NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 230/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje nástroj přispívající ke stabilitě a míru
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení představuje jeden z nástrojů, které přímo podporují vnější politiky Unie, a navazuje na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1717/2006 (2), jehož platnost skončila dne 31. prosince 2013.
(2)
Zachovávání míru, předcházení konfliktům, posilování mezinárodní bezpečnosti a pomoc obyvatelstvu, zemím a regionům, které čelí přírodním nebo člověkem způsobeným katastrofám, patří mezi hlavní cíle vnější činnosti Unie, jak jsou stanoveny mimo jiné v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). Krize a konflikty postihující země a regiony a další faktory, jako jsou terorismus, organizovaná trestná činnost, násilí na základě pohlaví, změna klimatu, problémy v oblasti kybernetické bezpečnosti a bezpečnostní hrozby související s přírodními katastrofami, ohrožují stabilitu a bezpečnost. K účinnému a včasnému řešení těchto otázek je zapotřebí specifických finančních zdrojů a nástrojů financování, jejichž působení může doplňovat humanitární pomoc a nástroje dlouhodobé spolupráce.
(3)
Evropská rada v závěrech ze zasedání konaného ve dnech 15. a 16. června 2001 potvrdila program Unie pro předcházení násilným konfliktům, zdůraznila politický závazek Unie usilovat o předcházení konfliktům jakožto jeden z hlavních cílů vnějších vztahů Unie a uznala, že k dosažení tohoto cíle mohou přispět nástroje rozvojové spolupráce. Závěry Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům znovu upozornily na hodnotu tohoto programu jakožto platného základu politiky pro další činnost Unie v oblasti předcházení konfliktům. V závěrech ze dne 17. listopadu 2009 potvrdila Rada „koncepci posílení kapacit EU pro mediaci a dialog“.
(4)
V závěrech Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a v závěrech Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě rovněž ze dne 19. listopadu 2007 o bezpečnosti a rozvoji bylo zdůrazněno, že propojení mezi rozvojem a bezpečností by mělo být východiskem pro strategie a politiky Unie, aby se tak přispělo k soudržnosti politik v zájmu rozvoje v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) a obecně k soudržnosti vnější činnosti Unie. Konkrétněji Rada dospěla k závěru, že by budoucí činnost v oblasti bezpečnosti a rozvoje měla zahrnovat důsledky, které má pro bezpečnost a rozvoj změna klimatu, otázky týkající se životního prostředí a řízení přírodních zdrojů a migrace.
(5)
Dne 12. prosince 2003 schválila Evropská rada Evropskou bezpečnostní strategii a dne 11. prosince 2008 společnou analýzu zprávy o jejím provádění. Ve sdělení nazvaném „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ Komise rovněž upozornila na význam spolupráce se třetími zeměmi a regionálními organizacemi, zvláště pro účely potírání nejrůznějších hrozeb, jako jsou obchod s lidmi, obchod s drogami a terorismus.
(6)
Ve sdělení nazvaném „Úvahy o postupu EU v nestabilních situacích - činnost ve složitém prostředí pro trvale udržitelný rozvoj, stabilitu a mír“ Komise uznala, že Unie zásadním způsobem přispívá k prosazování míru a stability tím, že řeší projevy násilí a počáteční příčiny nedostatečné bezpečnosti a násilných konfliktů. Toto nařízení by mělo přispívat k dosažení uvedených cílů.
(7)
Dne 8. prosince 2008 schválila Rada komplexní přístup k provádění rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1325 (2000) a 1820 (2008) o ženách, míru a bezpečnosti ze strany Unie, přičemž uznala úzké propojení otázek míru, bezpečnosti, rozvoje a rovnosti žen a mužů. Unie soustavně požaduje plné uplatňování programu pro ženy, mír a bezpečnost, který byl stanoven v příslušných rezolucích Rady bezpečnosti OSN, a to především pokud jde o nutnost bojovat proti násilí páchanému na ženách během konfliktů a podporovat účast žen na budování míru.
(8)
Strategický rámec a akční plán EU pro lidská práva a demokracii, který Rada přijala dne 25. června 2012, požaduje vypracování operativních pokynů s cílem zajistit, aby byla lidská práva zohledňována při navrhování a provádění opatření zaměřených na pomoc v boji proti terorismu, a zdůrazňuje, že prioritou Unie při uplatňování lidských práv je vymýcení mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení (včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu).
(9)
Demokracie a lidská práva jsou ve vztazích Unie se třetími zeměmi na předním místě, a měly by tudíž být v rámci tohoto nařízení považovány za zásadní principy.
(10)
V prohlášení Evropské rady ze dne 25. března 2004 o boji proti terorismu se požaduje, aby byly cíle týkající se boje proti terorismu začleněny do programů vnější pomoci. Strategie Evropské unie pro boj proti terorismu, přijatá Radou dne 30. listopadu 2005, požadovala posílení spolupráce v boji proti terorismu se třetími zeměmi a OSN. V závěrech Rady ze dne 23. května 2011 o posílení vazeb mezi vnitřními a vnějšími aspekty boje proti terorismu se požadovalo posílení kapacit příslušných orgánů zapojených do boje proti terorismu ve třetích zemích v rámci strategického programování nástroje stability, který byl zřízen nařízením (ES) č. 1717/2006.
(11)
Nařízení (ES) č. 1717/2006 bylo přijato s cílem umožnit Unii uplatňovat soustavnou a integrovanou reakci na krizové situace a na nově vznikající krize, řešit specifické globální a transregionální bezpečnostní hrozby a posílit připravenost na krize. Cílem tohoto nařízení je zavést revidovaný nástroj a vycházet přitom ze zkušeností s nařízením (ES) č. 1717/2006 s cílem zvýšit účinnost a soudržnost činností Unie v oblasti reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení bezpečnostních hrozeb a výzev.
(12)
Opatření přijatá podle tohoto nařízení by měla sledovat cíle podle článku 21 Smlouvy o EU a článků 208 a 212 Smlouvy o fungování EU. Mohou doplňovat opatření, která Unie přijala v zájmu dosahování cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky v rámci hlavy V Smlouvy o EU, a opatření přijatá v rámci části V Smlouvy o fungování EU a měla by být s těmito opatřeními v souladu. Rada a Komise by měly v rámci svých pravomocí spolupracovat za účelem zajištění této soustavnosti.
(13)
Toto nařízení by mělo být v souladu s ustanoveními o organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost (dále jen „ESVČ“), která byla zřízena rozhodnutím Rady 2010/427/EU (3). V prohlášení vysoké představitelky o politické odpovědnosti z roku 2010 byly potvrzeny zásady dialogu a konzultací s Evropským parlamentem a poskytování informací a podávání zpráv Evropskému parlamentu.
(14)
Komise a případně ESVČ by si měly pravidelně a často vyměňovat názory a informace s Evropským parlamentem. Kromě toho by v souladu s příslušnými interinstitucionálními dohodami o této otázce měl být Evropskému parlamentu poskytnut přístup k dokumentům, aby mohly být na základě odpovídajících informací vykonávány kontrolní pravomoci podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (4).
(15)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5).
(16)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o programování a prováděcí opatření. Prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením (EU) č. 182/2011.
(17)
Tyto prováděcí akty by s ohledem na svou povahu, zejména na své politické zaměření a rozpočtové dopady, měly být přijímány přezkumným postupem, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(18)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, v nichž je nutná rychlá reakce Unie, měla by Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty.
(19)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených v rámci nástrojů pro financování vnější činnosti.
(20)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(21)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(22)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (7). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a cíle
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (nástroj přispívající ke stabilitě a míru), který na období let 2014 až 2020 poskytuje přímou podporu pro vnější politiky Unie tím, že zvyšuje účinnost a soudržnost činností Unie v oblastech reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení globálních a nadregionálních hrozeb.
