hur Europeiska utrikestjänsten ska organiseras och arbeta fastställs i rådets beslut 2010/427/EU (8).
(31)
Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
(32)
I denna förordning fastställs en finansieringsram för hela förordningens giltighetstid som ska utgöra det särskilda referensbeloppet, i den mening som avses i punkt 17 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning (9), för Europaparlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
(33)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (10). Den här förordningen bör därför gälla från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. Genom denna förordning inrättas ett instrument (nedan kallat instrumentet för utvecklingssamarbete) genom vilket unionen får finansiera:
a)
Geografiska program som syftar till att stödja utvecklingssamarbete med de utvecklingsländer som upptas i förteckningen över mottagare av ODA som fastställts av OECD/DAC, förutom:
i)
stater som undertecknat partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, i Cotonou den 23 juni 2000 (11), med undantag för Sydafrika,
ii)
länder som är berättigade till stöd från Europeiska utvecklingsfonden,
iii)
länder som är berättigade till EU-stöd från det europeiska grannskapsinstrumentet, inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 232/2014 (12) (nedan kallat det europeiska grannskapsinstrumentet),
iv)
stödmottagare som är berättigade till EU-stöd från instrumentet för stöd inför anslutningen, inrättat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 231/2014 (13) (nedan kallat instrumentet för stöd inför anslutningen).
b)
Tematiska program för utvecklingsrelaterade globala allmänna nyttigheter och hantering av globala utmaningar samt stöd till det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter i partnerländer enligt led a i denna punkt, länder som är berättigade till unionsstöd från de instrument som avses i led a i-iii i denna punkt, samt länder och territorier som omfattas av rådets beslut 2013/755/EU (14).
c)
Ett panafrikanskt program för att stödja det strategiska partnerskapet mellan Afrika och unionen, med senare ändringar och tillägg, för att täcka verksamheter av transregional, kontinental eller global karaktär i och med Afrika.
2. I denna förordning avses med region en geografisk enhet som omfattar mer än ett utvecklingsland.
3. De länder och territorier som avses i punkt 1 kallas i den här förordningen partnerländer eller partnerregioner allt efter omständigheterna enligt deras aktuella geografiska, tematiska eller panafrikanska program.
Artikel 2
Mål och kriterier för stödberättigande
1. Inom ramen för de principer och mål som gäller för unionens yttre åtgärder och det europeiska samförståndet, med överenskomna ändringar av detta, ska nedanstående gälla:
a)
Det primära målet för samarbete enligt denna förordning ska vara att minska och på lång sikt utrota fattigdom.
b)
I överensstämmelse med de primära mål som avses i led a ska samarbete enligt denna förordning bidra till att
i)
stimulera hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling, och
ii)
befästa och stödja demokrati, rättsstatsprincipen, god samhällsstyrning, mänskliga rättigheter och relevanta principer i folkrätten.
Relevanta indikatorer, bland annat indikatorer för mänsklig utveckling, särskilt millennieutvecklingsmål 1 för led a och millennieutvecklingsmålen 1-8 för led b, och, för tiden efter 2015, andra indikatorer som överenskommits på internationell nivå av unionen och medlemsstaterna, ska användas för att mäta om målen som anges i första stycket har uppnåtts.
2. Samarbete enligt denna förordning ska bidra till att unionens internationella åtaganden och mål på utvecklingsområdet uppnås, särskilt millennieutvecklingsmålen och de nya utvecklingsmålen för tiden efter 2015.
3. Åtgärder inom de geografiska programmen ska utformas på ett sådant sätt att de uppfyller de kriterier för ODA som OECD/DAC har fastställt.
Åtgärder inom de tematiska programmen och det panafrikanska programmet ska utformas på ett sådant sätt att de uppfyller de kriterier för ODA som OECD/DAC har fastställt, såvida inte
a)
åtgärden gäller ett mottagarland eller ett mottagarterritorium som inte är behörigt som mottagarland för ODA enligt OECD/DAC, eller
b)
det genom åtgärden genomförs ett globalt initiativ, en prioritering i unionspolitiken, en internationell förpliktelse eller ett internationellt åtagande för unionen i enlighet med artikel 6.2 b och e, och åtgärden inte är av sådan art att kriterierna för ODA uppfylls.
4. Utan att detta påverkar tillämpningen av punkt 3 a ska minst 95 % av de beräknade utgifterna inom de tematiska programmen och minst 90 % av de beräknade utgifterna inom det panafrikanska programmet utformas så att de uppfyller de kriterier för ODA som OECD/DAC har fastställt.
5. Åtgärder som omfattas av och som är bidragsberättigande enligt rådets förordning (EG) nr 1257/96 (15) ska i princip inte finansieras inom ramen för denna förordning, utom om det är nödvändigt att trygga kontinuiteten i samarbetet från en krissituation till stabila utvecklingsförhållanden. I sådana fall ska man särskilt säkerställa att humanitär hjälp, rehabilitering och utvecklingsbistånd knyts samman på ett effektivt sätt.
