NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1230/2012
ze dne 12. prosince 2012,
kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 661/2009, pokud jde o požadavky pro schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel týkající se jejich hmotností a rozměrů, a mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 661/2009 ze dne 13. července 2009 o požadavcích pro schvalování typu motorových vozidel, jejich přípojných vozidel a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla z hlediska obecné bezpečnosti (1), a zejména na čl. 14 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (2), a zejména na čl. 39 odst. 2, 3 a 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (ES) č. 661/2009 je zvláštní nařízení pro účely schvalování typu podle směrnice 2007/46/ES.
(2)
Nařízením (ES) č. 661/2009 se zrušuje směrnice Rady 92/21/EHS ze dne 31. března 1992 o hmotnostech a rozměrech motorových vozidel kategorie M1 (3), jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/27/ES ze dne 22. července 1997 o hmotnostech a rozměrech určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a o změně směrnice 70/156/EHS (4). Požadavky týkající se hmotností a rozměrů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel stanovené v uvedených směrnicích by měly být převzaty do tohoto nařízení a v případě potřeby změněny tak, aby se přizpůsobily vývoji vědeckých a technických poznatků.
(3)
Nařízení (ES) č. 661/2009 obsahuje základní ustanovení týkající se požadavků pro schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, pokud jde o jejich hmotnosti a rozměry. Je proto nutné pro takové schválení typu stanovit rovněž zvláštní postupy, zkoušky a požadavky.
(4)
Směrnice Rady 96/53/ES ze dne 25. července 1996, kterou se pro určitá silniční vozidla provozovaná v rámci Společenství stanoví maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz a maximální přípustné hmotnosti pro mezinárodní provoz (5), stanovuje určité maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz v členských státech. Při konstrukci vozidel je proto důležité, aby byly zohledněny rozměry, které jsou již v rámci Unie harmonizovány v zájmu podpory a zajištění volného pohybu zboží.
(5)
Směrnice 97/27/ES členským státům umožňovala udělovat ES schválení typu vozidlům, jejichž krajní rozměry překračovaly maximální přípustné rozměry stanovené v uvedené směrnici. Rovněž členským státům umožňovala odmítnout registraci vozidel, jimž bylo uděleno ES schválení typu, pokud jejich krajní rozměry nesplňovaly požadavky stanovené na základě svých vnitrostátních právních předpisů. Je důležité, aby byla zachována možnost povolit za určitých podmínek schválení typu vozidel překračujících přípustné mezní hodnoty, prokáží-li se v členských státech, v nichž je silniční infrastruktura uzpůsobena takovému stavu, výhody z hlediska silniční dopravy a životního prostředí. Pokud se počet vozidel, jež mohou využít odchylného schvalování typu podle článku 23 směrnice 2007/46/EC, pokud jde o maximální přípustné rozměry, omezí na počet nezbytný pro účely tohoto nařízení, měla by být zajištěna možnost povolit taková vozidla na základě systémů pro schválení typu vozidla vyráběného v malých sériích či jednotlivě. Přílohu XII směrnice 2007/46/ES je proto třeba změnit, aby zahrnovala taková početní omezení.
(6)
Směrnice 96/53/ES stanoví maximální přípustné hmotnosti, jež se použijí pouze pro mezinárodní provoz. Uvedená směrnice však členským státům umožňuje, aby pro vnitrostátní provoz i nadále používaly své vnitrostátní právní předpisy. V důsledku toho zřejmě nelze v krátké době harmonizovat maximální technicky přípustnou hmotnost naloženého vozidla a maximální technicky přípustnou hmotnost na nápravy nebo na skupinu náprav za účelem provozu v členských státech. Vzhledem k existenci neharmonizovaných pravidel týkajících se konstrukce silniční infrastruktury je však vhodné požadovat na členských státech, aby pro registraci/provoz stanovily maximální přípustné hmotnosti vozidel s povolením pro vnitrostátní či mezinárodní provoz podle směrnice 96/53/ES a aby zavedly postup umožňující takové stanovení.
(7)
Vzhledem ke zkušenostem získaným při používání právních předpisů Unie týkajících se hmotností a rozměrů vozidel je nezbytné, aby byly stanoveny jasně definované pojmy. Některé z těchto pojmů již byly stanoveny ve směrnicích 97/27/ES a 92/21/EHS. Z důvodu jednotnosti je vhodné tyto definice převzít a v případě potřeby je přizpůsobit s ohledem na vývoj technických a vědeckých poznatků.
(8)
Vzhledem k tomu, že definice skutečné hmotnosti jednotlivého vozidla je zahrnuta do tohoto nařízení, je nezbytné příslušným způsobem změnit přílohu IX směrnice 2007/46/ES, aby se zabránilo nejasnostem při vyplňování prohlášení o shodě.
(9)
Vzhledem k tomu, že bílá kniha „Plán jednotného evropského dopravního prostoru - vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně využívajícího zdroje“ (6) zdůraznila nutnost zlepšit aerodynamické vlastnosti silničních vozidel a výzkum prokázal, že montáží aerodynamických zařízení na vozidla lze zásadním způsobem snížit spotřebu paliva motorových vozidel a tím i emise CO2, je důležité, aby byla montáž takových aerodynamických zařízení na vozidla povolena. Aerodynamická zařízení by měla být zařazena do seznamu zařízení nebo vybavení, jež se nebere v úvahu při stanovení krajních rozměrů, neboť se tato zařízení skládají z přídavných zařízení, jež v důsledku své konstrukce přesahují krajní zadní nebo boční části vozidel. Tento jejich přesah zadní či boční části je však zásadně nutno omezit tak, aby nebyla ohrožena bezpečnost silničního provozu a aby byla zachována možnost intermodální dopravy. V tomto nařízení by proto měly být stanoveny nezbytné technické požadavky.
(10)
Dostupný software umožňuje využití virtuálních zkušebních metod, jež vycházejí z počítačových simulací. Vzhledem k tomu, že tyto simulace umožňují úspornější a méně náročné zkoušky, je vhodné umožnit, aby byly využity při kontrole, zda vozidlo může projet po úplné kruhové trajektorii (360°), a při měření maximálního vybočení zádi vozidla při projíždění vozidla uvnitř trajektorie. Proto je rovněž nezbytné doplnit toto nařízení na seznam regulačních aktů uvedených v příloze XVI směrnice 2007/46/ES.
