ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 5 september 2013
om nationella genomförandeåtgärder för övergångsutdelningen av gratis utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med artikel 11.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
[delgivet med nr C(2013) 5666]
(Text av betydelse för EES)
(2013/448/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (1), särskilt artiklarna 10a och 11, och
av följande skäl:
(1)
I regel fördelas utsläppsrätter från och med 2013 genom auktion till verksamhetsutövare vars anläggningar omfattas av unionens system för handel med utsläppsrätter. Behöriga verksamhetsutövare kommer emellertid även fortsättningsvis att få gratisrätter mellan 2013 och 2020. Antalet utsläppsrätter som varje verksamhetsutövare erhåller bestäms i enlighet med de unionsövergripande harmoniserade regler som anges i direktiv 2003/87/EG och kommissionens beslut 2011/278/EU (2).
(2)
Medlemsstaterna var skyldiga att senast den 30 september 2011 till kommissionen lämna in sina nationella genomförandeåtgärder med bland andra obligatoriska uppgifter en förteckning över anläggningar som omfattas av direktiv 2003/87/EG på deras territorium och det preliminära antalet gratisrätter som kommer att fördelas mellan 2013 och 2020, beräknat på grundval av de unionsövergripande harmoniserade reglerna.
(3)
I artikel 18 i akten om villkoren för Republiken Kroatiens anslutning och om anpassning av fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (3) föreskrivs övergångsbestämmelser för Kroatien; dessa fastställs i bilaga V till akten. Enligt punkt 10 i denna bilaga V är Kroatien skyldigt att se till att verksamhetsutövare efterlever direktiv 2003/87/EG under hela 2013. Likaså erhåller verksamhetsutövare vars anläggningar är behöriga för gratisrätter sådana gratisrätter för hela 2013 så att de till fullo kan efterleva EU:s system för handel med utsläppsrätter och dess princip om årlig övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp och överlämnande av utsläppsrätter. I enlighet med detta lämnade Kroatien in sina nationella genomförandeåtgärder till kommissionen så som det föreskrivs i artikel 11.1 i direktiv 2003/87/EG och artikel 15.1 i beslut 2011/278/EU.
(4)
I syfte att säkerställa uppgifternas kvalitet och jämförbarhet har kommissionen tillhandahållit en elektronisk mall för inlämning av de nationella genomförandeåtgärderna. Alla medlemsstater har lämnat in en förteckning över anläggningar, en tabell med alla uppgifter per anläggning och en metodrapport med en redogörelse för respektive medlemsstats behöriga myndigheters datainsamlingsförfarande i detta eller ett liknande format.
(5)
I ljuset av den stora mångfalden inkomna uppgifter kontrollerade kommissionen först huruvida alla nationella genomförandeåtgärder var kompletta. Där kommissionen konstaterade att det inlämnade materialet var ofullständigt begärde man ytterligare uppgifter från de berörda medlemsstaterna. Som svar på detta lämnade de berörda myndigheterna ytterligare relevanta uppgifter för att komplettera de inlämnade nationella genomförandeåtgärderna.
(6)
De nationella genomförandeåtgärderna, inklusive det preliminära sammanlagda antalet utsläppsrätter som årligen gratis ska tilldelas mellan 2013 och 2020, har sedan utvärderats mot kriterierna i direktiv 2003/87/EG, särskilt artikel 10a, och i beslut 2011/278/EU; därvid togs det hänsyn till kommissionens vägledning för medlemsstaterna som godkänts av kommittén för klimatförändringar den 14 april 2011. I tillämpliga fall har vägledningen för tolkning av bilaga I till direktiv 2003/87/EG beaktats.