Artikel 3
Allmänna principer
1. Unionen ska sträva efter att genom dialog och samarbete med partnerländer och partnerregioner främja, utveckla och stödja de principer för demokrati, rättsstaten och respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på vilka den är grundad.
2. Vid genomförandet av denna förordning ska en differentierad strategi tillämpas för partnerländerna, för att säkerställa att de erbjuds ett specialanpassat samarbete som bygger på
a)
deras behov, på grundval av kriterier som inbegriper befolkning, inkomst per capita och fattigdomsutbredning, inkomstfördelning och nivån för mänsklig utveckling,
b)
deras förmåga att generera och få tillgång till ekonomiska resurser och deras absorptionsförmåga,
c)
deras åtaganden och resultat, på grundval av kriterier och indikatorer som inbegriper politiska, ekonomiska och sociala framsteg, jämställdhet, framsteg vad gäller god samhällsstyrning och mänskliga rättigheter, och en effektiv användning av bistånd, särskilt i fråga om hur ett land utnyttjar begränsade resurser för utveckling, i första hand sina egna resurser, och
d)
den potentiella effekten av unionens stöd i partnerländer.
De länder som har störst behov, särskilt de minst utvecklade länderna, låginkomstländer samt länder i kris eller efter en kris som är instabila och sårbara, ska prioriteras vid tilldelning av resurser.
Hänsyn ska tas till kriterier som FN:s index för mänsklig utveckling, index för ekonomisk sårbarhet och andra relevanta index, även för mätning av fattigdom och bristande jämlikhet inom länder, vid analys och fastställande av de länder som är i störst behov av hjälp.
3. Frågor av övergripande karaktär som har fastställts i det europeiska samförståndet ska integreras i alla program. Dessutom ska konfliktförebyggande, anständigt arbete och klimatförändringar integreras, där så är lämpligt.
De övergripande frågor som avses i första stycket ska omfatta följande dimensioner, som ska ägnas särskild uppmärksamhet när omständigheterna så kräver: icke-diskriminering, rättigheter för personer som tillhör minoriteter, rättigheter för personer med funktionsnedsättning, rättigheter för personer med livshotande sjukdomar och för andra sårbara grupper, grundläggande rättigheter för arbetstagare, social delaktighet, kvinnors egenmakt, rättsstatsprincipen, kapacitetsuppbyggnad för parlament och det civila samhället, och främjandet av dialog, delaktighet, försoning och institutionsuppbyggnad, inklusive på lokal och regional nivå.
4. Vid genomförandet av denna förordning ska en konsekvent politik för utveckling och samstämmighet med andra områden av unionens yttre åtgärder och med andra berörda unionspolitikområden säkerställas, i enlighet med artikel 208 i EUF-fördraget.
I detta avseende ska åtgärder som finansieras enligt denna förordning, inbegripet dem som förvaltas av Europeiska investeringsbanken (EIB), bygga på den politik för utvecklingssamarbete som gäller för instrumenten såsom överenskommelser, förklaringar och handlingsplaner som är gemensamma för unionen och berörda partnerländer och partnerregioner, samt på unionens relevanta beslut, särskilda intressen, politiska prioriteringar och strategier.
5. Unionen och medlemsstaterna ska eftersträva regelbundna och täta informationsutbyten, inbegripet med andra givare, och ska främja bättre samordning och komplementaritet mellan givarna genom att arbeta för en gemensam flerårig programplanering grundad på partnerländernas strategier för fattigdomsbekämpning eller jämförbara utvecklingsstrategier. De får genomföra gemensamma åtgärder, bland annat gemensamma analyser och gemensamt genomförande av dessa strategier, identifiera sektorer för prioriterade insatser och göra arbetsfördelningar inom ett land, genom gemensamma uppdrag för alla givare och genom användning av arrangemang för samfinansiering och delegerat samarbete.
6. Unionen ska arbeta för en multilateral strategi med avseende på globala utmaningar och ska härvid samarbeta med medlemsstaterna. I lämpliga fall ska unionen främja samarbete med internationella organisationer och organ och andra bilaterala givare.
7. Förbindelserna mellan unionen och medlemstaterna, å ena sidan, och partnerländer, å andra sidan, ska baseras på och främja de gemensamma värdena mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen samt principerna om egenansvar och ömsesidig ansvarighet.
Vid förbindelserna med partnerländerna ska hänsyn dessutom tas till deras engagemang och resultat när det gäller genomförande av internationella avtal och avtalsmässiga förbindelser med unionen.