(11)
V zájmu zajištění řádného fungování systému schvalování typu je třeba aktualizovat přílohy směrnice 2007/46/ES.
(12)
Přílohy I, III, IX, XII a XVI směrnice 2007/46/ES by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny. Jelikož ustanovení přílohy XII jsou dostatečně podrobná a není třeba dalších prováděcích kroků ze strany členských států, je vhodné je nahradit nařízením v souladu s čl. 39 odst. 8 směrnice 2007/46/ES.
(13)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Technického výboru - motorová vozidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví požadavky pro ES schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, pokud jde o jejich hmotnosti a rozměry.
2. Toto nařízení se vztahuje na neúplná, úplná a dokončená vozidla kategorií M, N a O.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí, vedle definic uvedených ve směrnici 2007/46/ES a v nařízení (ES) č. 661/2009, tyto definice:
1)
„typem vozidla“ se rozumí skupina vozidel, jak je definována v části B přílohy II směrnice 2007/46/ES;
2)
„standardním vybavením“ se rozumí základní konfigurace vozidla, jež je vybaveno všemi prvky požadovanými regulačními akty uvedenými v příloze IV nebo XI směrnice 2007/46/ES, včetně veškerých prvků, které jsou namontovány, aniž by tím vznikaly nějaké další požadavky na konfiguraci nebo úroveň vybavení;
3)
„volitelným vybavením“ se rozumí veškeré prvky, jež nejsou součástí standardního vybavení a za jejichž montáž na vozidlo odpovídá výrobce, a které může zákazník objednat;
4)
„hmotností v pohotovostním stavu“ se rozumí
a)
u motorových vozidel:
hmotnost vozidla, jehož palivová nádrž (palivové nádrže) se naplní alespoň na 90 % svého objemu, včetně hmotnosti řidiče, paliva a kapalin, vybaveného standardním vybavením podle specifikací výrobce, a jsou-li součástí vybavení, i hmotnost karosérie, kabiny, spojovacího zařízení a náhradního kola (náhradních kol), jakož i nářadí;
b)
v případě přípojného vozidla:
hmotnost vozidla, včetně paliva a kapalin, vybaveného standardním vybavením podle specifikací výrobce, a jsou-li součástí vybavení, i hmotnost karosérie, dalšího (dalších) spojovacího (spojovacích) zařízení a náhradního kola (náhradních kol) a nářadí;
5)
„hmotností volitelného vybavení“ se rozumí hmotnost vybavení, jež může být namontováno na vozidle vedle standardního vybavení podle specifikací výrobce;
6)
„skutečnou hmotností vozidla“ se rozumí hmotnost v pohotovostním stavu a hmotnost volitelného vybavení namontovaného na jednotlivém vozidle;
7)
„maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla“ (M) se rozumí maximální hmotnost stanovená pro vozidlo na základě jeho konstrukčních vlastností a konstrukční výkonnosti; technicky přípustná hmotnost naloženého přívěsu nebo návěsu zahrnuje statickou hmotnost přenesenou na přípojné vozidlo, je-li připojeno;
8)
„maximální technicky přípustnou hmotností naložené jízdní soupravy“ (MC) se rozumí maximální hmotnost stanovená pro kombinaci motorového vozidla a jednoho nebo více přípojných vozidel na základě jeho konstrukčních vlastností a konstrukční výkonnosti nebo maximální hmotnost určená pro jízdní soupravu složenou z tahače návěsu a návěsu;
9)
„maximální technicky přípustnou přípojnou hmotností“ (TM) se rozumí maximální hmotnost jednoho nebo více přípojných vozidel, jež mohou být tažena tažným vozidlem, odpovídající celkové hmotnosti přenášené na zem koly nápravy nebo skupiny náprav jakéhokoli přípojného vozidla připojeného k tažnému vozidlu;
10)
„nápravou“ se rozumí společná osa rotace dvou či více kol, hnací či volně se otáčející, složená z jedné či více částí umístěných ve stejné rovině kolmé k podélné střednici vozidla;
11)
„skupinou náprav“ se rozumí více náprav, jež mají vzdálenost mezi nápravami omezenu na vzdálenost mezi nápravami definovanou coby vzdálenost „d“ v příloze I směrnice 96/53/ES a jež spolupůsobí díky zvláštní konstrukci odpružení;
12)
„jednotlivou nápravou“ se rozumí náprava, kterou nelze považovat za součást skupiny náprav;
13)
„maximální technicky přípustnou hmotností na nápravu“ (m) se rozumí hmotnost, která odpovídá maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení přenášenému koly nápravy na zem, danému konstrukčními vlastnostmi nápravy a vozidla a jejich konstrukční výkonností;
14)
„maximální technicky přípustnou hmotností na skupinu náprav“ (μ) se rozumí hmotnost, která odpovídá maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení přenášenému koly skupiny náprav na zem, danému konstrukčními vlastnostmi skupiny náprav a vozidla a jejich konstrukční výkonností;
15)
„spojovacím zařízením“ se rozumí mechanické zařízení včetně jeho součástí, jak je vymezeno v bodech 2.1 až 2.6 předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 55 - Jednotná ustanovení týkající se schvalování mechanických spojovacích částí jízdních souprav vozidel (7) a spojení vozidel nakrátko, jak je vymezeno v bodě 2.1.1 předpisu EHK OSN č. 102 - Jednotná ustanovení pro schvalování I.A zařízení pro spojení vozidel nakrátko (ZSVN) II. vozidel, pokud jde o montáž schváleného typu ZSVN (8);
16)
„bodem spojení“ se rozumí střed působení spojovacího zařízení namontovaného na tažené vozidlo v rámci spojovacího zařízení namontovaného na tažné vozidlo;
17)
„hmotností spojovacího zařízení“ se rozumí hmotnost vlastního spojovacího zařízení a součástí potřebných k montáži spojovacího zařízení na vozidlo;
18)
„maximální technicky přípustnou hmotností působící v bodě spojení“ se rozumí:
a)
