NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 1046/2014
av den 28 juli 2014
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 508/2014 om Europeiska havs- och fiskerifonden vad gäller kriterierna för beräkningen av de extra kostnader som uppstår för aktörer inom fiske, odling, beredning och saluföring av vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter från de yttersta randområdena
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 508/2014 av den 15 maj 2014 om Europeiska havs- och fiskerifonden och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2328/2003, (EG) nr 861/2006, (EG) nr 1198/2006 och (EG) nr 791/2007 och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1255/2011 (1), särskilt artikel 72.4, och
av följande skäl:
(1)
Enligt kapitel V i förordning (EU) nr 508/2014 får Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) ge kompensation för extra kostnader som uppstår för aktörer inom fiske, odling, beredning och saluföring av vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter från de yttersta randområden som avses i artikel 349 i fördraget.
(2)
För att vissa fiskeriprodukter och vattenbruksprodukter från unionens yttersta randområden skulle kunna behålla sin konkurrenskraft jämfört med liknande produkter från andra regioner i unionen, införde unionen 1992 åtgärder för att kompensera för de anknutna extra kostnaderna inom fiskeri- och vattenbrukssektorerna. Kompensationsåtgärderna för perioden 2007-2013 fastställs i rådets förordning (EG) nr 791/2007 (2). På grund av unionens yttersta randområdens strukturella, sociala och ekonomiska situation, vilken förvärras av deras avlägsna belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terrängförhållanden, ekonomiska beroende av ett fåtal produkter och särskilda klimatförhållanden, är det nödvändigt att fortsätta att bevilja stöd för att kompensera de extra kostnaderna för fiske, odling, beredning och saluföring av vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter från och med den 1 januari 2014. Den kompensation för de extra kostnader som uppstått hjälper aktörer från dessa regioner att fortsätta vara ekonomiskt lönsamma.
(3)
Dessa extra kostnader bör anges i en kompensationsplan i enlighet med artikel 72 i förordning (EU) nr 508/2014.
(4)
För att ge alla berörda regioner en harmoniserad och lika behandling, genom bättre jämförbarhet mellan regioner och från ett år till nästa, och särskilt för att undvika överkompensation av extra kostnader, är det nödvändigt att fastställa kriterierna för beräkningen av de extra kostnader som uppstår till följd av de särskilda nackdelarna i unionens yttersta randområden. De gemensamma kriterier som ska användas kommer att garantera att en enhetlig metod för beräkning av extra kostnader tillämpas i alla berörda regioner.
(5)
Referenskostnaderna för produkter eller produktkategorier som uppstått för aktörerna på medlemsstatens fastland i medlemsstaten eller i unionens territorium, och utifrån vilka extra kostnader fastställs, bör beräknas med särskild omsorg för att undvika överkompensation.
(6)
Det finns produkter eller produktkategorier för vilka det inte finns några jämförelsekriterier eller måttenheter på fastlandet i den berörda medlemsstatens territorium. I sådana fall ska referensen för beräkningen av extra kostnader fastställas i jämförelse med kostnaderna för motsvarande produkter eller produktkategorier som uppstått för aktörer från fastlandet i unionens territorium.
(7)
Med tanke på de olika saluföringsvillkor som råder i de yttersta randområdena och variationerna när det gäller fångster, bestånd och marknadsefterfrågan, är det lämpligt att låta de berörda medlemsstaterna fastställa vilka fiskeri- och vattenbruksprodukter eller produktkategorier som ska berättiga till kompensation, de respektive maximikvantiteterna för dessa produkter samt de olika kompensationsbeloppen inom ramen för det totala anslaget per medlemsstat.
(8)
Medlemsstaterna bör fastställa kompensationsbeloppen på en nivå som på ett lämpligt sätt väger upp de extra kostnader som uppstår till följd av de särskilda nackdelar som präglar de yttersta randområdena, och som undviker överkompensering. För detta ändamål bör kompensationsbeloppet även ta hänsyn till andra typer av offentliga ingripanden, däribland statligt stöd som anmälts enligt artikel 108.3 i fördraget och artikel 73 i förordning (EU) nr 508/2014, som påverkar de extra kostnadernas omfattning.
(9)
För att harmonisera presentationen av extra kostnader bör extra kostnader uttryckas på grundval av antal ton levande vikt, vilken definieras i rådets förordning (EG) nr 1224/2009 (3) och kommissionens förordning (EG) nr 409/2009 (4) och som också fastställer Europeiska unionens omräkningsfaktorer för färsk och färsksaltad fisk och presentationskoder för att räkna om lagrad och beredd fisks vikt till färskvikt i syfte att övervaka fångster.
(10)
För att visa att det inte förekommer någon överkompensation bör medlemsstaterna lämna relevanta uppgifter om genomförandet av kompensationsmekanismen i den årliga genomföranderapporten, enligt artikel 114.2 i förordning (EU) nr 508/2014.
(11)
För att möjliggöra ett snabbt genomförande av de åtgärder som föreskrivs i denna förordning, eftersom utgifterna redan berättigar till bidrag från Europeiska havs- och fiskerifonden sedan den 1 januari 2014 enligt artikel 65.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5), bör denna förordning träda i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I denna förordning fastställs kriterierna för beräkningen av extra kostnader som uppstår under den period för stödberättigande som anges i artikel 65.2 i förordning (EU) nr 1303/2013 för aktörer inom fiske, odling, beredning och saluföring av vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter från unionens yttersta randområden som avses i artikel 349 i fördraget till följd av de särskilda nackdelar som präglar dessa yttersta randområden.
Artikel 2
1. Extra kostnader som avses i artikel 1 ska beräknas separat för var och en av verksamheterna
a)
fiske,
b)
odling,
c)
beredning,
d)
saluföring.
2. Inom varje verksamhet som avses i punkt 1 ska extra kostnader beräknas genom utgiftsposter, så som de förtecknas i den kompensationsplan som avses i artikel 72 i förordning (EU) nr 508/2014 för varje produkt eller produktkategori som fastställts av medlemsstaten som berättigad till kompensation.
3. Extra kostnader ska för varje utgiftspost fastställas som skillnaden mellan de kostnader som uppstår för aktörer i de berörda yttersta randområdena, minskat med alla former av offentliga insatser som påverkar de extra kostnadernas omfattning, och motsvarande kostnader som uppstår för aktörer på den berörda medlemsstatens fastland.
4. Genom undantag från punkt 3 ska de extra kostnaderna för utgiftsposter som är specifika för produkter eller produktkategorier för vilka det inte finns några jämförelsekriterier eller måttenheter på fastlandet i medlemsstatens territorium, fastställas i jämförelse med motsvarande kostnader för likvärdiga produkter eller produktkategorier som uppstår för aktörer från fastlandet i unionens territorium.
5. Beräkningen av extra kostnader ska ta hänsyn till alla former av offentliga insatser, däribland statligt stöd som anmäls enligt artikel 108.3 i fördraget och artikel 73 i förordning (EU) nr 508/2014.
Artikel 3
1. Beräkningen av extra kostnader får endast grunda sig på kostnader som följer av de särskilda nackdelar som präglar de yttersta randområdena.
2. Beräkningen av extra kostnader ska grundas på ett årligt genomsnitt av noterade priser.
3. Extra kostnader ska uttryckas i euro per ton färskvikt, och vid behov ska alla kostnadskomponenter i den totala extra kostnaden räknas om till euro per ton färskvikt.
Artikel 4
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 28 juli 2014.