8. Unionen ska främja ett effektivt samarbete med partnerländer och partnerregioner i enlighet med bästa internationella praxis. Den ska anpassa sitt stöd till deras nationella eller regionala utvecklingsstrategier, reformpolitik och förfaranden där så är möjligt, samt stödja demokratiskt egenansvar och inhemsk och ömsesidig ansvarighet. I detta syfte ska unionen främja följande:
a)
En utvecklingsprocess som är transparent och leds av partnerlandet eller partnerregionen och i vilken landet eller regionen har egenansvar, inbegripet främjande av lokal sakkunskap.
b)
En rättighetsbaserad strategi som omfattar alla mänskliga rättigheter, oavsett om de är medborgerliga och politiska eller ekonomiska, sociala och kulturella, för att integrera människorättsprinciper vid genomförandet av denna förordning, för att bistå partnerländer i genomförandet av deras internationella åtaganden på människorättsområdet och för att stödja rättighetshavarna, med fokus på fattiga och sårbara grupper, när de hävdar sina rättigheter.
c)
Egenmakt för befolkningen i partnerländerna, utvecklingsstrategier som omfattar alla och i vilka alla kan delta, med bred medverkan av alla samhällssegment i utvecklingsprocessen och i den nationella och regionala dialogen, inbegripet den politiska dialogen. Särskild vikt ska läggas vid den roll som parlament, lokala myndigheter respektive det civila samhället har att spela, bland annat vad gäller medinflytande, tillsyn och ansvarighet.
d)
Effektiva metoder och instrument för samarbete i enlighet med artikel 4 i förordning (EU) nr 236/2014, i överensstämmelse med bästa praxis enligt OECD/DAC, däribland användning av sådana innovativa instrument som blandning av bidrag och lån och andra riskdelningsmekanismer inom utvalda sektorer och länder samt engagemang från den privata sektorn, varvid frågorna om skuldsättningens hållbarhet, antalet sådana mekanismer och kravet på systematisk bedömning av inverkan i enlighet med målen för denna förordning, särskilt med fattigdomsbekämpning, vederbörligen ska beaktas.
Alla program, insatser och metoder och instrument för samarbete ska anpassas efter varje partnerlands eller partnerregions särskilda förhållanden, med tonvikt på programbaserade strategier, tillhandahållande av förutsebar biståndsfinansiering, mobilisering av privata resurser, inbegripet resurser från den lokala privata sektorn, icke-diskriminerande tillgång till grundläggande tjänster för alla samt utveckling och användning av landsspecifika system.
e)
Mobilisering av inhemska intäkter genom förstärkning av partnerländernas finanspolitik i syfte att minska fattigdomen och biståndsberoendet.
f)
Bättre genomslag för politiska strategier och programplanering genom samordning, samstämmighet och harmonisering mellan givare i syfte att skapa synergieffekter och undvika överlappningar och dubbelarbete, förbättra komplementariteten och stödja initiativ som omfattar alla givare.
g)
Samordningen i partnerländer och partnerregioner ska ske med tillämpning av överenskomna riktlinjer och principer för bästa praxis när det gäller samordning och biståndseffektivitet.
h)
Resultatbaserade utvecklingsstrategier, bland annat genom användning av transparenta resultatramar på landsnivå, som i förekommande fall grundar sig på internationellt överenskomna mål och indikatorer, såsom de för millennieutvecklingsmålen, för att bedöma och rapportera resultat, inbegripet utfall, resultat och effekt för utvecklingsbiståndet.
9. Unionen ska, där så är lämpligt, stödja samarbete och dialog på bilateral, regional och multilateral nivå, partnerskapsavtalens utvecklingsdimension och trepartssamarbete. Unionen ska också främja syd-syd-samarbete.
10. Kommissionen ska informera och regelbundet utbyta synpunkter med Europaparlamentet.
11. Kommissionen ska ha regelbundna informationsutbyten med det civila samhället och lokala myndigheter.
12. I sitt utvecklingssamarbete ska unionen när så är lämpligt dra nytta av och dela med sig av medlemsstaternas erfarenheter när det gäller reform och övergång och de lärdomar som kan dras av dessa erfarenheter.
13. Unionens bistånd enligt denna förordning får inte användas för att finansiera upphandling av vapen eller ammunition eller insatser med militära eller försvarsrelaterade ändamål.
AVDELNING II
PROGRAM
Artikel 4
Genomförande av unionens stöd
Unionens stöd ska genomföras i enlighet med förordning (EU) nr 236/2014 genom
a)
geografiska program,
b)
tematiska program, som består av
i)
ett program för globala allmänna nyttigheter och utmaningar, och
ii)
ett program för det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter, och
c)
ett panafrikanskt program.
Artikel 5
Geografiska program
1. Unionens samarbetsverksamhet enligt denna artikel ska vara av nationell, regional, transregional och kontinental karaktär.
2. Ett geografiskt program ska omfatta samarbete inom lämpliga verksamhetsområden
a)
regionalt med partnerländer som avses i artikel 1.1 a, särskilt i syfte att lindra effekterna av gradering i partnerländer som uppvisar omfattande och växande ojämlikheter, eller
b)
bilateralt
i)
med partnerländer som inte är högre medelinkomstländer enligt OECD/DAC-förteckningen över utvecklingsländer eller som har en bruttonationalprodukt som motsvarar högst 1 % av världens totala bruttonationalprodukt, och
ii)
i undantagsfall, inbegripet för att fasa ut bistånd i bidragsform, får bilateralt samarbete också bedrivas med ett begränsat antal partnerländer om det kan anses vederbörligen motiverat i enlighet med artikel 3.2. Utfasning ska ske i nära samarbete med övriga givare. Avslutande av detta slags samarbete ska, när det är lämpligt, åtföljas av en politisk dialog med de berörda länderna med inriktning på behoven för de fattigaste och mest sårbara grupperna.