u tažného vozidla hmotnost odpovídající maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení v bodě spojení (hodnota „S“ nebo „U“) tažného vozidla, danému konstrukčními vlastnostmi spojovacího zařízení a tažného vozidla;
b)
v případě návěsu, přívěsu s nápravami uprostřed nebo tuhého přívěsu hmotnost odpovídající maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení (hodnota „S“ nebo „U“), jež má být přenášena přípojným vozidlem na tažné vozidlo v bodě spojení, danému konstrukčními vlastnostmi spojovacího zařízení a přípojného vozidla;
19)
„hmotností cestujících“ se rozumí jmenovitá hmotnost v závislosti na kategorii vozidla násobená počtem míst k sezení, včetně míst k sezení pro členy posádky a míst k stání, jsou-li takové, jež však nezahrnuje řidiče;
20)
„hmotností řidiče“ se rozumí jmenovitá hmotnost 75 kg působící v referenčním bodě místa k sezení řidiče;
21)
„užitečnou hmotností“ se rozumí rozdíl mezi maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla a hmotností v pohotovostním stavu zvětšenou o hmotnost cestujících a volitelného vybavení;
22)
„délkou“ se rozumí rozměr stanovený v bodech 6.1.1, 6.1.2 a 6.1.3 normy ISO 612:1978; tato definice se použije rovněž pro kloubová vozidla složená ze dvou či více částí;
23)
„šířkou“ se rozumí rozměr stanovený v bodě 6.2 normy ISO 612:1978;
24)
„výškou“ se rozumí rozměr stanovený v bodě 6.3 normy ISO 612:1978;
25)
„rozvorem“ se rozumí toto:
a)
rozměr uvedený v bodě 6.4.1 normy ISO 612:1978;
b)
v případě přívěsu s jednou nápravou uprostřed vodorovná vzdálenost mezi svislou osou spojovacího zařízení a středem nápravy;
c)
v případě přívěsu s více než jednou nápravou uprostřed vodorovná vzdálenost mezi svislou osou spojovacího zařízení a středem první nápravy;
26)
„vzdáleností mezi nápravami“ se rozumí vzdálenost mezi dvěma sousedními nápravami uvedenými v bodě 6.4 normy ISO 612:1978 v případě vozidel s více než dvěma nápravami; v případě, že jsou na vozidle namontovány pouze dvě nápravy, nebo v případě návěsu, přívěsu nebo tuhého přívěsu se vzdáleností mezi nápravami, jež je uvedená v bodě 6.4.2 normy ISO 612:1978, rozumí „rozvor“ definovaný v odstavci 25;
27)
„rozchodem“ se rozumí vzdálenost uvedená v bodě 6.5 normy ISO 612:1978;
28)
„předsazením točnice“ se rozumí vzdálenost uvedená v bodě 6.19.2 normy ISO 612: 1978, přičemž se zohlední poznámka uvedená v bodě 6.19 této uvedené normy;
29)
„předním poloměrem upevnění návěsu“ se rozumí vodorovná vzdálenost od osy návěsného čepu a kterýmkoliv bodem předku návěsu;
30)
„předním převisem“ se rozumí vodorovná vzdálenost mezi svislou rovinou procházející přes první nápravu nebo osou čepu v případě návěsu a nejpřednějším bodem vozidla;
31)
„zadním převisem“ se rozumí vodorovná vzdálenost mezi svislou rovinou procházející před poslední zadní nápravu a nejzadnější částí vozidla; je-li na vozidle namontováno spojovací zařízení pevně, je nejzadnějším bodem vozidla bod spojení;
32)
„délkou ložné plochy“ se rozumí vzdálenost od nejpřednějšího vnitřního bodu k nejzadnějšímu vnitřnímu bodu ložného prostoru, měřená vodorovně v podélné rovině vozidla;
33)
„vybočením zádi“ se rozumí vzdálenost mezi skutečným krajním bodem dosaženým zadním koncem vozidla při jízdě za podmínek stanovených v oddíle 7 části B nebo oddíle 6 části C přílohy I tohoto nařízení;
34)
„zařízením pro zdvihání nápravy“ se rozumí mechanismus namontovaný na vozidle za účelem zdvižení nápravy nad zem a jejího spouštění na zem;
35)
„zdvihatelnou nápravou“ se rozumí náprava, jež může být zdvižena ze své obvyklé polohy a opětovně spuštěna prostřednictvím zařízení pro zdvihání nápravy;
36)
„zatížitelnou nápravou“ se rozumí náprava, jejíž zatížení lze měnit bez zvedání pomocí zařízení pro zdvihání nápravy;
37)
„pneumatickým odpružením“ se rozumí systém odpružení, u kterého je nejméně 75 % pružicího účinku vyvoláno pneumatickou pružinou;
38)
„třídou autobusu nebo autokaru“ se rozumí skupina vozidel, jak je definována v bodech 2.1.1 a 2.1.2 předpisu EHK OSN č. 107 - Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel kategorie M2 nebo M3 z hlediska jejich celkové konstrukce (9);
39)
„kloubovým vozidlem“ se rozumí vozidlo kategorie M2 nebo M3, jak je definováno v bodě 2.1.3 předpisu EHK OSN č. 107;
40)
„nedělitelným nákladem“ se rozumí náklad, který nemůže být pro účely silniční dopravy rozdělen na dva nebo více nákladů bez nepřiměřených výdajů nebo nebezpečí poškození a který v důsledku své hmotnosti nebo rozměrů nemůže být dopravován vozidlem, jehož hmotnosti a rozměry vyhovují maximálním přípustným hmotnostem a rozměrům použitelným v členském státě.
Článek 3
Povinnosti výrobců
1. Výrobce stanoví pro každou verzi v rámci typu vozidla bez ohledu na stav dokončenosti vozidla tyto hmotnosti:
a)
maximální technicky přípustnou hmotnost naloženého vozidla;
b)
maximální technicky přípustnou hmotnost naložené jízdní soupravy;
c)
maximální technicky přípustnou přípojnou hmotnost;
d)
maximální technicky přípustnou hmotnost na nápravy nebo maximální technicky přípustnou hmotnost na skupinu náprav;
e)
maximální technicky přípustné hmotnosti působící v bodě (bodech) spojení, přičemž se zohlední technické vlastnosti spojovacích zařízení, jež případně jsou nebo mohou být namontována na vozidlo.
2. Výrobce při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 zohlední nejlepší postupy osvědčené technické praxe a nejlepší dostupné technické znalosti, aby se minimalizovala nebezpečí mechanického selhání, zejména pak ta, jež jsou způsobena únavou materiálů, a předešlo se poškození silniční infrastruktury.
3. Výrobce vezme při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 v úvahu maximální rychlost danou konstrukcí vozidla.