(7)
Kommissionen har gjort en grundlig bedömning av hur de enskilda medlemsstaternas nationella genomförandeåtgärder överensstämmer med kraven. Som en del av denna övergripande bedömning har kommissionen analyserat samstämmigheten med de harmoniserade reglerna hos uppgifterna själva och mellan de olika uppgifterna. Till att börja med undersökte kommissionen anläggningarnas behörighet för gratis tilldelning, uppdelningen av anläggningar i delanläggningar och deras gränser. Kommissionen analyserade därefter tilldelningen av korrekta riktvärden för de relevanta delanläggningarna. Med tanke på att det i beslut 2011/278/EU i princip fastställs ett riktmärke för varje produkt för delanläggningar med produktriktmärke, lade kommissionen särskild vikt vid tillämpningen av riktmärkesvärdet på slutprodukten som producerats enligt produktdefinitionen och de systemgränser som anges i bilaga I till beslut 2011/278/EU. Med tanke på de betydande effekterna på anslagen analyserade kommissionen dessutom i detalj beräkningen av anläggningarnas historiska verksamhetsnivåer, fall av betydande kapacitetsändringar under referensperioden samt fall där anläggningar inlett sin drift under referensperioden, samt beräkningen av det preliminära antalet utsläppsrätter som ska tilldelas gratis med beaktande av utbytbarheten mellan bränsle och el, koldioxidläckagestatus samt värmeexport till privata hushåll. Ytterligare statistiska analyser och rimlighetskontroller med hjälp av indikatorer såsom till exempel föreslagen fördelning per historisk verksamhetsnivå jämfört med riktvärden, eller per historisk verksamhetsnivå jämfört med produktionskapacitet, har bidragit till att identifiera ytterligare potentiella avvikelser vid tillämpningen av de harmoniserade reglerna.
(8)
På grundval av resultatet av denna bedömning gjorde kommissionen en ingående bedömning av anläggningar där potentiella avvikelser i fråga om tillämpningen av de harmoniserade reglerna identifierats, och begärde ytterligare klargöranden från de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten.
(9)
Mot bakgrund av resultaten av denna efterlevnadsbedömning anser kommissionen att de nationella genomförandeåtgärderna i Belgien, Bulgarien, Cypern, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Ungern, Irland, Italien, Kroatien, Lettland, Litauen, Luxemburg, Malta, Nederländerna, Polen, Portugal, Rumänien, Slovakien, Slovenien, Spanien, Sverige och Österrike är förenliga med direktiv 2003/87/EG och beslut 2011/278/EU. De anläggningar som ingår i dessa medlemsstaters nationella genomförandeåtgärder har bedömts vara behöriga för gratistilldelning, och det kunde inte upptäckas några inkonsekvenser avseende de preliminära sammanlagda årskvantiteter gratis tilldelade utsläppsrätter som föreslås av var och en av dessa medlemsstater.
(10)
Däremot konstaterar kommissionen, mot bakgrund av resultaten av denna bedömning, att vissa aspekter av de nationella genomförandeåtgärder som lagts fram av Tyskland och Tjeckien är oförenliga med kriterierna i direktiv 2003/87/EG och beslut 2011/278/EU, med beaktande av kommissionens vägledande handlingar till medlemsstaterna som godkänts av kommittén för klimatförändringar den 14 april 2011.
(11)
Kommissionen noterar att Tyskland har föreslagit att sju anläggningar skulle få ökad tilldelning av gratis utsläppsrätter, eftersom man anser att detta skulle förebygga orimliga svårigheter. I enlighet med artikel 10a i direktiv 2003/87/EG och beslut 2011/278/EU ska de preliminära antalen gratis tilldelade utsläppsrätter, som ska anges som en del av de nationella genomförandeåtgärderna, beräknas på grundval av harmoniserade EU-täckande regler. I beslut 2011/278/EU föreskrivs ingen sådan justering som Tyskland önskar genomföra på grundval av artikel 9.5 i den tyska lagen om handel med växthusgasutsläpp, TEHG, av den 28 juli 2011. Fram till 2012 anordnades gratistilldelningen av utsläppsrätter nationellt, men för perioden från och med 2013 etablerade lagstiftaren avsiktligt fullt harmoniserade regler för gratis tilldelning till anläggningar, så att alla anläggningar ska behandlas på samma sätt. Ensidiga ändringar av det preliminära antalet gratistilldelade utsläppsrätter som beräknats av medlemsstaterna på grundval av beslut 2011/278/EU skulle undergräva detta harmoniserade tillvägagångssätt. Tyskland har inte styrkt att tilldelningen för de aktuella anläggningarna, beräknade på grundval av beslut 2011/278/EU skulle ha varit uppenbart otillräcklig i förhållande till det mål som ska uppnås, nämligen att fullständigt harmonisera tilldelningarna. Att ge vissa anläggningar fler gratis utsläppsrätter skulle snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och få gränsöverskridande effekter till följd av den EU-omfattande handeln inom alla sektorer som omfattas av direktiv 2003/87/EG. Mot bakgrund av principen om likabehandling av de anläggningar som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter och av medlemsstaterna anser kommissionen att det därför är lämpligt att invända mot det preliminära belopp för gratis tilldelning till vissa anläggningar som ingår i den tyska nationella genomförandeåtgärden och som förtecknas i punkt A i bilaga I.