3. För att uppnå de mål som anges i artikel 2 ska de geografiska programmen avse samarbetsområden som ingår i det europeiska samförståndet med senare överenskomna ändringar och tillägg till detta, samt följande samarbetsområden:
a)
Mänskliga rättigheter, demokrati och god styrning:
i)
Mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen.
ii)
Jämställdhet, kvinnors egenmakt och lika möjligheter för kvinnor.
iii)
Den offentliga sektorns förvaltning på central och lokal nivå.
iv)
Skattepolitik och skatteförvaltning.
v)
Bekämpning av korruption.
vi)
Det civila samhället och lokala myndigheter.
vii)
Främjande och skydd av barnets rättigheter.
b)
Hållbar tillväxt för alla som förutsättning för mänsklig utveckling:
i)
Hälsa, utbildning, socialt skydd, sysselsättning och kultur.
ii)
Företagsmiljö, regional integration och världsmarknaderna.
iii)
Hållbart jordbruk, tryggad livsmedels- och näringsförsörjning.
iv)
Hållbar energi.
v)
Förvaltning av naturresurser, inklusive mark, skog och vatten.
vi)
Klimatförändringar och miljö.
c)
Övriga områden av betydelse för utveckling:
i)
Migration och asyl.
ii)
Sammankopplingen av humanitärt bistånd och utvecklingssamarbete.
iii)
Återhämtningsförmåga och katastrofriskreducering.
iv)
Utveckling och säkerhet, inklusive konfliktförebyggande.
4. Ytterligare detaljer om de samarbetsområden som avses i punkt 3 återfinns i bilaga I.
5. Inom varje bilateralt program ska unionen i princip koncentrera sitt bistånd till maximalt tre sektorer, enligt överenskommelse med det berörda partnerlandet när detta är möjligt.
Artikel 6
Tematiska program
1. Åtgärder som vidtas inom ramen för de tematiska programmen ska ge ett mervärde till och komplettera samt överensstämma med åtgärder som finansieras inom ramen för de geografiska programmen.
2. Minst ett av följande villkor ska gälla för programplaneringen av tematiska åtgärder:
a)
Unionspolitikens mål enligt denna förordning kan inte uppnås på ett lämpligt eller effektivt sätt genom geografiska program, inklusive i förekommande fall, när det inte finns något geografiskt program eller när detta har upphävts, eller när det inte finns någon överenskommelse om åtgärder med det berörda partnerlandet.
b)
Åtgärderna avser genomförande av globala initiativ till stöd för internationellt överenskomna utvecklingsmål eller globala allmänna nyttigheter och utmaningar.
c)
Åtgärderna är multiregionala, multinationella och/eller övergripande.
d)
Åtgärderna genomför innovativ politik eller initiativ som ska kunna utnyttjas för framtida åtgärder.
e)
Åtgärderna avspeglar en prioritering i unionspolitiken eller en internationell förpliktelse eller ett internationellt åtagande som unionen ingått och som är relevant inom området utvecklingssamarbete.
3. Tematiska åtgärder ska, om inte annat anges i denna förordning, vara till direkt nytta för länder eller territorier som anges i artikel 1.1 b och ska genomföras i dessa länder eller territorier. Sådana åtgärder får genomföras utanför dessa länder eller territorier när det är det effektivaste sättet att uppnå målen för det berörda programmet.
Artikel 7
Globala allmänna nyttigheter och utmaningar
1. Syftet med unionens bistånd inom ramen för programmet globala allmänna nyttigheter och utmaningar ska vara att stödja åtgärder på områden bland följande:
a)
Miljö och klimatförändringar.
b)
Hållbar energi.
c)
Mänsklig utveckling, däribland anständigt arbete, social rättvisa och kultur.
d)
Tryggad livsmedels- och näringsförsörjning och hållbart jordbruk.
e)
Migration och asyl.
2. Ytterligare detaljer om de samarbetsområden som avses i punkt 1 återfinns i del A i bilaga II.
Artikel 8
Det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter
1. Syftet med unionens bistånd inom ramen för programmet det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter ska vara att stärka det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter i partnerländerna och, när så föreskrivs i denna förordning, i unionen, och stödberättigade mottagare enligt förordning (EU) nr 231/2014.
De åtgärder som ska finansieras ska i första hand genomföras av det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter. Åtgärder får, när så är lämpligt för att säkerställa att de blir verkningsfulla, genomföras av andra aktörer för berörda organisationer i det civila samhället och lokala myndigheter.