Vybaví-li výrobce vozidlo zařízením pro omezení rychlosti, je maximální konstrukční rychlost skutečnou rychlostí, kterou umožňuje dosáhnout zařízení pro omezení rychlosti.
4. Výrobce při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 neukládá žádná omezení užívání vozidla, s výjimkou omezení týkajících se parametrů pneumatik, jež mohou být konstrukčně přizpůsobeny k dané rychlosti, jak je umožněno podle předpisu EHK OSN č. 54 - Jednotná ustanovení pro schvalování typu pneumatik užitkových vozidel a jejich přípojných vozidel (10) a podle části 5 přílohy II nařízení Komise (EU) č. 458/2011 (11).
5. Výrobce v případě nedokončených vozidel, včetně vozidel s karosérií typu podvozek-kabina, jež vyžadují další stupeň dokončení, poskytne veškeré příslušné informace výrobcům dalšího stupně, aby bylo zajištěno, že požadavky podle tohoto nařízení budou i nadále dodržovány.
Výrobce pro účely prvního pododstavce určí polohu těžiště hmotnosti odpovídající součtu zatížení.
6. Nedokončená vozidla kategorií M2, M3, N2 a N3, jež nemají namontovánu karosérii, se konstruují tak, aby umožnila výrobcům dalšího stupně splnit požadavky podle oddílů 7 a 8 části B a oddílů 6 a 7 části C přílohy I.
Článek 4
Ustanovení pro ES schvalování typu vozidla, pokud jde o jeho hmotnosti a rozměry
1. Výrobce nebo jeho zástupce předloží schvalovacímu orgánu žádost o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho hmotností a rozměrů.
2. Žádost musí být vyhotovena podle vzoru informačního dokumentu uvedeného v příloze V části A.
3. Pro účely výpočtů rozložení hmotnosti předá výrobce schvalovacímu orgánu typu pro každou technickou konfiguraci v rámci typu vozidla, definovanou souborem hodnot všech relevantních bodů uvedených v příloze V, informace nezbytné k určení těchto hmotností:
a)
maximální technicky přípustné hmotnosti naloženého vozidla;
b)
maximální technicky přípustné hmotnosti na nápravy nebo na skupinu náprav;
c)
maximální technicky přípustné přípojné hmotnosti;
d)
maximální technicky přípustné hmotnosti působící v bodě (bodech) spojení;
e)
maximální technicky přípustné hmotnosti naložené jízdní soupravy.
Informace se poskytují v tabulce nebo jiné vhodné podobě po dohodě se schvalovacím orgánem.
4. Pokud volitelné vybavení podstatným způsobem ovlivňuje hmotnosti a rozměry vozidla, výrobce poskytne příslušné technické zkušebně údaje o umístění, hmotnosti a geometrické poloze těžiště ve vztahu k nápravám volitelného vybavení, jež lze na vozidlo namontovat.
5. Odchylně od odstavce 4 může výrobce, skládá-li se volitelné vybavení z několika částí nacházejících se v různých místech vozidla, poskytnout technické zkušebně pouze rozložení hmotnosti volitelného vybavení na nápravy.
6. U skupin náprav uvede výrobce rozložení celkové hmotnosti, která působí na skupinu, mezi jednotlivé nápravy.
Je-li to nezbytné, uvede výrobce vzorec rozložení hmotnosti nebo předloží příslušné grafy rozložení.
7. Jestliže to schvalovací orgán nebo technická zkušebna považuje za nutné, může po výrobci požadovat, aby poskytl pro účely inspekce jedno vozidlo představující typ, který má být schválen.
8. Výrobce vozidla může schvalovacímu orgánu předložit žádost o uznání rovnocennosti odpružení s pneumatickým odpružením.
Schvalovací orgán uzná rovnocennost odpružení s pneumatickým odpružením, jsou-li splněny požadavky podle přílohy III.
Uznala-li technická zkušebna rovnocennost, vystaví zkušební protokol. Schvalovací orgán připojí zkušební protokol a technický popis odpružení k certifikátu ES schválení typu.
9. Jsou-li splněny požadavky stanovené v přílohách I až IV tohoto nařízení, udělí schvalovací orgán schválení typu v souladu se systémem číslování stanoveným v příloze VII směrnice 2007/46/ES.
Tentýž členský stát nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.
10. Pro účely odstavce 9 schvalovací orgán vyhotoví certifikát ES schválení typu podle vzoru uvedeného v příloze V části B.
11. Pro účely čl. 12 odst. 2 směrnice 2007/46/ES se použijí přípustné odchylky uvedené v dodatku 2 k příloze I.
Článek 5
Maximální přípustné hmotnosti pro registraci/provoz
1. Vnitrostátní orgány stanoví pro účely registrace a uvedení do provozu vozidel, pro něž bylo uděleno schválení typu podle tohoto nařízení, pro každou variantu a verzi v rámci typu vozidla veškeré následující hmotnosti, jež jsou podle směrnice 96/53/ES povoleny pro vnitrostátní či mezinárodní provoz:
a)
maximální přípustnou hmotnost naloženého vozidla pro registraci/provoz;
b)
maximální přípustnou hmotnost pro registraci/provoz na nápravu (nápravy);
c)
maximální přípustná hmotnost pro registraci/provoz na skupinu náprav;
d)
maximální přípustnou přípojnou hmotnost pro registraci/provoz;
e)
maximální přípustnou hmotnost naložené jízdní soupravy pro registraci/provoz.
Vnitrostátní orgány stanoví postup pro určení maximálních přípustných hmotností pro registraci/provoz uvedených v prvním pododstavci. Určí příslušný orgán pověřený stanovením těchto hmotností a stanoví informace, jež musí být uvedenému příslušnému orgánu předloženy.
2. Maximální přípustné hmotnosti pro registraci/provoz určené postupem uvedeným v odstavci 1 nesmí překročit maximální hmotnosti uvedené v čl. 3 odst. 1.
3. V zájmu zajištění řádného fungování systémů vozidla, zejména brzdového systému a systému řízení, konzultuje příslušný orgán otázky rozdělení hmotnosti na nápravy nebo skupinu náprav s výrobcem.
4. Vnitrostátní orgány při určování maximálních přípustných hmotností pro registraci/provoz zajistí, aby byly neustále dodržovány požadavky regulačních aktů uvedených v příloze IV a XI směrnice 2007/46/ES.