2. Unie přijímá opatření pro rozvojovou spolupráci a opatření pro finanční, hospodářskou a technickou spolupráci se třetími zeměmi, regionálními a mezinárodními organizacemi a dalšími státními subjekty i subjekty z řad občanské společnosti podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
3. Pro účely tohoto nařízení zahrnuje pojem „subjekty občanské společnosti“ nevládní organizace, organizace zastupující původní obyvatelstvo, místní sdružení občanů a podnikatelů, družstva, odbory, organizace zastupující hospodářské a sociální zájmy, místní organizace (včetně sítí) podílející se na decentralizované regionální spolupráci a integraci, spotřebitelské organizace, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací, kulturní, výzkumné a vědecké organizace, univerzity, církve a náboženská sdružení a společenství, sdělovací prostředky a veškerá nevládní sdružení a soukromé a veřejné nadace, které mohou přispívat k rozvoji vnitřních politik nebo jejich vnějšímu rozměru. Je-li to nutné k dosažení cílů tohoto nařízení, mohou být financovány i jiné organizace nebo subjekty, které nejsou v tomto odstavci uvedeny.
4. Toto nařízení má tyto specifické cíle:
a)
v krizových situacích nebo v případě vznikajících krizí urychleně přispívat k nastolení stability účinnou reakcí, která má pomoci zachovat, vytvořit nebo obnovit podmínky potřebné k řádnému provádění vnějších politik a činností Unie podle článku 21 Smlouvy o EU;
b)
přispívat k předcházení konfliktům a zajišťování kapacity a připravenosti k řešení situací před krizí a po ní a budování míru; a
c)
řešit specifické globální a nadregionální hrozby ohrožující mír, mezinárodní bezpečnost a stabilitu.
Článek 2
Soulad a doplňkovost pomoci Unie
1. Komise zajistí, aby opatření přijatá podle tohoto nařízení byla v souladu s celkovým strategickým rámcem politiky Unie pro dané partnerské země, zejména s cíli opatření uvedených v odstavci 2, i s jinými příslušnými opatřeními Unie.
2. Opatření přijatá podle tohoto nařízení mohou doplňovat opatření přijatá podle hlavy V Smlouvy o EU a části páté Smlouvy o fungování EU a musí být s nimi v souladu. Opatření přijatá podle tohoto nařízení řádně zohledňují stanoviska Evropského parlamentu.
3. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení doplňuje pomoc poskytovanou na základě nástrojů Unie pro vnější pomoc, je poskytována pouze tehdy, jestliže odpovídající a účinnou reakci nelze poskytnout na základě uvedených nástrojů, a je plánována a prováděna tak, aby byla v případě potřeby zajištěna kontinuita činností v rámci těchto nástrojů.
4. V rámci možností jsou zahrnuty tyto průřezové otázky, a to i ve fázi programování:
a)
podpora demokracie a řádné správy věcí veřejných,
b)
lidská práva a humanitární právo včetně práv dětí a práv původního obyvatelstva,
c)
nediskriminace,
d)
rovnost žen a mužů a posílení postavení žen,
e)
předcházení konfliktům a
f)
změna klimatu.
5. Činnosti, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (8) a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1313/2013/EU (9) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedených aktů, nejsou financovány podle tohoto nařízení.
6. Pro zvýšení účinnosti a doplňkovosti opatření v oblasti pomoci poskytované Unií a členskými státy a s cílem zabránit dvojímu financování podporuje Komise úzkou koordinaci činností Unie a činností členských států, a to jak na úrovni rozhodování, tak v praxi. Za tímto účelem provozují členské státy a Komise systém výměny informací. Komise může dávat podněty na podporu takové koordinace. Komise kromě toho zajišťuje koordinaci a spolupráci s mnohostrannými, regionálními a subregionálními organizacemi a dalšími dárci.
HLAVA II
DRUHY POMOCI UNIE
Článek 3
Pomoc v reakci na krizovou situaci nebo vznikající krizi s cílem předejít konfliktům
1. Unie poskytne technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a) v reakci na tyto výjimečné a nepředvídané situace:
a)
naléhavá situace, krize nebo vznikající krize,
b)
situace, která představuje hrozbu pro demokracii, veřejný pořádek, ochranu lidských práv a základních svobod nebo ochranu a bezpečnost osob, zejména těch, které jsou v nestabilních situacích vystaveny násilí páchanému na základě pohlaví, nebo
c)
situace, u které hrozí, že by mohla vyústit v ozbrojený konflikt nebo by mohla vážně destabilizovat dotyčnou třetí zemi nebo země.
Tato pomoc může rovněž řešit situace, kdy se Unie dovolává základních ustanovení mezinárodních dohod s cílem částečně či úplně pozastavit spolupráci se třetími zeměmi.
2. Technická a finanční pomoc podle odstavce 1 se může vztahovat na:
a)
podporu uskutečňovanou poskytováním technické a logistické pomoci, která se zaměřuje na úsilí mezinárodních a regionálních organizací a státních subjektů a subjektů občanské společnosti o podporu budování důvěry, zprostředkování, dialog a usmíření;
b)
podporu provádění rezolucí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů o ženách, míru a bezpečnosti, zejména v zemích v nestabilní situaci, zasažených konflikty nebo po skončení konfliktů;
c)
podporu zřízení a fungování prozatímních správ ustavených v souladu s mezinárodním právem;
d)
podporu rozvoje demokratických státních institucí fungujících na principu plurality, včetně opatření na podporu úlohy žen v těchto institucích, podporu účinné civilní správy a civilního dohledu nad bezpečnostním systémem, jakož i opatření k posílení kapacity donucovacích a justičních orgánů zapojených do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování;
e)
podporu mezinárodních trestních tribunálů a ad hoc vnitrostátních tribunálů, komisí pro pravdu a usmíření a mechanismů pro právní řešení nároků v oblasti lidských práv a uplatňování majetkových práv a rozhodování o nich, zřízených v souladu s mezinárodními standardy v oblasti lidských práv a právního státu;
f)
podporu opatření nezbytných k zahájení obnovy a rekonstrukce základní infrastruktury, bydlení, veřejných budov a hospodářského majetku a základní výrobní kapacity a rovněž opatření k obnovení hospodářské činnosti, vytváření pracovních míst a nastolení minimálních podmínek nutných pro udržitelný sociální rozvoj;
g)
podporu civilních opatření týkajících se demobilizace a opětovného začlenění bývalých bojovníků a jejich rodin do občanské společnosti a v případě potřeby jejich návratu do vlasti a rovněž opatření zaměřených na řešení situace dětských vojáků a bojovnic;
h)
podporu opatření na zmírnění sociálních následků restrukturalizace ozbrojených sil;
i)
podporu opatření, která v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů řeší socioekonomické dopady, jež pro civilní obyvatelstvo vyplývají z přítomnosti protipěchotních min, nevybuchlé munice nebo výbušných zbytků válečné munice. Činnosti financované na základě tohoto nařízení mohou mimo jiné zahrnovat informování o rizicích, odhalování min a odminování a s tím spojenou likvidaci zásob;
j)
podporu opatření, která se v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů přijímají za účelem boje proti nedovolenému používání palných, ručních palných a lehkých zbraní a k zabránění přístupu k nim;
k)
podporu opatření, která zajistí, že budou odpovídajícím způsobem uspokojeny zvláštní potřeby žen a dětí v krizových situacích a konfliktech, včetně situací, kdy jsou vystaveny násilí na základě pohlaví;
l)
podporu rehabilitace obětí ozbrojených konfliktů a jejich opětovného začleňování do společnosti, včetně opatření, která řeší zvláštní potřeby žen a dětí;
m)
podporu opatření, jejichž cílem je prosazovat a hájit úctu k lidským právům a základním svobodám, demokracii a právnímu státu a příslušné mezinárodní nástroje;
n)
podporu socioekonomických opatření, která prosazují spravedlivý přístup k přírodním zdrojům v krizové situaci nebo v případě vznikající krize a jejich transparentní řízení, včetně budování míru;
o)
podporu opatření, která řeší možný dopad náhlých přesunů obyvatelstva významných z hlediska politické a bezpečnostní situace, včetně opatření, která řeší potřeby hostitelských komunit v krizové situaci nebo při vznikající krizi, včetně budování míru;
p)
podporu opatření, která podporují rozvoj a organizovanost občanské společnosti a její účast na politickém procesu, včetně opatření, která mají podpořit úlohu žen v těchto procesech, a opatření na podporu nezávislých, pluralitních a profesionálních sdělovacích prostředků;
q)
podporu opatření, jejichž cílem je reakce na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy, které ohrožují stabilitu, a na ohrožení veřejného zdraví související s pandemiemi, která buď zastoupí, nebo doplní humanitární pomoc Unie a pomoc v oblasti civilní ochrany.