2. Ytterligare detaljer om samarbetsområdena enligt denna artikel återfinns i del B i bilaga II.
Artikel 9
Det panafrikanska programmet
1. Syftet med unionen bistånd inom ramen för det panafrikanska programmet ska vara att stödja det strategiska partnerskapet mellan Afrika och unionen, med senare ändringar och tillägg, för att täcka verksamheter av transregional, kontinental eller global karaktär i och med Afrika.
2. Det panafrikanska programmet ska utgöra ett komplement till och stå i överensstämmelse med andra program som omfattas av denna förordning liksom med andra unionsinstrument inom för finansiering av yttre åtgärder, särskilt Europeiska utvecklingsfonden och Europeiska grannskapsinstrumentet.
3. Ytterligare detaljer om samarbetsområdena enligt denna artikel återfinns i bilaga III.
AVDELNING III
PROGRAMPLANERING OCH TILLDELNING AV MEDEL
Artikel 10
Allmän ram
1. För geografiska program ska fleråriga vägledande program för partnerländer och partnerregioner bygga på ett strategidokument i enlighet med artikel 11.
För tematiska program ska de fleråriga vägledande programmen utarbetas i enlighet med artikel 13.
Det fleråriga vägledande programmet för det panafrikanska programmet ska utarbetas i enlighet med artikel 14.
2. Kommissionen ska anta de genomförandeåtgärder som avses i artikel 2 i förordning (EU) nr 236/2014 och på grundval av de programplaneringsdokument som avses i artiklarna 11, 13 och 14 i den här förordningen.
3. Unionens stöd får även ta formen av åtgärder som inte omfattas av de programplaneringsdokument som avses i artiklarna 11, 13 och 14 i den här förordningen, i enlighet med artikel 2 i förordning (EU) nr 236/2014.
4. Unionen och medlemsstaterna ska samråda med varandra i ett tidigt skede av och under hela programplaneringsprocessen, för att verka för samstämmighet, komplementaritet och enhetlighet i samarbetet. Sådant samråd kan leda till gemensam programplanering mellan unionen och medlemsstaterna. Unionen ska också höra andra givare och utvecklingsaktörer, däribland företrädare för det civila samhället, lokala myndigheter och andra genomförandeorgan. Europaparlamentet ska informeras.
5. Vid programplanering enligt denna förordning ska mänskliga rättigheter och demokrati i partnerländerna vederbörligen beaktas.
6. En del av medlen enligt denna förordning får anslås senare i syfte att säkerställa att unionen kan vidta lämpliga åtgärder vid oförutsedda omständigheter, särskilt vid instabila situationer, kriser och efter kriser, samt att möjliggöra synkronisering med partnerländernas strategicykler och att anpassa de vägledande finansiella anslagen efter de översyner som gjorts i enlighet med artiklarna 11.5, 13.2 och 14.3. Med förbehåll för tilldelning eller omfördelning av dessa medel i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i artikel 15, ska användningen av dessa medel beslutas vid en senare tidpunkt i enlighet med förordning (EU) nr 236/2014.
Den del av medlen som inte anslagits får inte överstiga 5 % för någon programtyp, utom i syfte att åstadkomma synkronisering och för de länder som det hänvisas till i artikel 12.1.
7. Kommissionen får, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2.3, fastställa en särskild tilldelning av medel i syfte att bistå partnerländer och partnerregioner för att stärka deras samarbete med angränsande yttersta randområden i unionen.
8. Vid all programplanering och programöversyn som genomförs efter offentliggörandet av den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 ska resultaten, rönen och slutsatserna i den rapporten beaktas.
Artikel 11
Programplaneringsdokument för geografiska program
1. Utarbetandet, genomförandet och översynen av alla programplaneringsdokument enligt denna artikel ska följa principerna för en konsekvent politik för utveckling och biståndseffektivitet, nämligen demokratiskt egenansvar, partnerskap, samordning, harmonisering, anpassning till partnerlandets eller partnerregionens system, öppenhet och insyn, ömsesidig ansvarighet och resultatorientering, i enlighet med artikel 3.4-3.8. Där så är möjligt ska programperioden synkroniseras med partnerländernas strategicykler.
Programplaneringsdokument för geografiska program, inbegripet gemensamma programplaneringsdokument, ska i största möjliga utsträckning grundas på en dialog mellan unionen, medlemsstaterna och berörda partnerländer eller partnerregioner, inklusive nationella och regionala parlament, och ska inbegripa det civila samhället och lokala myndigheter samt andra aktörer, för att stärka egenansvaret för processen och främja stöd till nationella utvecklingsstrategier, särskilt strategier för att minska fattigdomen.
2. Strategidokument ska utarbetas av unionen för det berörda partnerlandet eller den berörda partnerregionen för att ge en sammanhängande ram för utvecklingssamarbetet mellan unionen och det berörda partnerlandet eller den berörda partnerregionen som överensstämmer med det övergripande syftet och tillämpningsområdet och med bestämmelserna om unionens mål, principer och politik i denna förordning.