5. Dospějí-li vnitrostátní orgány k závěru, že požadavky některého z regulačních aktů uvedených v příloze IV a XI směrnice 2007/46/ES, s výhradou tohoto nařízení, již nejsou splněny, budou vyžadovat, aby byly provedeny nové zkoušky a případně uděleno nové schválení typu nebo prodloužení schvalovacím orgánem, jenž udělil původní schválení typu na základě dotčeného regulačního aktu.
Článek 6
Výjimky
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 3 směrnice 96/53/ES, může být uděleno ES schválení typu vozidlům, jejichž rozměry překračují požadavky tohoto nařízení a jež jsou určena pro přepravu nedělitelných nákladů. V takovém případě musí certifikát schválení typu a prohlášení o shodě jasně uvádět, že toto vozidlo je určeno pouze k přepravě nedělitelných nákladů.
2. Členské státy mohou podle článků 23 a 24 směrnice 2007/46/ES udělit schválení vozidlům překračujícím maximální přípustné rozměry stanovené v bodě 1.1 částí B, C, a D přílohy I tohoto nařízení.
Schválení typu podle článku 23 směrnice 2007/46/ES podléhají početním omezením stanoveným v části A oddíle 3 přílohy XII uvedené směrnice.
Článek 7
Přechodná ustanovení
1. Vnitrostátní orgány povolí prodej a uvedení do provozu vozidel, pro něž bylo schválení typu uděleno před datem uvedeným v čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 661/2009, a nadále budou udělovat prodloužení schválení udělených v souladu s požadavky uvedenými ve směrnici 92/21/EHS a ve směrnici 97/27/ES.
2. Odchylně od odstavce 1 končí platnost ES schválení typu udělených podle článku 7 směrnice 97/27/ES k datu uvedenému v čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 661/2009.
Podle článku 27 směrnice 2007/46/ES však členské státy mohou, požádá-li o to výrobce, registrovat vozidla z výběhu série, jejichž ES schválení typu již není platné, a povolovat jejich prodej nebo uvádění do provozu.
3. Po uplynutí dne 10. ledna 2014 musí výrobci vydávat prohlášení o shodě, jež jsou v souladu s tímto nařízením.
Do dne 9. ledna 2014 výrobci uvádějí skutečnou hmotnost vozidla v položce 52 prohlášení o shodě, není-li uvedena v jiné položce prohlášení o shodě.
Článek 8
Změny směrnice 2007/46/ES
Přílohy I, III, IX a XVI směrnice 2007/46/ES se mění v souladu s přílohou VI tohoto nařízení.
Příloha XII směrnice 2007/46/ES se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na nové typy vozidel, kterým se schválení typu udělí ode dne 1. listopadu 2012.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 12. prosince 2012.
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 1230/2012
av den 12 december 2012
om genomförande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 661/2009 avseende krav för typgodkännande av vikter och mått för motorfordon och släpvagnar till dessa fordon och om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/46/EG
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 661/2009 av den 13 juli 2009 om krav för typgodkännande av allmän säkerhet hos motorfordon och deras släpvagnar samt av de system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för dem (1), särskilt artikel 14.1 a,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/46/EG av den 5 september 2007 om fastställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon (”Ramdirektiv”) (2), särskilt artikel 39.2, 39.3 och 39.5, och
av följande skäl:
(1)
Förordning (EG) nr 661/2009 är en särförordning inom typgodkännandeförfarandet enligt direktiv 2007/46/EG.
(2)
Genom förordning (EG) nr 661/2009 upphävs rådets direktiv 92/21/EEG av den 31 mars 1992 om vikter och dimensioner för motorfordon i kategori M1 (3) och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/27/EG av den 22 juli 1997 om massa och dimensioner för vissa kategorier av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon och om ändring av direktiv 70/156/EEG (4). Kraven gällande vikter och mått för motorfordon och släpvagnar till dessa fordon som fastställs i dessa direktiv bör återges i denna förordning och vid behov ändras för att anpassas efter den tekniska och vetenskapliga utvecklingen.
(3)
I förordning (EG) nr 661/2009 anges grundläggande bestämmelser om krav för typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon med avseende på vikter och mått. Därför behöver även särskilda förfaranden, provningar och krav för sådant typgodkännande fastställas.
(4)
I rådets direktiv 96/53/EG av den 25 juli 1996 om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen (5) fastställs vissa största tillåtna mått för såväl nationell som internationell trafik i medlemsstaterna. Det är därför viktigt att vid konstruktionen av fordon ta hänsyn till de mått som redan har harmoniserats inom unionen för att främja och säkerställa fri rörlighet för varor.
(5)
Enligt direktiv 97/27/EG tilläts medlemsstaterna att utfärda EG-typgodkännande för fordon vars yttersta mått inte motsvarade de största tillåtna mått som anges i det direktivet. Medlemsstaterna tilläts även att neka registrering av fordon som hade erhållit EG-typgodkännande när fordonens yttersta mått inte uppfyllde kraven i den nationella lagstiftningen. Det är viktigt att bibehålla möjligheten att under särskilda förhållanden tillåta typgodkännanden av fordon som överskrider de godkända gränserna när detta visar sig vara till fördel för vägtrafiken och miljön i medlemsstater där väginfrastrukturen är anpassad för denna situation. Därför bör möjligheten att godkänna sådana fordon enligt typgodkännandeförfaranden för fordon tillverkade i små serier eller förfaranden för enskilda godkännanden säkerställas, förutsatt att antalet fordon som kan utnyttja ett undantag enligt artikel 23 i direktiv 2007/46/EG vad gäller största tillåtna mått är begränsat till vad som är nödvändigt för denna förordnings syften. Bilaga XII till direktiv 2007/46/EG bör därför ändras så att sådana kvantitativa begränsningar införs.
(6)
I direktiv 96/53/EG fastställs de högsta tillåtna vikter som enbart gäller för internationell trafik. Medlemsstaterna tillåts dock att fortsätta att tillämpa respektive medlemsstats nationella lagstiftning för nationell trafik. Som en följd av detta verkar det inte vara möjligt att på kort sikt harmonisera den högsta tekniskt tillåtna lastvikten och den högsta tekniskt tillåtna vikten på axlar eller axelgrupper för användning inom medlemsstaterna. Icke desto mindre är det, eftersom det finns icke-harmoniserade konstruktionsregler för väginfrastrukturen, lämpligt att kräva av medlemsstaterna att de fastställer de högsta tillåtna vikterna vid registrering/ibruktagande av fordon i nationell trafik eller internationell trafik enligt direktiv 96/53/EG och att de upprättar ett förfarande för sådant fastställande.