3. V situacích uvedených v odstavci 1 tohoto článku může Unie poskytnout také technickou a finanční pomoc, která není výslovně zahrnuta v odstavci 2 tohoto článku. Tato pomoc se omezuje na mimořádná opatření pomoci podle čl. 7 odst. 2, která splňují všechny tyto podmínky:
a)
spadají do obecné oblasti působnosti tohoto nařízení i specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a);
b)
jsou časově omezena na období stanovené v čl. 7 odst. 2;
c)
za obvyklé situace by byla způsobilá podle jiných nástrojů Unie pro poskytování vnější pomoci nebo jiných složek tohoto nařízení, avšak vzhledem k nutnosti reagovat na danou situaci urychleně by měla být řešena prostřednictvím opatření pro případ krize nebo vznikající krize.
Článek 4
Pomoc určená pro předcházení konfliktům, budování míru a připravenost na krize
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. b). Tato pomoc zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je budování a posilování kapacity Unie a jejích partnerů v oblasti předcházení konfliktům, budování míru a řešení potřeb před krizí a po ní v úzké koordinaci s OSN a dalšími mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi a státními subjekty a subjekty občanské společnosti v souvislosti s úsilím o:
a)
podporu včasného varování a začlenění analýzy rizik spojených s konfliktem do tvorby a provádění politik;
b)
zprostředkování a budování kapacity pro účely budování důvěry, vyjednávání, dialogu a usmíření, zejména v souvislosti se vznikajícím napětím mezi společenstvími;
c)
posilování kapacit pro účast a nasazování v civilních stabilizačních misích;
d)
zlepšování obnovy po skončení konfliktu, jakož i obnovy po katastrofě v souvislosti s politickou a bezpečnostní situací;
e)
potlačování praxe spočívající ve využívání přírodních zdrojů k financování konfliktů a podporu dodržování pravidel iniciativ, jako je Kimberleyský systém certifikace, zúčastněnými stranami, zejména v souvislosti s prováděním účinných vnitrostátních kontrol těžby přírodních zdrojů a obchodování s nimi.
2. Opatření podle tohoto článku:
a)
zahrnují předávání know-how, výměnu informací a osvědčených postupů, posuzování, zkoumání a analýzu rizik nebo hrozeb, systémy včasného varování, odbornou přípravu a poskytování služeb;
b)
přispívají k dalšímu rozvoji strukturálního dialogu o otázkách budování míru;
c)
mohou zahrnovat technickou a finanční pomoc při provádění podpůrných činností zaměřených na budování míru a státu.
Článek 5
Pomoc při řešení globálních a nadregionálních hrozeb a vznikajících hrozeb
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. c) v těchto oblastech:
a)
ohrožení veřejného pořádku, ochrany a bezpečnosti osob, kritické infrastruktury a veřejného zdraví;
b)
zmírňování rizik, ať již vzniklých záměrně, náhodně nebo z přírodních příčin, spojených s chemickými, biologickými, radiologickými nebo jadernými materiály či látkami, a připravenost na tato rizika.
2. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. a) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
posílení kapacity donucovacích, justičních a civilních orgánů, které jsou zapojeny do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti včetně počítačové trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování a provádějí účinnou kontrolu nezákonného obchodu a tranzitu;
b)
řešení hrozeb pro kritickou infrastrukturu, která může zahrnovat mezinárodní dopravu, včetně osobní a nákladní dopravy, energetické operace a distribuci energie a elektronické informační a komunikační sítě. Taková opatření musí klást důraz zejména na nadregionální spolupráci a uplatňování mezinárodních standardů v oblastech informování o rizicích, analýzy ohroženosti, připravenosti na mimořádné situace, varování a zvládání důsledků;
c)
zajištění přiměřené reakce na závažná ohrožení veřejného zdraví, včetně náhlých epidemií s potenciálním nadnárodním dopadem;
d)
řešení globálních a nadregionálních důsledků změny klimatu s potenciálně destabilizačním dopadem na mír a bezpečnost.
3. Pokud jde o opatření uvedená v odst. 2 písm. a):
a)
prioritou je nadregionální spolupráce se zapojením dvou nebo více třetích zemí, které projevily jednoznačnou politickou vůli vznikající problémy řešit. Spolupráce v boji proti terorismu může rovněž probíhat s jednotlivými zeměmi, regiony nebo mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi;
b)
kladou důraz zejména na řádnou správu věcí veřejných a musí být v souladu s mezinárodním právem;
c)
pokud jde o pomoc orgánům zapojeným do boje proti terorismu, je prioritou podpora opatření, která se týkají vypracovávání a posilování právních předpisů pro boj proti terorismu, provádění a uplatňování právních předpisů ve finanční, celní a imigrační oblasti, vypracovávání donucovacích postupů, které jsou v souladu s nejpřísnějšími mezinárodními normami a mezinárodním právem, posílení demokratické kontroly a mechanismů institucionálního dohledu a předcházení násilnému radikalismu;
d)
pokud jde o pomoc v souvislosti s problematikou drog, je třeba věnovat náležitou pozornost mezinárodní spolupráci s cílem šířit osvědčené postupy vedoucí ke snižování poptávky, výroby a napáchaných škod.
4. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. b) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
podpora civilních výzkumných činností jako alternativy k obrannému výzkumu;
b)
zlepšení bezpečnostních postupů týkajících se civilních objektů, v nichž jsou uloženy citlivé chemické, biologické, radiologické nebo jaderné materiály či látky nebo v nichž se s těmito materiály nebo látkami nakládá v rámci civilních výzkumných programů;
c)
podpora - poskytovaná v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů - vytvoření civilní infrastruktury a příslušných civilních studií nutných k demontáži, dekontaminaci nebo přebudování těch zařízení a lokalit sloužících k výrobě nebo skladování zbraní, které byly prohlášeny za vyňaté z obranného programu;
d)
posílení kapacity příslušných civilních orgánů zapojených do vytváření a vykonávání účinné kontroly nedovoleného obchodu s chemickými, biologickými, radiologickými a jadernými materiály nebo látkami (včetně vybavení pro jejich výrobu nebo nosiče);
e)
vytváření právního rámce a institucionálních kapacit pro zavedení a prosazování účinných kontrol vývozu zboží dvojího užití, včetně opatření v oblasti regionální spolupráce;
f)
vypracování účinných opatření v oblasti civilní připravenosti na katastrofy, plánování pro případ mimořádných situací, reakce na krizi a kapacit pro sanační opatření.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PROVÁDĚNÍ
Článek 6
Obecný rámec
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a prostřednictvím:
a)
mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce uvedených v článku 7;
b)
tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů uvedených v článku 8;
c)
ročních akčních programů, individuálních opatření a zvláštních opatření;
d)
podpůrných opatření.