3. Inget strategidokument ska krävas för
a)
länder som har en nationell utvecklingsstrategi i form av en nationell utvecklingsplan eller motsvarande utvecklingsdokument som godtas av kommissionen som grund för motsvarande fleråriga vägledande program, vid tidpunkten för antagande av det senare dokumentet,
b)
länder eller regioner för vilka ett gemensamt ramdokument med en heltäckande unionsstrategi, inbegripet ett särskilt kapitel om utvecklingspolitik, har utarbetats,
c)
länder eller regioner för vilka ett gemensamt flerårigt programplaneringsdokument har överenskommits mellan unionen och medlemsstaterna,
d)
regioner som har en strategi som överenskommits gemensamt med unionen,
e)
länder där unionen avser att synkronisera sin strategi med en ny nationell cykel som inleds före den 1 januari 2017; i sådana fall ska det fleråriga vägledande programmet för perioden mellan den 1 januari 2014 och början av den nya nationella cykeln ange unionens insats när det gäller detta land,
f)
länder eller regioner som får anslag från unionen enligt denna förordning som inte överstiger 50 000 000 EUR för perioden 2014-2020.
I de fall som avses i leden b och f i första stycket ska det fleråriga vägledande programmet för det berörda landet eller den berörda regionen innehålla unionens utvecklingsstrategi för det specifika landet eller den specifika regionen.
4. Strategidokumenten ska ses över efter halva programtiden eller vid behov bli föremål för särskilda översyner, i förekommande fall i enlighet med de principer och tillvägagångssätt som fastställs i avtalen om partnerskap och samarbete med det berörda partnerlandet eller den berörda partnerregionen.
5. Fleråriga vägledande program för geografiska program ska utarbetas för varje land eller region som mottar ett vägledande finansiellt anslag av unionsmedel enligt denna förordning. Utom när det gäller länder eller regioner som avses i punkt 3 första stycket e och f ska dessa dokument utarbetas på grundval av de strategidokument eller motsvarande dokument som avses i punkt 3.
Vid tillämpningen av denna förordning, får det gemensamma fleråriga programplaneringsdokumentet som anges i punkt 3 första stycket c i den här artikeln betraktas som det fleråriga vägledande programmet under förutsättning att det överensstämmer med de principer och villkor som fastställs i den här punkten, inbegripet ett vägledande anslag av medel, och enligt de förfaranden som anges i artikel 15.
Fleråriga vägledande program för geografiska program ska fastställa de prioriterade områden som valts ut för finansiering från unionen, särskilda mål, förväntade resultat, tydliga, specifika och transparenta resultatindikatorer vägledande finansiella anslag, både totalt och per prioriterat område, och i förekommande fall biståndsformer.
Kommissionen ska anta de fleråriga vägledande finansiella anslagen inom varje geografiskt program i enlighet med denna förordnings allmänna principer, baserat på de kriterier som fastställs i artikel 3.2, och ska förutom de olika programmens särskilda karaktär ta hänsyn till de särskilda svårigheterna för länder eller regioner som befinner sig i kris, är sårbara eller instabila, är i konflikt eller är i riskzonen för katastrofer.
I tillämpliga fall får dessa finansiella anslag ges i form av ett intervall och/eller så kan en del av medlen lämnas i reserv för senare tilldelning. Inga vägledande finansiella anslag får föreskrivas utöver perioden 2014-2020 om de inte uttryckligen görs beroende av tillgången till resurser efter den perioden.
De fleråriga vägledande programmen för geografiska program får vid behov ses över, bland annat för att genomförandet ska bli effektivt, med hänsyn till halvtidsutvärderingar och särskilda översyner av det strategidokument programmen grundar sig på.
Vägledande finansiella anslag, prioriteringar, specifika mål, förväntade resultat, resultatindikatorer och i tillämpliga fall biståndsformer får också anpassas till följd av översyner, särskilt efter en krissituation eller efterkrissituation.
Sådana översyner bör inbegripa behov, samt åtaganden och framsteg när det gäller överenskomna mål för utveckling, inklusive sådana som avser mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatsprincipen och gott styre.
6. Kommissionen ska rapportera om gemensam programplanering med medlemsstaterna i den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 och ska ta med rekommendationer i fall där gemensam programplanering inte uppnåddes fullständigt.
Artikel 12
Programplanering för länder och regioner i krissituationer, efterkrissituationer eller instabila situationer
1. Vid utarbetande av programplaneringsdokument för länder och regioner i krissituationer, efterkrissituationer eller instabila situationer eller där ökad risk för naturkatastrofer föreligger ska vederbörlig hänsyn tas till de berörda ländernas eller regionernas sårbarhet samt särskilda behov och förhållanden.
Vederbörlig omsorg bör ägnas åt konfliktförebyggande, statsbyggande och fredsskapande åtgärder samt försonings- och återuppbyggnadsåtgärder efter konflikter samt åt kvinnors och barns roll i dessa processer.