(7)
Mot bakgrund av den erfarenhet som erhållits genom tillämpningen av unionens lagstiftning rörande fordons vikter och mått, måste det tas fram tydligt definierade begrepp. Vissa av dessa begrepp har redan definierats i direktiv 97/27/EG och direktiv 92/21/EEG. För konsekvensens skull är det lämpligt att ta över dessa definitioner och, när så behövs, anpassa dem efter den tekniska och vetenskapliga utvecklingen.
(8)
Eftersom definitionen av den faktiska vikten hos ett enskilt fordon har tagits med i denna förordning är det, för att undvika förvirring vid ifyllandet av intyget om överensstämmelse, nödvändigt att ändra bilaga IX till direktiv 2007/46/EG i enlighet med detta.
(9)
Eftersom vitboken Färdplan för ett gemensamt europeiskt transportområde - ett konkurrenskraftigt och resurseffektivt transportsystem (6) har understrukit behovet av att förbättra vägfordonens aerodynamiska prestanda och forskning har visat att bränsleförbrukningen för motorfordon och därigenom utsläppen av koldioxid skulle kunna minskas betydligt genom montering av aerodynamiska enheter på fordonen, är det viktigt att tillåta montering av sådana aerodynamiska enheter på fordonen. Eftersom aerodynamiska enheter består av tilläggskomponenter som, på grund av deras konstruktion, sticker ut längst bak på fordonet eller på sidorna, bör de ingå i förteckningen över enheter eller utrustning som inte tas med i beräkningen vid fastställandet av de yttersta måtten. Det är dock viktigt att begränsa hur mycket de sticker ut baktill och på sidorna, så att inte vägsäkerheten äventyras och så att möjligheterna till intermodal transport bibehålls. De nödvändiga tekniska kraven bör därför fastställas i denna förordning.
(10)
Tillgänglig programvara gör det möjligt att använda virtuella provningsmetoder baserade på datorstödd teknik. Med tanke på att denna teknik möjliggör en mer kostnadseffektiv och mindre krävande provning, är det lämpligt att tillåta att den används för att kontrollera om ett fordon klarar att manövrera i en komplett cirkelbana på 360° och för att mäta hur mycket bakänden maximalt svänger ut när fordonet rör sig i banan. Det är därför även nödvändigt att lägga till denna förordning till förteckningen över rättsakter i bilaga XVI till direktiv 2007/46/EG.
(11)
För att säkerställa att typgodkännandesystemet fungerar korrekt är det lämpligt att uppdatera bilagorna till direktiv 2007/46/EG.
(12)
Bilagorna I, III, IX, XII och XVI till direktiv 2007/46/EG bör därför ändras i enlighet med detta. Eftersom bestämmelserna i bilaga XII är tillräckligt detaljerade och inte behöver några ytterligare införlivandeåtgärder av medlemsstaterna är det lämpligt att ersätta den bilagan genom en förordning i enlighet med artikel 39.8 i direktiv 2007/46/EG.
(13)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från tekniska kommittén för motorfordon.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. I denna förordning fastställs kraven för EG-typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon med avseende på vikter och mått.
2. Denna förordning är tillämplig för icke-färdigbyggda, färdigbyggda och etappvis färdigbyggda fordon i kategorierna M, N och O.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning gäller, utöver definitionerna i direktiv 2007/46/EG och förordning (EG) nr 661/2009, följande definitioner:
1. fordonstyp: en uppsättning fordon enligt definitionen i del B i bilaga II till direktiv 2007/46/EG.
2. standardutrustning: grundkonfigurationen för ett fordon som är utrustat med alla funktioner som krävs enligt de rättsakter som avses i bilaga IV och bilaga XI till direktiv 2007/46/EG, inklusive alla funktioner som är monterade utan att ge upphov till ytterligare specifikationer på konfigurations- eller utrustningsnivå.
3. tilläggsutrustning: alla funktioner som inte ingår i den standardutrustning som monteras på ett fordon under tillverkarens ansvar och som kan beställas av kunden.
4. vikt i körklart skick:
a)
för motorfordon:
vikten på fordonet med bränsletankarna (en eller flera) fyllda till minst 90 %, inklusive förarens vikt, liksom vikten hos bränsle och vätskor, monterat med standardutrustning i enlighet med tillverkarens specifikationer och, när dessa är monterade, vikten på karosseri, hytt, koppling och reservhjul (ett eller flera), samt verktyg.
b)
för släpvagn:
vikten på fordonet inklusive bränsle och vätskor, monterat med standardutrustning i enlighet med tillverkarens specifikationer och, när dessa är monterade, vikten på karosseri, ytterligare kopplingar, reservhjul (ett eller flera) och verktyg.
5. tilläggsutrustningens vikt: vikten på den utrustning som kan monteras på fordonet i tillägg till standardutrustningen, i enlighet med tillverkarens specifikationer.
6. fordonets faktiska vikt: vikten i körklart skick, plus vikten på tilläggsutrustningen som är monterad på det enskilda fordonet.
7. högsta tekniskt tillåtna lastvikt (M): den maximala vikten för ett fordon baserat på dess konstruktionsegenskaper och konstruktionsprestanda; den tekniskt tillåtna lastvikten för en släpvagn eller en påhängsvagn inkluderar den statiska vikt som överförs till dragfordonet när de är kopplade.
8. fordonskombinationens högsta tekniskt tillåtna lastvikt (MC): den maximala vikten för kombinationen av ett motorfordon och en eller flera släpvagnar, baserat på kombinationens konstruktionsegenskaper och konstruktionsprestanda, eller den maximala vikten för kombinationen av ett dragfordon och en påhängsvagn.
9. högsta tekniskt tillåtna släpvagnsvikt (TM): den maximala vikten för en eller flera släpvagnar som kan dras av ett dragfordon, vilket motsvarar den totala belastning som överförs till marken av hjulen på en axel eller en axelgrupp på en släpvagn som är kopplad till dragfordonet.
10. axel: den gemensamma rotationsaxeln för två eller flera hjul, oavsett om den är motordriven eller roterar fritt och oavsett om den består av ett eller flera segment i samma plan i rät vinkel mot fordonets längsgående mittlinje.