Článek 7
Mimořádná opatření pomoci a programy prozatímní reakce
1. Pomoc Unie podle článku 3 se poskytuje prostřednictvím mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce.
2. V situacích uvedených v čl. 3 odst. 1 může Komise přijmout mimořádná opatření pomoci, která splňují podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3. Takové mimořádné opatření pomoci může trvat až 18 měsíců a v případě objektivních a nepředvídatelných překážek bránících jeho provedení může být dvakrát prodlouženo o další období až šesti měsíců, nejvýše na celkovou dobu 30 měsíců, jestliže nedojde ke zvýšení finanční částky určené pro dané opatření.
V případě vleklých krizí a konfliktů může Komise přijmout druhé mimořádné opatření pomoci trvající až 18 měsíců.
Doba trvání mimořádného opatření pomoci podle prvního pododstavce v kombinaci s dobou trvání mimořádného opatření pomoci podle druhého pododstavce nesmí přesáhnout 36 měsíců.
3. Pokud náklady na mimořádné opatření pomoci převyšují částku 20 000 000 EUR, přijímá se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. Před přijetím nebo prodloužením mimořádného opatření pomoci, jež vyžaduje náklady do výše 20 000 000 EUR, informuje Komise Radu o jeho povaze a cílech a předpokládaných finančních částkách. Komise rovněž informuje Radu dříve, než přistoupí k zásadním změnám mimořádných opatření pomoci, která již byla přijata. V zájmu soudržnosti vnější činnosti Unie zohlední Komise přístup přijatý Radou v rámci příslušné politiky, a to jak při plánování, tak při následném provádění těchto opatření.
5. Co nejdříve po přijetí mimořádného opatření pomoci a v každém případě do tří měsíců od jeho přijetí Komise informuje Evropský parlament a Radu tím, že jim předloží přehled o povaze opatření, souvislostech a důvodech pro jejich přijetí a rovněž o doplňkovosti těchto opatření k probíhající a plánované reakci Unie.
6. Komise může přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijmout programy prozatímní reakce za účelem vytvoření nebo obnovení základních podmínek nezbytných pro účinné provádění politik Unie v oblasti vnější spolupráce.
Programy prozatímní reakce navazují na mimořádná opatření pomoci.
7. Komise včas řádně informuje Evropský parlament o plánování a provádění pomoci Unie podle článku 3, mimo jiné o plánovaných finančních částkách, a rovněž informuje Evropský parlament o případných zásadních změnách nebo prodlouženích této pomoci.
Článek 8
Tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy
1. Tematické strategické dokumenty představují obecný základ pro provádění pomoci podle článků 4 a 5. Tematické strategické dokumenty jsou rámcem pro spolupráci mezi Unií a dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony.
2. Při přípravě a provádění tematických strategických dokumentů jsou dodržovány zásady účinnosti pomoci, jako je partnerství, koordinace a případně harmonizace. Za tímto účelem musí být tematické strategické dokumenty v souladu s programovými dokumenty schválenými nebo přijatými v rámci jiných nástrojů Unie pro vnější pomoc a bránit jejich zdvojování.
Tematické strategické dokumenty jsou v zásadě založeny na dialogu Unie nebo případně příslušných členských států s dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony, do něhož jsou zapojeny občanská společnost a regionální a místní orgány, s cílem zajistit, aby se dotčené země nebo regiony s programovacím procesem dostatečně ztotožnily.
V zájmu podpory jednotnosti a doplňkovosti svých činností v oblasti spolupráce vedou Unie a členské státy v počáteční fázi programovacího procesu vzájemné konzultace.
3. Každý tematický strategický dokument musí být doplněn o víceletý orientační program shrnující prioritní oblasti vybrané pro financování Unie, specifické cíle, očekávané výsledky, výkonnostní ukazatele a harmonogram pomoci Unie.
Víceletý orientační program stanoví orientační finanční částky pro jednotlivé programy s přihlédnutím k potřebám a konkrétním obtížím dotčených partnerských zemí či regionů. Je-li to nezbytné, mohou být tyto finanční příděly vyjádřeny v podobě rozpětí.
4. Tematické strategické dokumenty schvaluje a víceleté orientační programy přijímá Komise přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Uvedený postup se použije také na podstatné přezkumy, v jejichž důsledku se tematické strategické dokumenty nebo víceleté orientační programy výrazně změní.
5. Přezkumný postup podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 se nepoužije v případě méně podstatných změn nebo technických úprav tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů spočívajících v přesunu prostředků v rámci orientačních finančních částek na jednotlivé prioritní oblasti nebo ve zvýšení či snížení původně přiděleného orientačního finančního příspěvku nejvýše o 20 %, přičemž částka nesmí přesáhnout 10 000 000 EUR, pokud tyto změny nebo technické úpravy nemají vliv na prioritní oblasti a cíle vytyčené v uvedených dokumentech.
V takovém případě je třeba o změnách a technických úpravách neprodleně informovat Evropský parlament a zástupce členských států ve výboru podle článku 11.
6. V závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, pokud jde o potřebu rychlé reakce Unie, může Komise změnit tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
7. Při veškerém plánování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední výsledky, zjištění a závěry obsažené v této zprávě.
Článek 9
Občanská společnost
Pokud je to možné a vhodné, probíhají příprava, programování, provádění a sledování opatření podle tohoto nařízení v konzultaci s občanskou společností.
Článek 10
Lidská práva
1. Komise zajistí, aby opatření týkající se boje proti terorismu a organizované trestné činnosti přijatá podle tohoto nařízení byla prováděna v souladu s mezinárodním právem, včetně mezinárodního humanitárního práva.
2. V souladu se strategickým rámcem a akčním plánem EU pro lidská práva a demokracii Komise vypracuje operativní pokyny s cílem zajistit zohledňování lidských práv při navrhování a provádění opatření uvedených v odstavci 1, zejména pokud jde o předcházení mučení a jinému krutému, nelidskému a ponižujícímu zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu. Hledisko lidských práv musí být pevně zakotveno i v opatřeních zaměřených na kybernetickou bezpečnost a boj proti počítačové trestné činnosti.
3. Komise důkladně sleduje provádění opatření uvedených v odstavci 1 za účelem zajištění souladu s povinnostmi v oblasti lidských práv. Komise začlení informace v tomto ohledu do svých pravidelných zpráv.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
Komisi je nápomocen výbor („Výbor pro nástroj stability a míru“). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 12
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU, a zejména s jeho článkem 9.
Článek 13
Finanční krytí
1. Celková finanční částka na provádění tohoto nařízení v období 2014-2020 činí 2 338 719 000 EUR.
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V období 2014-2020:
a)
se alespoň 70 procentních bodů celkového finančního krytí vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 3 a
b)
devět procentních bodů celkového finančního krytí se vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 4.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 230/2014
av den 11 mars 2014
om inrättande av ett instrument som bidrar till stabilitet och fred
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 209.1 och 212.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och
av följande skäl:
(1)
Denna förordning är ett av de instrument som direkt understöder unionens yttre politik och den efterträder Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1717/2006 (2), som upphörde att gälla den 31 december 2013.
(2)
Att bevara freden, förebygga konflikter, stärka internationell säkerhet och bistå befolkningar, länder och regioner som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människor hör till de viktigaste målen för unionens yttre åtgärder enligt vad som anges i bland annat artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). Kriser och konflikter som påverkar stater och regioner och andra faktorer som exempelvis terrorism, organiserad brottslighet, könsrelaterat våld, klimatförändringar, utmaningar på området it-säkerhet och säkerhetshot som härrör från naturkatastrofer utgör en risk för stabiliteten och säkerheten. För att effektivt kunna gripa sig an de frågorna i god tid behövs det särskilda finansiella medel och finansieringsinstrument som kan komplettera det humanitära biståndet och instrumenten för långsiktigt samarbete.