När partnerländer eller partnerregioner direkt berörs eller påverkas av en krissituation, efterkrissituation eller instabil situation, ska det läggas särskild vikt vid förbättrad samordning mellan hjälpinsatser, återuppbyggnad och utveckling mellan alla berörda aktörer, i syfte att bistå vid övergången från en nödsituation till en utvecklingsfas.
Programplaneringsdokumenten för länder och regioner som befinner sig i en instabil situation eller som är benägna att drabbas av naturkatastrofer ska tillgodose behovet av katastrofförberedande och katastrofförebyggande åtgärder samt hanteringen av följderna av sådana katastrofer och begränsa sårbarheten vid påfrestningar och stärka motståndskraften.
2. Vid vederbörligen motiverade och tvingande skäl till skyndsamhet, såsom kriser eller omedelbara hot mot demokratin, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna eller de grundläggande friheterna, får kommissionen anta genomförandeakter med omedelbar verkan i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16.4 i förordning (EU) nr 236/2014 för att se över och ändra de strategidokument och fleråriga vägledande program som avses i artikel 11 i den här förordningen.
Sådana översyner kan leda till en särskild och anpassad strategi för att säkerställa övergången till långsiktigt samarbete och utveckling samt främja bättre samordning och övergång mellan instrumenten för humanitär biståndspolitik och utvecklingspolitik.
Artikel 13
Programplaneringsdokument för tematiska program
1. Fleråriga vägledande program för de tematiska programmen ska fastställa unionens strategi för det berörda temat, och inom programmet för globala allmänna nyttigheter och utmaningar för varje samarbetsområde, de prioriteringar som valts ut för finansiering från unionen, särskilda mål, förväntade resultat och tydliga, specifika och transparenta resultatindikatorer samt huvudpartnernas internationella situation och verksamheter, och i förekommande fall biståndsformer.
I tillämpliga fall ska resurser och insatsprioriteringar fastställas för deltagande i globala initiativ.
Fleråriga vägledande program för tematiska program ska komplettera de geografiska programmen och ska vara förenliga med de strategidokument som anges i artikel 11.2.
2. De fleråriga vägledande programmen för tematiska program ska ange de vägledande finansiella anslagen, både totalt, för varje samarbetsområde och för varje prioriterat område. I tillämpliga fall får de vägledande finansiella anslagen ges i form av ett intervall och/eller en del av medlen får lämnas i reserv för senare tilldelning.
De fleråriga vägledande programmen för tematiska program ska, med hänsyn till halvtidsutvärderingar och särskilda översyner, vid behov ses över för effektivt genomförande.
Vägledande finansiella anslag, prioriteringar, särskilda mål, förväntade resultat, resultatindikatorer och i tillämpliga fall biståndsformer får också anpassas till följd av översyner.
Artikel 14
Programplaneringsdokument för det panafrikanska programmet
1. Utarbetandet, genomförandet och översynen av alla programplaneringsdokument för det panafrikanska programmet ska följa principerna för biståndseffektivitet enligt artikel 3.4-3.8.
Programplaneringsdokumenten för det panafrikanska programmet ska bygga på en dialog som omfattar alla relevanta aktörer, bland annat Panafrikanska parlamentet.
2. Det fleråriga vägledande programmet för det panafrikanska programmet ska ange de prioriteringar som valts ut för finansieringen, de särskilda målen, de förväntade resultaten, tydliga, specifika och transparenta resultatindikatorer samt i förekommande fall biståndsformer.
Det fleråriga vägledande programmet för det panafrikanska programmet ska stämma överens med de geografiska och tematiska programmen.
3. Det fleråriga vägledande programmet för det panafrikanska programmet ska ange de vägledande finansiella anslagen, totalt, för varje verksamhetsområde och för varje prioriterat område. I tillämpliga fall får det vägledande finansiella anslaget ges i form av ett intervall.
Det fleråriga vägledande programmet för det panafrikanska programmet får ses över när så är nödvändigt, för att man ska kunna reagera på oförutsedda utmaningar eller problem i genomförandet och för att ta hänsyn till eventuella översyner av det strategiska partnerskapet.
Artikel 15
Godkännande av strategidokument och antagande av fleråriga vägledande program
1. Kommissionen ska godkänna de strategidokument som avses i artikel 11 och anta de fleråriga vägledande programmen som avses i artiklarna 11, 13 och 14 genom genomförandeakter. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Det förfarandet ska också gälla översyner som leder till betydande ändringar av strategin eller programplaneringen.
2. Vid vederbörligen motiverade och tvingande skäl till skyndsamhet, såsom kriser eller omedelbara hot mot demokratin, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna eller de grundläggande friheterna, får kommissionen se över de strategidokument som avses i artikel 11 i den här förordningen och de fleråriga vägledande program som avses i artiklarna 11, 13 och 14 i den här förordningen, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16 i förordning (EU) nr 236/2014.