11. axelgrupp: ett antal axlar som har ett axelavstånd som begränsas till ett av de axelavstånd som benämns avstånd ”d” i bilaga I till direktiv 96/53/EG och som samverkar till följd av upphängningens specifika konstruktion.
12. singelaxel: en axel som inte kan anses ingå i en axelgrupp.
13. högsta tekniskt tillåtna vikt på axeln (m): vikten som motsvarar den maximalt tillåtna statiska vertikala belastning som överförs till marken av axelns hjul, baserat på axelns och fordonets konstruktionsegenskaper och konstruktionsprestanda.
14. högsta tekniskt tillåtna vikt på en axelgrupp (μ): vikten som motsvarar den maximalt tillåtna statiska vertikala belastning som överförs till marken av axelgruppens hjul, baserat på axelgruppens och fordonets konstruktionsegenskaper och konstruktionsprestanda.
15. koppling: en mekanisk anordning med komponenter enligt definitionen i punkterna 2.1-2.6 i föreskrifter nr 55 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) - Enhetliga bestämmelser för typgodkännande av mekaniska kopplingsanordningar för fordonskombinationer (7) och ett länkkopplingssystem enligt definitionen i punkt 2.1.1 i FN/ECE-föreskrifter nr 102 - Enhetliga bestämmelser om godkännande av I. Ett länkkopplingssystem II. Fordon med avseende på montering av en godkänd länkkopplingssystemtyp (8).
16. kopplingspunkt: förbindelsepunkt mellan kopplingen på ett draget fordon och kopplingen på ett dragfordon.
17. kopplingens vikt: vikten på själva kopplingen och de delar som krävs för att fästa kopplingen på fordonet.
18. högsta tekniskt tillåtna vikt vid kopplingspunkten:
a)
för ett dragfordon, vikten som motsvarar den högsta tillåtna statiska vertikala belastningen på kopplingspunkten (värdet ”S” eller ”U”) för ett dragfordon, baserat på kopplingens och dragfordonets konstruktionsegenskaper,
b)
för en påhängsvagn, en släpkärra eller en släpvagn med oledad dragstång, vikten som motsvarar den högsta tillåtna statiska vertikala belastning (värdet ”S” eller ”U”) som överförs av släpvagnen till dragfordonet vid kopplingspunkten, baserat på kopplingens och släpvagnens konstruktionsegenskaper.
19. passagerarnas vikt: en nominell vikt beroende av fordonskategorin multiplicerat med antalet sittplatser inklusive, när detta är aktuellt, sittplatser för besättningsmedlemmar och antalet ståplatser, men ej medräknat föraren.
20. förarens vikt: en nominell vikt på 75 kg placerad på referenspunkten för förarplatsen.
21. nyttovikt: skillnaden mellan den högsta tekniskt tillåtna lastvikten och vikten i körklart skick ökad med passagerarnas vikt och tilläggsutrustningens vikt.
22. längd: det mått som definieras i punkterna 6.1.1, 6.1.2 och 6.1.3 i standarden ISO 612:1978; denna definition gäller även för ledade fordon som består av två eller flera sektioner.
23. bredd: det mått som definieras i punkt 6.2 i standarden ISO 612:1978.
24. höjd: det mått som definieras i punkt 6.3 i standarden ISO 612:1978.
25. hjulbas:
a)
det mått som avses i punkt 6.4.1 i standarden ISO 612:1978,
b)
för en släpkärra med endast en axel, det horisontella avståndet mellan kopplingens vertikala axel och (hjul-) axelns mittpunkt,
c)
för en släpkärra med två eller flera axlar, det horisontella avståndet mellan kopplingens vertikala axel och mittpunkten på den första (hjul-) axeln.
26. axelavstånd: avståndet mellan två på varandra följande axlar enligt punkt 6.4 i standarden ISO 612:1978 för fordon med mer än två axlar; om fordonet bara har två axlar, eller om det rör sig om en påhängsvagn, en släpvagn med ledad dragstång eller en släpvagn med oledad dragstång, är det axelavstånd som avses i punkt 6.4.2 i standarden ISO 612:1978 samma sak som den hjulbas som definieras i punkt 25.
27. spårvidd: det mått som avses i punkt 6.5 i standarden ISO 612:1978.
28. vändskivans placering: det avstånd som avses i punkt 6.19.2 i standarden ISO 612:1978, med hänsyn tagen till anmärkningen som avses i punkt 6.19 i samma standard.
29. frigångsradie framför påhängsvagn: det horisontella avståndet från kopplingstappens axel till valfri punkt på påhängsvagnens framsida.
30. främre överhäng: det horisontella avståndet mellan det vertikala plan som passerar genom den första axeln, eller kopplingstappen för en påhängsvagn, och fordonets främsta punkt.
31. bakre överhäng: det horisontella avståndet mellan det vertikala plan som passerar genom den sista bakaxeln och den bakersta punkten på fordonet; när fordonet är försett med en koppling som inte går att ta bort är den bakersta punkten på fordonet kopplingspunkten.
32. lastytans längd: avståndet från den punkt inuti lastutrymmet som är längst fram till den punkt inuti lastutrymmet som är längst bak, mätt horisontellt i fordonets längsgående plan.
33. bakre utsvängning: avståndet till den faktiska yttersta punkt som nås av ett fordons bakände vid manövrering under de förhållanden som anges i del B avsnitt 7 eller i del C avsnitt 6 i bilaga I till denna förordning.
34. axellyftanordning: en mekanism monterad på ett fordon för att lyfta upp axeln från marken och sänka ner den till marken.
35. lyftaxel eller lyftbar axel: en axel som kan lyftas från sitt normala läge och sänkas igen med en axellyftanordning.
36. belastningsbar axel: en axel vars belastning kan varieras utan att axeln lyfts upp med hjälp av en axellyftanordning.
37. luftfjädring: ett fjädringssystem där minst 75 % av fjädringseffekten åstadkoms av luftfjädern.
38. linje- eller turistbussklass: en uppsättning fordon enligt definitionen i punkterna 2.1.1 och 2.1.2 i FN/ECE-föreskrifter nr 107 - Enhetliga bestämmelser för godkännande av fordon enligt kategori M2 eller M3 avseende deras allmänna konstruktion (9).