(3)
I sina slutsatser av den 15 och 16 juni 2001 godkände Europeiska rådet unionens program för förebyggande av väpnade konflikter, och framhävde unionens politiska åtagande att göra konfliktförebyggande till ett av huvudmålen för unionens yttre förbindelser och konstaterade att instrument för utvecklingssamarbete kan bidra till att uppnå det målet. I rådets slutsatser av den 20 juni 2011 om konfliktförebyggande upprepades att det programmet är en användbar policygrund för unionens ytterligare åtgärder på det konfliktförebyggande området. I sina slutsatser av den 17 november 2009 ställde sig rådet bakom konceptet om förstärkning av EU:s medlings- och dialogkapacitet.
(4)
I rådets slutsatser av den 19 november 2007 om EU:s hantering av instabila situationer och i slutsatserna från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, också av den 19 november 2007, om säkerhet och utveckling, betonades att kopplingen mellan utveckling och säkerhet bör prägla unionens strategi och politik för att bidra till en konsekvent utvecklingspolitik i enlighet med artikel 208 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och till konsekvens i unionens yttre åtgärder i allmänhet. Rådet drog mer specifikt slutsatsen att det framtida arbetet för säkerhet och utveckling bör inbegripa konsekvenserna för säkerhet och utveckling, till följd av klimatförändringarna, frågor som rör förvaltningen av miljö- och naturresurser samt migration.
(5)
Europeiska rådet antog den europeiska säkerhetsstrategin den 12 december 2003 och den gemensamma analysen av dess genomföranderapport den 11 december 2008. I sitt meddelande med titeln EU:s strategi för den inre säkerheten i praktiken: Fem steg mot ett säkrare Europa konstaterade kommissionen även vikten av samarbete med tredjeländer och regionala organisationer, särskilt i syfte att bekämpa samverkande hot, såsom människohandel, narkotikahandel och terrorism.
(6)
I sitt meddelande med titeln EU:s hantering av instabila situationer - insatser för hållbar utveckling, stabilitet och fred i svåra förhållanden bekräftade kommissionen att unionen väsentligt bidrar till att främja fred och stabilitet genom att agera mot våldsyttringar och bakomliggande orsaker till bristande säkerhet och våldsamma konflikter. Denna förordning bör bidra till att uppnå de målen.
(7)
Den 8 december 2008 godkände rådet den övergripande strategin för unionens genomförande av Förenta nationernas säkerhetsråds resolutioner nr 1325(2000) och 1820(2008) om kvinnor, fred och säkerhet och erkände de nära kopplingarna mellan freds-, säkerhets-, utvecklings- och jämställdhetsfrågor. Unionen har konsekvent efterlyst ett fullständigt genomförande av den agenda för kvinnor, fred och säkerhet som fastställs i relevanta resolutioner av FN:s säkerhetsråd, särskilt behovet av att bekämpa våld mot kvinnor i konfliktsituationer och främjandet av kvinnors deltagande i fredsbyggande.
(8)
I EU:s strategiska ram och handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati, som antogs av rådet den 25 juni 2012, manas till utveckling av operativ vägledning för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna beaktas vid utformningen och genomförandet av åtgärder för kampen mot terrorism och det understryks att utrotning av tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt respekten för rättssäkerheten (inklusive oskuldspresumtionen, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar) hör till unionens prioriteringar vid genomförandet av de mänskliga rättigheterna.
(9)
Demokrati och mänskliga rättigheter har ställts i förgrunden för unionens förbindelser med tredjeländer och bör därför betraktas som principer enligt denna förordning.
(10)
Europeiska rådet uppmanade i sitt uttalande av den 25 mars 2004 om bekämpande av terrorism till en integrering av målsättningarna i kampen mot terrorism i programmen för externt bistånd. Vidare innehåller Europeiska unionens strategi för kampen mot terrorism, antagen av rådet den 30 november 2005, en uppmaning till ökat samarbete med tredjeländer och Förenta nationerna i kampen mot terrorism. I rådets slutsatser av den 23 maj 2011 om stärkande av kopplingar mellan inre och yttre aspekter av terrorismbekämpning efterlystes en stärkt kapacitet hos de behöriga myndigheter som är verksamma inom bekämpning av terrorism i tredjeländer vid den strategiska programplaneringen av stabilitetsinstrumentet som inrättades genom förordning (EG) nr 1717/2006.
(11)
Förordning (EG) nr 1717/2006 antogs för att unionen ska kunna agera vid krissituationer och framväxande kriser på ett enhetligt och integrerat sätt, hantera särskilda globala och transregionala säkerhetshot och stärka krisberedskapen. Syftet med den här förordningen är att med utgångspunkt i erfarenheterna från förordning (EG) nr 1717/2006 införa ett reviderat instrument, så att effektiviteten och konsekvensen i unionens insatser kan ökas vad avser krishantering, konfliktförebyggande, fredsbyggande åtgärder och krisberedskap samt åtgärder för att motverka säkerhetshot och -utmaningar.
(12)
Åtgärder som antas i enlighet med denna förordning bör eftersträva målen i artikel 21 i EU-fördraget och artiklarna 208 och 212 i EUF-fördraget. De kan komplettera och bör vara konsekventa med åtgärder antagna av unionen med anledning av målen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inom ramen för avdelning V i EU-fördraget och åtgärder som antas inom ramen för femte delen i EUF-fördraget. Rådet och kommissionen bör, vardera inom ramen för sina respektive befogenheter, samarbeta för att säkerställa sådan konsekvens.
(13)
Denna förordning bör stämma överens med de bestämmelser som reglerar hur den Europeiska utrikestjänsten, som inrättades genom rådets beslut 2010/427/EU (3), ska organiseras och arbeta. Den höga representantens uttalande år 2010 om politiskt ansvar bekräftade principerna om dialog och samråd med, samt tillhandahållande av information och rapportering till Europaparlamentet.
(14)
Kommissionen och, i förekommande fall, Europeiska utrikestjänsten bör regelbundet och frekvent utbyta åsikter och information med Europaparlamentet. Dessutom ska Europaparlamentet i enlighet med relevanta interinstitutionella avtal i ärendet ges tillgång till dokument så att rätten till kontroll enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (4) kan utövas på ett välunderbyggt sätt.
(15)
Gemensamma bestämmelser och förfaranden för genomförandet av unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 231/2014 (5).
(16)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter med avseende på programplanerings- och genomförandeåtgärder. De befogenheterna bör utövas i enlighet med förordning (EU) nr 182/2011.
(17)
Granskningsförfarandet bör i princip tillämpas vid antagandet av dessa genomförandeakter, med tanke på deras art, särskilt politikinriktningen och budgetkonsekvenserna, utom i fall av finansiellt småskaliga åtgärder.
(18)
Kommissionen bör anta genomförandeakter med omedelbar verkan om, i vederbörligen motiverade fall, en snabb reaktion från unionens sida är nödvändig på grund av tvingande skäl till skyndsamhet.
(19)
Unionen bör sträva efter att utnyttja de tillgängliga resurserna så effektivt som möjligt för att optimera effekterna av sina yttre åtgärder. Det bör uppnås genom konsekvens och komplementaritet mellan unionens instrument för yttre åtgärder samt genom skapande av synergieffekter mellan det här instrumentet, andra unionsinstrument för finansiering av yttre åtgärder och annan unionspolitik. Detta bör vidare leda till ömsesidigt förstärkande av de program som planeras inom ramen för instrumenten för att finansiera yttre åtgärder.
(20)
Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
(21)
I denna förordning fastställs en finansieringsram för förordningens giltighetstid, som ska utgöra det särskilda referensbeloppet i den mening som avses i punkt 17 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning (6) för Europaparlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
(22)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (7). Därför bör den här förordningen tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte och mål
1. Genom denna förordning inrättas ett instrument (instrumentet som bidrar till stabilitet och fred) för perioden 2014-2020 och ger direkt stöd till unionens yttre politik genom att öka effektiviteten och konsekvensen i unionens åtgärder på områdena krishantering, konfliktförebyggande fredsbyggande åtgärder och krisberedskap samt vid bemötande av globala och transregionala hot.