(12)
Kommissionen konstaterar att de nationella genomförandeåtgärder som föreslagits av Tyskland dessutom strider mot beslut 2011/278/EU, eftersom tillämpningen av produktriktmärket för smält råjärn i de fall som anges i punkt B i bilaga I till det här beslutet är oförenligt med tillämpliga bestämmelser. I detta avseende konstaterar kommissionen att de tyska nationella genomförandeåtgärderna för processer för stålframställning i LD-ugnar där smält råjärn från masugnen inte raffineras till stål inom samma anläggning, utan exporteras för ytterligare förädling inte föreskriver någon gratis tilldelning av utsläppsrätter till verksamhetsutövaren vid masugnsanläggningen för produktion av det smälta råjärnet. I stället ges gratistilldelningen till den anläggning där stålet raffineras.
(13)
Kommissionen noterar att produktriktmärken har fastställts i beslut 2011/278/EU för tilldelning av utsläppsrätter, och att dessa riktmärken, som fastställts med beaktande av produktdefinitioner och av produktionsprocessernas komplexitet gör det möjligt att verifiera produktionsdata och tillåter en enhetlig tillämpning av produktriktmärken i hela unionen. För tillämpningen av produktriktmärken kan anläggningar delas upp i delanläggningar, varvid en delanläggning med produktriktmärke definieras som insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp relaterade till produktionen av en produkt för vilken riktmärke anges i bilaga I till beslut 2011/278/EU. Riktmärken fastställs således för produkter och inte för processer. Ett riktmärke har därför utvecklats för smält råjärn, där produkten definieras som järn i smält form mättat med kol för vidare bearbetning. Det faktum att systemgränserna för riktmärket för smält råjärn som anges i bilaga I till beslut 2011/278/EU omfattar LD-ugnen tillåter inte medlemsstaterna att bortse från att tilldelningen bör ske för produktionen av en viss produkt. Detta stöds av den omständigheten att riktmärkesvärdena ska täcka alla produktionsrelaterade direkta utsläpp. Det är dock produktion av smält råjärn i masugnen som främst orsakar utsläpp, medan processen för raffinering av den varma metallen till stål i LD-konvertern ger förhållandevis låga utsläpp. Riktmärkesvärdet skulle därför bli mycket lägre om det även omfattade anläggningar som importerar smält råjärn och raffinerar det till stål i LD-konverter. Mot bakgrund av det övergripande systemet för tilldelning som inrättats genom beslut 2011/278/EU, särskilt när det gäller bestämmelserna om betydande kapacitetsändringar, kan det anslag som föreslås av Tyskland dessutom inte anses vara förenligt med reglerna. Kommissionen finner därför att anläggningar som importerar smält råjärn för ytterligare behandling på grund av avsaknaden av en motsvarande delanläggning som skulle göra det möjligt att fastställa fördelningen i enlighet med artikel 10 i beslut 2011/278/EU inte kan anses vara behöriga för gratistilldelning på grundval av riktmärket för det smälta råjärnet för den mängd smält råjärn som importerats. Kommissionen invänder därför mot de preliminära sammanlagda årskvantiteterna av gratis tilldelade utsläppsrätter som föreslås för de anläggningar som anges i punkt B i bilaga I till detta beslut.