AVDELNING IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 16
Deltagande av ett tredjeland som inte är stödberättigat enligt denna förordning
I vederbörligen motiverade undantagsfall och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2.3 i denna förordning och för att säkerställa unionsfinansieringens samstämmighet och effektivitet eller för att främja regionalt eller regionöverskridande samarbete, får kommissionen, inom ramen för de fleråriga vägledande programmen i enlighet med artikel 15 i den här förordningen eller de relevanta genomförandeåtgärderna enligt artikel 2 i förordning (EU) nr 236/2014, besluta att utöka möjligheten att få stöd för åtgärder till länder och territorier som annars inte skulle vara berättigade till stöd enligt artikel 1 i den här förordningen, om den åtgärd som ska genomföras är av global, regional, transregional eller gränsöverskridande karaktär.
Artikel 17
Delegering av befogenheter till kommissionen
1. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 18 för att ändra
a)
detaljerna rörande de samarbetsområden som avses i
i)
artikel 5.3 enligt del A och del B i bilaga I
ii)
artikel 7.2 enligt del A i bilaga II
iii)
artikel 8.2 enligt del B i bilaga II
iv)
artikel 9.3 enligt bilaga III, särskilt vid uppföljning av toppmöten Afrika-EU.
b)
vägledande finansiella anslag inom de geografiska programmen och inom det tematiska programmet globala allmänna nyttigheter och utmaningar enligt bilaga IV. Ändringarna ska inte medföra att det ursprungliga beloppet minskas med mer än 5 %, utom när det gäller anslag enligt punkt 1 b i bilaga IV.
2. Kommissionen ska, i synnerhet efter offentliggörandet av den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 och på grundval av rekommendationerna i den rapporten anta de delegerade akter som avses i punkt 1 i den här artikeln senast den 31 mars 2018.
Artikel 18
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artikel 17 ska ges till kommissionen för denna förordnings giltighetstid.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artikel 17 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas enligt artikel 17 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
Artikel 19
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av en kommitté (nedan kallad kommittén för instrumentet för utvecklingssamarbete). Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
2. En observatör från EIB ska delta i överläggningar i kommittén för instrumentet för utvecklingssamarbete när frågor som rör EIB behandlas.
Artikel 20
Finansieringsram
1. Finansieringsramen för genomförandet av denna förordning för perioden 2014-2020 fastställs till 19 661 639 000 EUR.
De årliga anslagen ska beslutas av Europaparlamentet och rådet inom de gränser som fastställs i den fleråriga budgetramen.
2. I bilaga IV fastställs de vägledande belopp som tilldelas varje program som avses i artiklarna 5-9 för perioden 2014-2020.
3. I enlighet med artikel 18.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1288/2013 (16), ska ett preliminärt belopp på 1 680 000 000 EUR från de olika instrumenten för finansiering av yttre åtgärder (instrumentet för utvecklingssamarbete, europeiska grannskapsinstrumentet, partnerskapsinstrumentet och instrumentet för stöd inför anslutningen), anslås till insatser i fråga om rörlighet i utbildningssyfte till eller från partnerländer i den mening som avses i förordning (EU) nr 1288/2013 och till samarbete och politisk dialog med myndigheter, institutioner och organisationer från dessa länder.
Förordning (EU) nr 1288/2013 ska gälla för användningen av dessa medel.
Medel ska göras tillgängliga endast på grundval av två fleråriga anslag som omfattar de fyra första åren respektive de tre återstående åren. Tilldelningen av denna finansiering ska återspeglas i den fleråriga vägledande programplaneringen för instrumentet enligt den här förordningen, i linje med fastställda behov och prioriteringar hos länderna i fråga. Anslagen får ses över om betydande oförutsedda omständigheter eller betydande förändringar i de politiska förutsättningarna skulle komma att påverka unionens utrikespolitiska prioriteringar.
4. Finansieringen enligt denna förordning för åtgärder som avses i punkt 3 får inte överstiga 707 000 000 EUR. Medlen ska tas från de finansiella anslagen till de geografiska programmen och den förväntade regionala fördelningen och typerna av åtgärder ska specificeras. Medel enligt denna förordning som syftar till att finansiera åtgärder som täcks av förordning (EU) nr 1288/2013 ska användas för åtgärder som främjar partnerländerna som omfattas av den här förordningen, med särskild tonvikt på de fattigaste länderna. Rörlighetsinsatsen för studenter och personal som finansieras genom anslag från den här förordningen ska inriktas på områden som är relevanta för en hållbar utveckling för alla människor i utvecklingsländerna.
5. Kommissionen ska i sin årliga rapport om genomförandet av denna förordning enligt artikel 13 i förordning (EU) nr 236/2014 ta med en förteckning över alla insatser som avses i punkt 3 i den här artikeln vars finansiering härrör från denna förordning, inklusive deras överensstämmelse med de mål och principer som anges i artiklarna 2 och 3 i den här förordningen.
Artikel 21
Europeiska utrikestjänsten
Denna förordning ska tillämpas i överensstämmelse med beslut 2010/427/EU.
Artikel 22
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i den Strasbourg 11 mars 2014.