2. Unionen ska i enlighet med de villkor som fastställs i denna förordning vidta åtgärder för utvecklingssamarbete samt åtgärder för finansiellt, ekonomiskt och tekniskt samarbete med tredjeländer, regionala och internationella organisationer samt andra statliga aktörer och aktörer från det civila samhället.
3. I denna förordning avses med aktörer från det civila samhället icke-statliga organisationer, organisationer som företräder ursprungsbefolkningar, lokala medborgargrupper och yrkessammanslutningar, kooperativ, fackföreningar, näringslivsorganisationer och sociala intresseorganisationer, lokala organisationer (inbegripet nätverk) som deltar i decentraliserat regionalt samarbete och regional integration, konsumentorganisationer, kvinnoorganisationer och ungdomsorganisationer, organisationer inom undervisning, kultur, forskning och vetenskap, universitet, kyrkor samt religiösa sammanslutningar och samfund, medier samt icke-statliga sammanslutningar och privata och offentliga stiftelser som skulle kunna bidra till utvecklingspolitiken eller de yttre aspekterna av den inre politiken. Andra organ eller aktörer som inte anges i denna punkt kan få stöd om det är nödvändigt för att målen med denna förordning ska uppnås.
4. De specifika målen för denna förordning ska vara
a)
att i en krissituation eller framväxande krissituation snabbt bidra till stabilitet genom en effektiv insats avsedd att hjälpa till att bevara, upprätta eller återupprätta förutsättningarna för att unionens yttre politik och åtgärder ska kunna genomföras på ett korrekt sätt i enlighet med artikel 21 i EU-fördraget,
b)
att bidra till att förebygga konflikter och säkra kapaciteten och beredskapen att hantera situationer före och efter kriser och bygga upp fred, och
c)
att bemöta specifika globala och transregionala hot mot fred, internationell säkerhet och stabilitet.
Artikel 2
Konsekvens och komplementaritet i unionsbiståndet
1. Kommissionen ska sörja för att åtgärder som antas enligt denna förordning är förenliga med unionens övergripande strategiska politikram för partnerländerna, särskilt med målen för de åtgärder som avses i punkt 2, och med andra relevanta unionsåtgärder.
2. Åtgärder som antas i enlighet med denna förordning får komplettera och ska vara samstämmiga med åtgärder som antas enligt avdelning V i EU-fördraget och femte delen i EUF-fördraget. Åtgärder som antas enligt denna förordning ska ta vederbörlig hänsyn till Europaparlamentets synpunkter.
3. Unionens bistånd enligt denna förordning ska komplettera det bistånd som ges enligt unionens instrument för externt bistånd och ska endast ges i den mån dessa instrument inte ger möjlighet till tillräckliga och effektiva insatser och ska planeras och genomföras på ett sådant sätt att insatserna i tillämpliga fall är kontinuerliga inom ramen för dessa instrument.
4. Följande övergripande frågor ska om möjligt tas med, även i programplaneringen:
a)
Främjande av demokrati och god samhällsstyrning.
b)
Mänskliga rättigheter och humanitär rätt, inklusive barns rättigheter och urbefolkningars rättigheter.
c)
Icke-diskriminering.
d)
Jämställdhet mellan könen och kvinnors egenmakt.
e)
Konfliktförebyggande.
f)
Klimatförändringarna.
5. Verksamhet som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1257/96 (8) och Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU (9) som berättigar till stöd enligt de akterna ska inte finansieras enligt den här förordningen.
6. För att öka effektiviteten och komplementariteten i unionens och nationella biståndsåtgärder och för att förhindra dubbelfinansiering ska kommissionen verka för en nära samordning mellan unionens verksamhet och medlemsstaternas verksamhet såväl på beslutsnivå som ute på fältet. För detta ändamål ska medlemsstaterna och kommissionen använda ett system för informationsutbyte. Kommissionen får ta initiativ för att främja sådan samordning. Dessutom ska kommissionen sörja för samordning och samarbete med multilaterala, regionala och subregionala organisationer och andra givare.
AVDELNING II
TYPER AV UNIONSBISTÅND
Artikel 3
Bistånd som reaktion på krissituationer eller vid framväxande kriser för att förhindra konflikter
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 a som reaktion på följande exceptionella och oförutsedda situationer:
a)
En nödsituation, kris eller framväxande kris.
b)
En situation som hotar demokratin, lag och ordning, skyddet av de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna eller enskilda personers säkerhet och trygghet, särskilt personer som är utsatta för könsrelaterat våld i situationer som präglas av instabilitet.
c)
En situation som riskerar att trappas upp till en väpnad konflikt eller att allvarligt destabilisera tredjelandet eller tredjeländerna i fråga.
Sådant bistånd kan även avse situationer där unionen har åberopat grundsatsklausuler i internationella avtal för att helt eller delvis upphäva samarbetet med tredjeländer.
2. Det tekniska och finansiella biståndet som avses i punkt 1 får omfatta följande:
a)
Stöd, genom tillhandahållande av tekniskt och logistiskt bistånd, till insatser av internationella och regionala organisationer och av statliga aktörer och aktörer från det civila samhället för att främja förtroendeskapande åtgärder, medling, dialog och försoning.
b)
Stöd till genomförande av resolutioner antagna av Förenta nationernas säkerhetsråd om kvinnor, fred och säkerhet, särskilt i instabila eller konfliktdrabbade länder eller länder som nyligen genomgått en konflikt.
c)
Stöd till uppbyggnad och drift av interimsförvaltningar som har inrättats i enlighet med internationell rätt.
d)
Stöd till utveckling av demokratiska och pluralistiska statliga institutioner, inbegripet åtgärder för att förstärka kvinnors roll inom sådana institutioner, effektiv civilförvaltning och civil övervakning av säkerhetssystemet samt åtgärder för att stärka förmågan till brottsbekämpning och rättsväsendets kapacitet i kampen mot terrorism, organiserad brottslighet och alla former av olaglig handel.
e)
Stöd till internationella straffrättstribunaler och särskilda nationella tribunaler, sannings- och försoningskommissioner och mekanismer för rättsliga avgöranden i människorättsärenden samt hävdande och tilldömande av äganderätt i enlighet med internationella normer på områdena mänskliga rättigheter och rättsstatlighet.
f)
Stöd till åtgärder som behövs för att börja rehabilitera och återuppbygga viktig infrastruktur, bostäder, offentliga byggnader, ekonomiska tillgångar och grundläggande produktionskapacitet samt andra åtgärder för att få fart på ekonomisk aktivitet, skapa sysselsättning samt upprätta de minimiförutsättningar som är nödvändiga för en hållbar social utveckling.
g)
Stöd till civila åtgärder i samband med demobilisering och återintegrering och, i tillämpliga fall, repatriering av före detta kombattanter och deras familjer i det civila samhället samt åtgärder för att ta itu med barnsoldaters och kvinnliga kombattanters situation.
h)
Stöd till åtgärder för att mildra de sociala effekterna av omstruktureringen av de väpnade styrkorna.
i)
Stöd till åtgärder för att inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål hantera de socioekonomiska effekterna för civilbefolkningen på grund av truppminor, blindgångare eller andra spränganordningar som har använts i krig. Verksamhet som finansieras genom denna förordning får bl.a. omfatta riskutbildning, mindetektering och minröjning och, i samband med detta, förstöring av lager.
j)
Stöd till åtgärder för att inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål bekämpa olaglig användning av och tillgång till eldvapen, handeldvapen och lätta vapen.
k)
Stöd till åtgärder för att säkra att kvinnors och barns särskilda behov i kris- och konfliktsituationer, inklusive deras utsatthet för könsrelaterat våld, hanteras på ett fullgott sätt.