(14)
När det gäller tillämpningen av riktmärket för smält råjärn i Tjeckiens förslag till nationella genomförandeåtgärder noterar kommissionen att tilldelningen för den anläggning som förtecknas under punkt C med identifieringskod CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M inte motsvarar värdet av riktmärket för smält råjärn multiplicerat med den relevanta produktrelaterade historiska verksamhetsnivån enligt de nationella genomförandeåtgärder som lämnats in, och därför inte är förenlig med artikel 10.2 a i beslut 2011/278/EU. Kommissionen invänder därför mot tilldelningen till denna anläggning, om inte detta fel korrigeras. Vidare konstaterar kommissionen att tilldelningen för anläggningen som förtecknas under punkt C med identifieringskod CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 beaktar processer som omfattas av systemgränserna för riktmärket för smält råjärn. Smält råjärn produceras emellertid inte i anläggningen, utan imporeras. På grund av att inget smält råjärn produceras i anläggningen med identifieringskod CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, och det således saknas en motsvarande delanläggning med produktriktmärke som skulle göra det möjligt att fastställa en tilldelning i enlighet med artikel 10 i beslut 2011/278/EU, är den föreslagna tilldelningen inte förenlig med reglerna för tilldelning, och kan leda till dubbelräkning. Kommissionen invänder därför mot tilldelningen till de anläggningar som anges i punkt C i bilaga I till detta beslut.
(15)
Kommissionen noterar att de anläggningar som avses i punkt D i bilaga I till detta beslut får en tilldelning på grundval av en delanläggning med processutsläpp för produktion av zink i masugnen och därmed sammanhängande processer. I detta sammanhang konstaterar kommissionen att de utsläpp som omfattas av delanläggningar med processutsläpp redan omfattas av en delanläggning med produktriktmärke för smält råjärn, och att en av anläggningarna också får en tilldelning på grundval härav, och således räknats dubbelt. Delanläggningen med produktriktmärke för smält råjärn omfattar tydligt insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp relaterade till produktionen av smält råjärn i masugn samt alla relaterade processer enligt bilaga I till beslut 2011/278/EU, inbegripet slaggbehandling. De nationella genomförandeåtgärder som Tyskland föreslår strider därför mot artikel 10.8 i beslut 2011/278/EU och skyldigheten att undvika dubbelräkning av utsläpp, eftersom vissa utsläpp redovisas två gånger i tilldelningen till dessa anläggningar. Kommissionen invänder därför mot tilldelningen till dessa anläggningar på grundval av en delanläggning med processutsläpp för produktion av zink i masugnen och därmed sammanhängande processer.
(16)
Kommissionen noterar också att förteckningen över anläggningar i de tyska nationella genomförandeåtgärderna är ofullständig och därför är oförenlig med artikel 11.1 i direktiv 2003/87/EG. Förteckningen omfattar inte anläggningar som producerar polymerer, särskilt S-PVC och E-PVC samt vinylkloridmonomer (VCM), med de mängder utsläppsrätter som avses tilldelas var och en av dessa anläggningar, som är belägna i Tyskland, och för vilka direktivet är tillämpligt och som avses i avsnitt 5.1 i kommissionens riktlinjer för tolkningen av bilaga I till direktiv 2003/87/EG, som godkändes av kommittén för klimatförändringar den 18 mars 2010. I detta sammanhang är kommissionen medveten om Tysklands ståndpunkt att framställning av polymerer, särskilt S-PVC och E-PVC samt VCM, inte omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG. Kommissionen anser att polymerer, inklusive S-PVC och E-PVC samt VCM, uppfyller definitionen av relevant verksamhet (produktion av organiska baskemikalier) i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. I enlighet med detta, och i nära samarbete med medlemsstaterna och berörda sektorer inom näringslivet, har motsvarande produktriktmärken för S-PVC, E-PVC och VCM tagits fram i enlighet med bilaga I till beslut 2011/278/EU.
(17)
Kommissionen noterar att det faktum att den tyska listan över anläggningar är ofullständig inverkar menligt på tilldelningen på grundval av delanläggning med värmeriktmärke till anläggningar som förtecknas i punkt E i bilaga I till detta beslut, som exporterar värme till anläggningar som producerar organiska baskemikalier. Endast värmeexport till en anläggning eller annan enhet som inte omfattas av direktiv 2003/87/EG ger rätt till gratis tilldelning på grundval av delanläggning med värmeriktmärke, men i de tyska nationella genomförandeåtgärderna beaktas värmeexport till anläggningar som bedriver verksamhet som omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG för tilldelningen till anläggningar som förtecknas i punkt E i bilaga I till detta beslut. Den föreslagna tilldelningen till anläggningar som förtecknas i punkt E i bilaga I är därför inte förenlig med reglerna för tilldelning. Kommissionen invänder därför mot tilldelningen till de anläggningar som anges i punkt E i bilaga I till detta beslut.
(18)
I enlighet med artiklarna 9 och 9a i direktiv 2003/87/EG offentliggjorde kommissionen genom beslut 2010/634/EU (4) den absoluta mängden utsläppsrätter för perioden 2013-2020. Den kvantitet som beaktas enligt artikel 9 i direktiv 2003/87/EG är baserad på den totala mängden utsläppsrätter som utfärdats av medlemsstaterna i enlighet med kommissionens beslut om de nationella tilldelningsplanerna för perioden 2008-2012. Efter slutet av handelsperioden 2008-2012 har kommissionen fått tillgång till ytterligare information och mer exakta uppgifter, i synnerhet avseende mängden utsläppsrätter som utfärdas till nya deltagare från medlemsstaternas nationella reserver för nya deltagare och avseende användning av utsläppsrätter i medlemsstaternas reserver för projekt som bygger på gemensamt genomförande i enlighet med artikel 3 i kommissionens beslut 2006/780/EG (5). När det gäller justeringen av den sammanlagda kvantiteten utsläppsrätter i unionen i enlighet med artikel 9a i direktiv 2003/87/EG, och särskilt punkterna 1 och 4, bör hänsyn dessutom tas till de senaste vetenskapliga rönen när det gäller växthusgasers globala uppvärmningspotential samt kommissionens beslut C(2011) 3798 och C(2012) 497 om att godta ett unilateralt införande av ytterligare växthusgaser och verksamheter i Italien och Förenade kungariket i enlighet med artikel 24 i direktiv 2003/87/EG, liksom uteslutandet av anläggningar med låga utsläpp från EU-systemet för handel med utsläppsrätter så som gjorts i Tyskland, Förenade kungariket, Frankrike, Nederländerna, Spanien, Slovenien och Italien i enlighet med artikel 27 i direktiv 2003/87/EG.
(19)
Den absoluta mängden utsläppsrätter för hela unionen bör dessutom ta hänsyn till Kroatiens anslutning till Europeiska unionen samt utvidgningen av systemet till EES-/Efta-länderna. I enlighet med punkt 8 i bilaga III till akten om villkoren för Republiken Kroatiens anslutning och om anpassning av fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen ökas den mängd som beaktas enligt artikel 9 i direktiv 2003/87/EG till följd av Kroatiens anslutning med den mängd av utsläppsrätter som Kroatien ska auktionera ut i enlighet med artikel 10.1 i direktiv 2003/87/EG. Införlivande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/29/EG (6) och beslut 2011/278/EU ändrat genom kommissionens beslut 2011/745/EU (7) med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 152/2012 (8) innebär en ökning av den totala mängden utsläppsrätter i systemet enligt artiklarna 9 och 9a i direktiv 2003/87/EG. Det är därför nödvändigt att beakta de relevanta uppgifter som tillhandahålls av EES-/Efta-länderna i del A i tillägget till det direktivet i EES-avtalet.
(20)
Beslut 2010/634/EU bör därför ändras i enlighet med detta.
(21)
År 2014 och varje därpå följande år bör det totala antalet utsläppsrätter, som fastställs för 2013 enligt artiklarna 9 och 9a i direktiv 2003/87/EG minskas med en linjär faktor på 1,74 % från 2010, till 38 264 246 utsläppsrätter.