l)
Stöd till rehabilitering och återintegrering av offer för väpnade konflikter, inklusive åtgärder för att tillgodose kvinnors och barns särskilda behov.
m)
Stöd till åtgärder för att främja och försvara respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, demokratin och rättsstatligheten och därtill kopplade internationella instrument.
n)
Stöd till socioekonomiska åtgärder för att främja rättvis tillgång till och öppen förvaltning av naturresurser i en krissituation eller framväxande kris, inklusive fredsbyggande åtgärder.
o)
Stöd till åtgärder för att hantera de potentiella effekterna av plötsliga folkförflyttningar med relevans för den politiska och säkerhetsmässiga situationen, inklusive åtgärder för att tillgodose värdsamhällenas behov i en krissituation eller framväxande kris, inklusive fredsbyggande åtgärder.
p)
Stöd till åtgärder för att främja utveckling och organisation av det civila samhället och dess medverkan i den politiska processen, inklusive åtgärder för att förstärka kvinnors roll i sådana processer och åtgärder för att främja oberoende, pluralistiska och professionella medier.
q)
Stöd till åtgärder för att hantera naturkatastrofer eller katastrofer som orsakats av människor vilka utgör ett hot mot stabiliteten och hot mot folkhälsan i samband med pandemier, i avsaknad av eller som komplement till unionens humanitära bistånd och civilskyddsbistånd.
3. Vid de situationer som avses i punkt 1 i den här artikeln, får unionen även ge tekniskt och finansiellt bistånd som inte uttryckligen omfattas av punkt 2 i den här artikeln. Sådant bistånd ska begränsas till de exceptionella stödåtgärder som avses i artikel 7.2 vilka uppfyller samtliga nedanstående villkor:
a)
De omfattas av såväl det allmänna tillämpningsområdet för denna förordning och de specifika mål som anges i artikel 1.4 a.
b)
De är till sin varaktighet begränsade till den period som fastställs i artikel 7.2.
c)
De skulle normalt vara berättigade till medel enligt andra unionsinstrument för externt bistånd eller andra delar av den här förordningen, men bör på grund av behovet av att snabbt reagera på situationen bemötas genom åtgärder för kriser eller framväxande kriser.
Artikel 4
Bistånd för förebyggande av konflikter, fredsbyggande åtgärder och krisberedskap
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 b. Sådant bistånd ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till att bygga upp och stärka unionens och dess partners kapacitet att förebygga konflikter, bygga upp fred och hantera situationer före och efter kriser i nära samordning med Förenta nationerna och andra internationella, regionala och subregionala organisationer samt statliga aktörer och aktörer från det civila samhället i deras arbete med att
a)
främja tidig varning och konfliktkänslig riskanalys vid utformningen och genomförandet av politiska åtgärder,
b)
underlätta och bygga upp kapacitet för förtroendeskapande åtgärder, medling, dialog och försoning, särskilt med hänsyn till framväxande motsättningar mellan olika befolkningsgrupper,
c)
stärka kapaciteten för deltagande i och utplacering av civila stabiliseringsuppdrag,
d)
främja återhämtningen efter konflikter samt återhämtningen efter katastrofer med hänsyn till den politiska och säkerhetsmässiga situationen,
e)
begränsa användningen av naturresurser för att finansiera konflikter och stödja berörda aktörers anslutning till initiativ som Kimberleyprocessens certifieringssystem, särskilt vad beträffar genomförandet av effektiv inhemsk kontroll av produktion av och handel med naturresurser.
2. Åtgärderna under denna artikel
a)
ska omfatta kunskapsöverföring, utbyte av information och bästa praxis, bedömning av risker eller hotbilder, forskning och analys, system för tidig varning, utbildning och tillhandahållande av tjänster,
b)
ska bidra till ytterligare utveckling av en strukturell dialog om fredsbyggande frågor,
c)
får också inbegripa tekniskt och finansiellt bistånd för genomförandet av freds- och statsbyggande stödåtgärder.
Artikel 5
Bistånd för att motverka globala och transregionala hot och framväxande hot
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 c på följande områden:
a)
Hot mot lag och ordning, enskilda personers säkerhet och trygghet, kritisk infrastruktur och folkhälsan.
b)
Begränsning av och beredskap mot risker i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens, oavsett om de härrör från uppsåtliga handlingar, olyckor eller har naturligt ursprung.
2. Biståndet på de områden som avses i punkt 1 a ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till följande:
a)
Stärka kapaciteten hos brottsbekämpande, rättsliga och civila myndigheter som arbetar med att bekämpa terrorism, organiserad brottslighet, inbegripet it-brottslighet, och alla former av olaglig handel samt med faktisk övervakning av olaglig handel och transitering.
b)
Avvärja hot mot kritisk infrastruktur, vilket kan inbegripa internationella transporter, inklusive passagerar- och godstrafik, energirelaterad verksamhet och energidistribution och elektroniska informations- och kommunikationsnät. Sådana åtgärder ska särskilt inriktas på transregionalt samarbete och genomförandet av internationella normer för riskmedvetenhet, sårbarhetsanalys, krisberedskap samt larm- och konsekvenshantering.
c)
Säkerställa adekvata reaktioner mot allvarliga hot mot folkhälsan, inklusive plötsliga epidemier med potentiellt gränsöverskridande verkningar.
d)
Bemöta globala och transregionala verkningar av klimatförändringarna som har potentiellt destabiliserande effekter för fred och säkerhet.
3. Med avseende på de åtgärder som avses i punkt 2 a
a)
ska transregionalt samarbete med två eller flera tredjeländer som har visat en tydlig politisk vilja att ta itu med problem som uppstår prioriteras; samarbete med enskilda länder, regioner eller internationella, regionala och subregionala organisationer i kampen mot terrorism får också äga rum,
b)
ska de särskilt inriktas på god samhällsstyrning och ska stämma överens med internationell rätt,
c)
ska, vid bistånd till myndigheter som arbetar med att bekämpa terrorism, sådana åtgärder prioriteras som rör utveckling och skärpning av lagstiftningen mot terrorism, genomförande och tillämpning av lagstiftning för finanssektorn, tullagstiftning och invandringslagstiftning samt utveckling av förfaranden för brottsbekämpning som är anpassade till högsta internationella standarder och stämmer överens med internationell rätt, förstärkt demokratisk kontroll och institutionella tillsynsmekanismer samt förebyggande av våldsam radikalism,
d)
ska, vid bistånd som rör narkotikaproblem, vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt internationellt samarbete som syftar till att främja bästa praxis för att minska efterfrågan, framställningen och skadeverkningarna.
4. Biståndet på de områden som avses i punkt 1 b ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till att
a)
främja civil forskning som ett alternativ till försvarsrelaterad forskning,
b)
förbättra säkerhetsrutinerna i civila anläggningar där känsliga kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens lagras eller hanteras i samband med civila forskningsprogram,
c)
inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål, stödja inrättandet av civil infrastruktur och utförande av relevanta civila undersökningar som är nödvändiga för avveckling, sanering eller omställning av vapenrelaterade anläggningar, när det förklaras att dessa inte längre är en del av ett försvarsprogram,
d)
stärka kapaciteten hos de behöriga civila myndigheter som arbetar med utveckling och genomförande av effektiv övervakning av olaglig handel med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens (inbegripet utrustning för deras framställning eller leverans),
e)
utveckla de rättsliga ramarna och den institutionella kapaciteten för upprättande och genomförande av effektiva exportkontroller av varor med dubbla användningsområden, inklusive regionala samarbetsåtgärder,
f)
utveckla effektiv civil katastrofberedskap, krisplanering, bemötande av kriser och kapacitet för sanering.
AVDELNING III
PROGRAMPLANERING OCH GENOMFÖRANDE
Artikel 6
Allmän ram
Unionens bistånd ska genomföras i enlighet med förordning (EU) nr 236/2014 och genom
a)
exceptionella stödåtgärder och interimsprogram som avses i artikel 7,
b)
tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program som avses i artikel 8,
c)
årliga handlingsprogram, enskilda åtgärder och särskilda åtgärder,
d)
stödåtgärder.