(22)
Genom artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG begränsas det högsta årliga antalet utsläppsrätter som ligger till grund för beräkningen av gratistilldelningen till anläggningar som inte omfattas av artikel 10a.3 i direktiv 2003/87/EG. Detta högsta årliga antal utsläppsrätter består av två delar som avses i punkterna a och b i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG, och som har fastställts av kommissionen på grundval av de mängder som fastställs enligt artikel 9 och 9a i direktiv 2003/87/EG, allmänt tillgängliga uppgifter i unionsregistret samt information som tillhandahålls av medlemsstaterna, särskilt avseende andelen utsläpp från elproducenter och andra anläggningar som inte har rätt till gratis tilldelning enligt artikel 10a.3 i direktiv 2003/87/EG samt verifierade utsläpp under perioden 2005-2007 från anläggningar som endast är med i EU:s system för handel med utsläppsrätter från och med 2013, i förekommande fall med beaktande av de senaste vetenskapliga rönen avseende växthusgasers globala uppvärmningspotential.
(23)
Det högsta årliga antalet utsläppsrätter som fastställs i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG får inte överskridas, och detta bör garanteras genom tillämpning av en årlig sektorsövergripande korrigeringsfaktor som, vid behov, minskar antalet gratis utsläppsrätter i alla anläggningar som är berättigade till gratis tilldelning på ett enhetligt sätt. Medlemsstaterna måste beakta denna faktor när de fattar beslut om den slutliga mängden årliga tilldelningar till anläggningar på grundval av preliminär tilldelning och detta beslut. Enligt artikel 15.3 i beslut 2011/278/EU ska kommissionen fastställa den sektorsövergripande korrigeringsfaktorn, vilket sker genom att jämföra summan av de preliminära sammanlagda mängderna årligt tilldelade gratisrätter som medlemsstaterna meddelat med det gränsvärde som fastställs i artikel 10a.5 på det sätt som anges i artikel 15.3 i beslut 2011/278/EU.
(24)
Efter införlivandet av direktiv 2009/29/EG med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 152/2012 bör den tidsgräns som fastställs i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG, de harmoniserade tilldelningsreglerna och den sektorsövergripande korrigeringsfaktorn tillämpas inom EES- och Efta-länderna. Det är därför nödvändigt att beakta de preliminära mängderna årliga utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden 2013-2020 enligt beslut av Eftas övervakningsmyndighet av den 10 juli 2013 beträffande Islands, Norges och Liechtensteins nationella genomförandeåtgärder.
(25)
Det högsta årliga antalet utsläppsrätter som fastställs i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG är 809 315 756 utsläppsrätter för 2013. För att fastställa detta högsta årliga antal utsläppsrätter samlade kommissionen först in uppgifter från medlemsstaterna och EES-/Efta-länderna om huruvida anläggningar betraktas som elproducenter eller andra anläggningar som omfattas av artikel 10a.3 i direktiv 2003/87/EG. Sedan beräknade kommissionen den andel av utsläppen under perioden 2005-2007 som kommer från anläggningar som inte omfattas av denna bestämmelse, men ingick i EU:s system för handel med utsläppsrätter under perioden 2008-2012. Kommissionen tillämpade därefter denna andel av 34,78289436 % på den mängd som beräknas på grundval av artikel 9 i direktiv 2003/87/EG (1 976 784 044 utsläppsrätter). Till resultatet av denna beräkning lade kommissionen sedan till 121 733 050 utsläppsrätter, utgående från de genomsnittliga årliga verifierade utsläppen under perioden 2005-2007 från berörda anläggningar, med beaktande av den reviderade omfattningen av EU:s system för utsläppshandel från och med 2013. I detta sammanhang utnyttjade kommissionen uppgifter som medlemsstaterna och EES-/Efta-länderna lämnat för justering av den sammanlagda mängden utsläppsrätter. Där inga uppgifter om årliga verifierade utsläpp fanns tillgängliga för perioden 2005-2007 extrapolerade kommissionen i möjligaste mån de relevanta utsläppssiffrorna från verifierade utsläpp under senare år genom att tillämpa faktorn 1,74 % i motsatt riktning. Kommissionen konsulterade medlemsstaternas myndigheter för att få bekräftelse för information och data som används i det här sammanhanget. Det högsta årliga antalet utsläppsrätter som fastställs i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG jämfört med summan av den preliminära årliga mängden gratis tilldelade utsläppsrätter utan tillämpning av de faktorer som anges i bilaga VI till beslut 2011/278/EU ger den årliga sektorsövergripande korrigeringsfaktor som anges i bilaga II till detta beslut.