Artikel 7
Exceptionella stödåtgärder och interimsprogram
1. Unionsbistånd enligt artikel 3 ska ges i form av exceptionella stödåtgärder och interimsprogram.
2. I situationer som avses i artikel 3.1 får kommissionen anta exceptionella stödåtgärder som uppfyller kraven som fastställs i artikel 3.3. En sådan exceptionell stödåtgärd får ha en varaktighet på upp till 18 månader, som kan förlängas två gånger med ytterligare en period på upp till sex månader upp till en varaktighet på högst 30 månader totalt i händelse av faktiska och oförutsedda hinder för dess genomförande, förutsatt att det belopp som avsatts för åtgärden inte ökar.
Vid utdragna kriser och konflikter får kommissionen anta en andra exceptionell stödåtgärd med en varaktighet på upp till 18 månader.
Den sammanlagda varaktigheten för den exceptionella stödåtgärd som avses i första stycket och varaktigheten för den exceptionella stödåtgärd som avses i andra stycket får inte överskrida 36 månader.
3. När en exceptionell stödåtgärd kostar mer än 20 000 000 EUR ska den antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014.
4. Innan kommissionen antar eller förlänger en exceptionella stödåtgärd som kostar upp till 20 000 000 EUR, ska kommissionen informera rådet om dess art, mål och beräknade belopp. Kommissionen ska även informera rådet innan den gör väsentliga förändringar av de exceptionella stödåtgärder som redan har antagits. Kommissionen ska ta hänsyn till rådets relevanta politiska strategi både vid planeringen av åtgärderna och vid deras genomförande, så att konsekvensen i unionens yttre åtgärder bevaras.
5. Så snart som möjligt efter antagandet av en exceptionell stödåtgärd och i varje fall inom tre månader därefter, ska kommissionen avge rapport till Europaparlamentet och rådet, genom en översikt över de antagna åtgärdernas art, sammanhang och syfte, inbegripet de åtgärdernas komplementaritet med pågående och planerade unionsinsatser.
6. Kommissionen får anta interimsprogram i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014 i syfte att upprätta eller återupprätta de grundläggande förutsättningarna för ett effektivt genomförande av unionens externa samarbetspolitik.
Interimsprogram ska baseras på exceptionella stödåtgärder.
7. Kommissionen ska vederbörligen och i god tid informera Europaparlamentet om sin planering och sitt genomförande av unionsbiståndet enligt artikel 3, inklusive de beräknade finansiella beloppen, och ska även informera Europaparlamentet om väsentliga ändringar och förlängningar till det biståndet.
Artikel 8
Tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program
1. Tematiska strategidokument ska utgöra den allmänna grunden för tillhandahållande av bistånd enligt artiklarna 4 och 5. De tematiska strategidokumenten ska vara ramen för samarbetet mellan unionen och de berörda partnerländerna eller -regionerna.
2. När tematiska strategidokument utarbetas och genomförs ska de överensstämma med principerna om biståndseffektivitet, såsom partnerskap, samordning och i tillämpliga fall harmonisering. De tematiska strategidokumenten ska därför överensstämma med och undvika att dubblera programplaneringsdokument som godkänts eller antagits inom ramen för något av unionens övriga instrument för externt bistånd.
Tematiska strategidokument ska i princip bygga på en dialog mellan unionen eller i lämpliga fall relevanta medlemsstater med berörda partnerländer eller -regioner, under medverkan av det civila samhället och regionala och lokala myndigheter, så att det kan säkerställas att de berörda länderna eller regionerna i tillräckligt hög grad övertar ägarskapet i programplaneringsprocessen.
Unionen och medlemsstaterna ska samråda med varandra i ett tidigt skede av programplaneringsprocessen för att främja konsekvens och komplementaritet i samarbetet.
3. Varje tematiskt strategidokument ska åtföljas av ett flerårigt vägledande program som kortfattat beskriver de prioriterade områden som valts ut för unionsfinansiering, de specifika målen, de förväntade resultaten, resultatindikatorerna och tidsramen för unionens bistånd.
I det fleråriga vägledande programmet ska vägledande finansiella anslag för varje program fastställas med beaktande av de berörda partnerländernas och partnerregionernas behov eller särskilda svårigheter. De finansiella anslagen kan vid behov anges i form av intervall.
4. Kommissionen ska godkänna tematiska strategidokument och anta fleråriga vägledande program i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Det förfarandet ska även tillämpas för väsentliga översyner som får till följd att tematiska strategidokument eller fleråriga vägledande program i väsentlig grad ändras.
5. Det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014 ska inte tillämpas för smärre ändringar eller tekniska anpassningar av tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program, som leder till att medel inom de vägledande finansiella anslagen per prioritetsområde omfördelas eller till att de ursprungliga vägledande finansiella anslagen ökar eller minskar med högst 20 % men med ett belopp som inte är högre än 10 000 000 EUR, under förutsättning att sådana ändringar eller tekniska anpassningar inte berör de prioritetsområden och mål som anges i de dokumenten.
I sådana fall ska ändringarna eller de tekniska anpassningarna utan dröjsmål meddelas Europaparlamentet och företrädarna för medlemsstaterna i den kommitté som avses i artikel 11.
6. Vid vederbörligen motiverade och tvingande skäl till skyndsamhet med avseende på behovet av en snabb reaktion från unionen, får kommissionen anta tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16.4 i förordning (EU) nr 236/2014.
7. Vid programplanering eller programöversyn som genomförs efter offentliggörandet av den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 ska resultaten, rönen och slutsatserna i den rapporten beaktas.
Artikel 9
Det civila samhället
Förberedandet, programplaneringen, genomförandet och övervakningen av åtgärder enligt denna förordning ska när så är möjligt och när så är lämpligt ske i samråd med det civila samhället.
Artikel 10
Mänskliga rättigheter
1. Kommissionen ska se till att åtgärder som antas enligt denna förordning i samband med kampen mot terrorism och organiserad brottslighet genomförs i enlighet med internationell rätt, inbegripet internationell humanitär rätt.
2. I enlighet med EU:s strategiska ram och handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati ska kommissionen utveckla operativ vägledning för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna beaktas vid utformningen och genomförandet av de åtgärder som avses i punkt 1, särskilt när det gäller förhindrande av tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt respekt för rättssäkerheten, inklusive oskuldspresumtionen, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar. Ett tydligt människorättsperspektiv ska också ingå i åtgärder som rör it-säkerhet och kampen mot it-brottslighet.
3. Kommissionen ska noggrant övervaka genomförandet av de åtgärder som avses i punkt 1 i syfte att säkerställa överensstämmelse med förpliktelser rörande mänskliga rättigheter. Kommissionen ska ta med denna information i sina regelbundna rapporter.
AVDELNING IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 11
Kommitté
Kommissionen ska biträdas av en kommitté (nedan kallad kommittén för stabilitets- och fredsinstrumentet). Den kommittén ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
Artikel 12
Europeiska utrikestjänsten
Denna förordning ska tillämpas i överensstämmelse med beslut 2010/427/EU, särskilt artikel 9.
Artikel 13
Finansieringsramen
1. Finansieringsramen för genomförandet av denna förordning för perioden 2014-2020 ska vara 2 338 719 000 EUR.
2. De årliga anslagen ska godkännas av Europaparlamentet och rådet inom gränserna för den fleråriga budgetramen.
3. Under perioden 2014-2020 ska
a)
minst 70 procentenheter av finansieringsramen anslås till åtgärder som omfattas av artikel 3, och
b)
nio procentenheter av finansieringsramen anslås till åtgärder som omfattas av artikel 4.
Artikel 14
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Strasbourg den 11 mars 2014.