(26)
Med tanke på att detta beslut lett till en förbättrad översikt över antalet utsläppsrätter som kommer att tilldelas gratis kan kommissionen bättre uppskatta hur stort antal utsläppsrätter som ska auktioneras ut i enlighet med artikel 10.1 i direktiv 2003/87/EG. Med beaktande av det högsta årliga antalet utsläppsrätter som fastställs i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG, tilldelningen för värmeproduktion enligt artikel 10a.4 som anges i tabellen nedan och storleken på reserven för nytillträdande anläggningar, uppskattar kommissionen att antalet utsläppsrätter som kommer att auktioneras ut under perioden 2013-2020 är 8 176 193 157.
(27)
Följande tabell anges den årliga tilldelningen för värmeproduktion i enlighet med artikel artikel 10a.4 i direktiv 2003/87/EG:
År
Gratis tilldelning enligt artikel 10a.4 i direktiv 2003/87/EG
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Medlemsstaterna bör, på basis av sina nationella genomförandeåtgärder, den sektorsövergripande korrigeringsfaktorn och den linjära faktorn, fastställa den slutliga årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för varje år under perioden 2013-2020. Den slutliga årskvantiteten gratis utsläppsrätter bör fastställas av medlemsstaterna i enlighet med detta beslut, direktiv 2003/87/EG, beslut 2011/278/EU och andra relevanta bestämmelser i unionslagstiftningen. På samma sätt bör EES-/Efta-länderna fastställa den slutliga årskvantiteten utsläppsrätter för varje år under perioden 2013-2020 som i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU tilldelas gratis till anläggningar på deras territorium på grundval av deras nationella genomförandeåtgärder, den sektorsövergripande korrigeringsfaktorn och den linjära faktorn.
(29)
Kommissionen anser att gratis fördelning av utsläppsrätter till anläggningar som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter på grundval av unionsomfattande harmoniserade regler inte ger en selektiv ekonomisk fördel till vissa företag med potential att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom unionen. Medlemsstaterna är enligt unionslagstiftningen skyldiga att gratis tilldela utsläppsrätter och kan inte välja att auktionera ut de berörda kvantiteterna i stället. Medlemsstaternas beslut när det gäller tilldelningen av gratis utsläppsrätter kan därför inte anses utgöra ett statligt stöd i den mening som avses i artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
NATIONELLA GENOMFÖRANDEÅTGÄRDER
Artikel 1
1. Införandet av de anläggningar som förtecknas i bilaga I till detta beslut i förteckningarna som omfattas av direktiv 2003/87/EG och som lämnats in till kommissionen i enlighet med artikel 11.1 i direktiv 2003/87/EG samt de tillhörande preliminära sammanlagda årskvantiteter utsläppsrätter som tilldelas gratis till dessa anläggningar avslås.
2. Inga invändningar framförs om en medlemsstat ändrar de preliminära sammanlagda årskvantiteter utsläppsrätter som angivits för anläggningar på dess territorium som ingår i de förteckningar som avses i punkt 1 och som förtecknas i punkt A i bilaga I till detta beslut innan den slutliga sammanlagda årskvantiteten för vart och ett av åren 2013-2020 fastställts i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU, förutsatt att ändringen syftar till att utesluta alla eventuella ökningar av tilldelningen som inte föreskrivs i det beslutet.
Inga invändningar framförs om en medlemsstat ändrar de preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis till anläggningar på sitt territorium som ingår i de förteckningar som avses i punkt 1 och som förtecknas i punkt B i bilaga I till detta beslut innan den slutliga sammanlagda årskvantiteten för vart och ett av åren 2013-2020 fastställts i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU, förutsatt att ändringen syftar till att utesluta alla eventuella tilldelningar på grundval av riktmärket för smält råjärn till anläggningar som importerar smält råjärn enligt bilaga I till beslut 2011/278/EU för vidare bearbetning. Om detta leder till en ökning av de preliminära sammanlagda årskvantiteterna för utsläppsrätter i en anläggning som tillverkar och exporterar smält råjärn till en anläggning som anges i punkt B i bilaga I till detta beslut, framförs inga invändningar om den berörda medlemsstaten ändrar den preliminära sammanlagda årskvantiteten för denna anläggning som tillverkar och exporterar smält råjärn i enlighet med detta.
Inga invändningar framförs om en medlemsstat ändrar den preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis till anläggningar på sitt territorium som ingår i de förteckningar som avses i punkt 1 och som förtecknas i punkt C i bilaga I till detta beslut innan den slutliga sammanlagda årskvantiteten för vart och ett av åren 2013-2020 fastställts i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU förutsatt att ändringen syftar till att anpassa fördelningen till artikel 10.2 a i beslut 2011/278/EU och till att utesluta alla eventuella tilldelningar för processer som omfattas av systemgränserna för produktriktmärket för smält råjärn enligt definitionen i bilaga I till beslut 2011/278/EU till en anläggning som inte producerar, utan importerar smält råjärn, vilket annars skulle leda till dubbelräkning.
Inga invändningar framförs om en medlemsstat ändrar de preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis till anläggningar på sitt territorium som ingår i de förteckningar som avses i punkt 1 och som förtecknas i punkt D i bilaga I till detta beslut innan den slutliga sammanlagda årskvantiteten för vart och ett av åren 2013-2020 fastställts i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU, förutsatt att ändringen syftar till att utesluta alla eventuella tilldelningar på grundval av en delanläggning för processutsläpp för produktion av zink i masugn och därmed sammanhängande processer. Om detta leder till en ökning av den preliminära tilldelningen till delanläggningen med riktmärket för bränsle eller värme i en anläggning med masugn som anges i punkt D i bilaga I till detta beslut, framförs inga invändningar om den berörda medlemsstaten ändrar den preliminära sammanlagda årskvantiteten för denna anläggning i enlighet med detta.
Inga invändningar framförs om en medlemsstat ändrar de preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis till anläggningar på sitt territorium som ingår i de förteckningar som avses i punkt 1 och som förtecknas i punkt E i bilaga I till detta beslut innan den slutliga sammanlagda årskvantiteten för vart och ett av åren 2013-2020 fastställts i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU, förutsatt att ändringen syftar till att utesluta alla eventuella tilldelningar på grundval av värme som exporteras till anläggningar som producerar polymerer som S-PVC och E-PVC samt VCM.
3. Sådana ändringar som avses i punkt 2 ska så snart som möjligt anmälas till kommissionen, och en medlemsstat får inte fastställa den slutliga sammanlagda årskvantiteten för något av åren 2013-2020 i enlighet med artikel 10.9 i beslut 2011/278/EU innan godtagbara ändringar har gjorts.
Artikel 2
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 1 framförs inga invändningar mot de förteckningar över anläggningar som omfattas av direktiv 2003/87/EG som lämnas in av medlemsstaterna i enlighet med artikel 11.1 i direktiv 2003/87/EG eller mot de motsvarande preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis till dessa anläggningar.
KAPITEL II
SAMMANLAGT ANTAL UTSLÄPPSRÄTTER
Artikel 3
Artikel 1 i beslut 2010/634/EU ska ersättas med följande:
”Artikel 1
På grundval av artiklarna 9 och 9a i direktiv 2003/87/EG är den totala kvantiteten utsläppsrätter som ska utfärdas från och med 2013, och varje år minskas linjärt i enlighet med artikel 9 i direktiv 2003/87/EG, 2 084 301 856 utsläppsrätter.”
KAPITEL III
SEKTORSÖVERGRIPANDE KORRIGERINGSFAKTOR
Artikel 4
Den enhetliga sektorsövergripande faktor som avses i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG och som fastställts i enlighet med artikel 15.3 i beslut 2011/278/EU återfinns i bilaga II till detta beslut.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 5 september 2013.