39. ledat fordon: ett fordon i kategori M2 eller M3 enligt definitionen i punkt 2.1.3 i FN/ECE-föreskrifter nr 107.
40. odelbar last: en last som vid transport på väg inte kan delas upp i två eller flera laster utan oskälig kostnad eller risk för skada och som på grund av sin vikt eller sina mått inte kan transporteras på ett fordon vars vikter och mått överensstämmer med de högsta tillåtna vikter och de största tillåtna mått som gäller i en medlemsstat.
Artikel 3
Tillverkarens skyldigheter
1. Tillverkaren ska för varje version inom en fordonstyp, oavsett vilket byggnadsstadium fordonet befinner sig i, fastställa följande vikter:
a)
Den högsta tekniskt tillåtna lastvikten.
b)
Kombinationens högsta tekniskt tillåtna lastvikt.
c)
Den högsta tekniskt tillåtna släpvagnsvikten.
d)
Den högsta tekniskt tillåtna vikten på axlarna eller den högsta tekniskt tillåtna vikten på en axelgrupp.
e)
De högsta tekniskt tillåtna vikterna vid kopplingspunkten (kopplingspunkterna), med hänsyn tagen till de tekniska egenskaperna för kopplingarna som är monterade eller kan monteras på fordonet.
2. När de vikter som avses i punkt 1 fastställs ska tillverkaren ta hänsyn till god teknisk sed och bästa tillgängliga tekniska kunskap för att minimera riskerna för mekaniska fel, i synnerhet sådana fel som beror på materialutmattning, och undvika skador på väginfrastrukturen.
3. När de vikter som avses i punkt 1 fastställs ska tillverkaren ta hänsyn till fordonets maximala konstruktionshastighet.
Om fordonet har försetts med en hastighetsbegränsande anordning av tillverkaren, ska den maximala konstruktionshastigheten vara den faktiska hastighet som tillåts av den hastighetsbegränsande anordningen.
4. När de vikter som avses i punkt 1 fastställs ska tillverkaren inte lägga några restriktioner på användningen av fordonet förutom de som gäller däckens belastningskapacitet, som kan justeras efter konstruktionshastigheten utifrån vad som är tillåtet i FN/ECE-föreskrifter nr 54 - Enhetliga bestämmelser om godkännande av pneumatiska däck för nyttofordon och släpvagnar till dessa (10) och i avsnitt 5 i bilaga II till kommissionens förordning (EU) nr 458/2011 (11).
5. För icke-färdigbyggda fordon, däribland fordon bestående av chassi med hytt, som kräver ytterligare steg för färdigställandet, ska tillverkaren tillhandahålla all relevant information till tillverkarna i nästa steg, så att kraven i denna förordning även fortsättningsvis uppfylls.
Vid tillämpningen av första stycket ska tillverkaren specificera tyngdpunktens läge för vikten som motsvarar summan av belastningen.
6. Icke-färdigbyggda fordon av kategorierna M2, M3, N2 och N3 som inte försetts med karosseri ska konstrueras så att tillverkarna i följande steg kan uppfylla kraven i del B avsnitten 7 och 8 och del C avsnitten 6 och 7 i bilaga I.
Artikel 4
Bestämmelser för EG-typgodkännande av en fordonstyp med avseende på dess vikter och mått
1. Tillverkaren eller dennes representant ska till typgodkännandemyndigheten lämna in ansökan om EG-typgodkännande av en fordonstyp med avseende på dess vikter och mått.
2. Ansökan ska utformas i enlighet med mallen för informationsdokument i del A i bilaga V.
3. För beräkningar av viktfördelningen ska tillverkaren, för varje teknisk konfiguration inom fordonstypen som bestäms av uppsättningen av värden för de relevanta punkterna i bilaga V, förse typgodkännandemyndigheten med den information som behövs för att identifiera följande vikter:
a)
Den högsta tekniskt tillåtna lastvikten.
b)
Den högsta tekniskt tillåtna vikten på axlarna eller axelgrupperna.
c)
Den högsta tekniskt tillåtna släpvagnsvikten.
d)
Den högsta tekniskt tillåtna vikten vid kopplingspunkten (kopplingspunkterna).
e)
Kombinationens högsta tekniskt tillåtna lastvikt.
Informationen ska tillhandahållas i tabellformat eller i annat lämpligt format, enligt överenskommelse med typgodkännandemyndigheten.
4. När tilläggsutrustning i betydande grad påverkar fordonets vikter och mått, ska tillverkaren förse den tekniska tjänsten med information om plats, vikt och geometriskt tyngdpunktsläge i förhållande till axlarna för den tilläggsutrustning som kan monteras på fordonet.
5. Genom undantag från punkt 4 kan tillverkaren, när tilläggsutrustningen består av flera delar som sitter på olika ställen på fordonet, förse den tekniska tjänsten med enbart fördelningen av tilläggsutrustningens vikt över axlarna.
6. För axelgrupper ska tillverkaren ange lastfördelningen mellan axlarna av den totala vikten på axelgruppen.
Vid behov ska tillverkaren ange fördelningsformlerna eller uppvisa relevanta fördelningsdiagram.
7. Om typgodkännandemyndigheten eller den tekniska tjänsten anser det nödvändigt kan de begära att tillverkaren för kontroll ska tillhandahålla ett fordon som är representativt för den typ som ansökan avser.
8. Fordonstillverkaren kan lämna in en ansökan om erkännande av en upphängnings likvärdighet med luftfjädring till typgodkännandemyndigheten.
Typgodkännandemyndigheten ska erkänna en upphängnings likvärdighet med luftfjädring när kraven i bilaga III är uppfyllda.
När den tekniska tjänsten har erkänt likvärdigheten, ska den utfärda en provningsrapport. Typgodkännandemyndigheten ska bifoga provningsrapporten och en teknisk beskrivning av upphängningen till EG-typgodkännandeintyget.
9. Om kraven i bilagorna I-IV till den här förordningen är uppfyllda ska godkännandemyndigheten bevilja ett typgodkännande enligt det numreringssystem som fastställs i bilaga VII till direktiv 2007/46/EG.
En medlemsstat får inte tilldela samma nummer till en annan fordonstyp.
10. Vid tillämpningen av punkt 9 ska typgodkännandemyndigheten utfärda ett EG-typgodkännandeintyg enligt mallen i del B i bilaga V.
11. De tillåtna avvikelser som avses i tillägg 2 till bilaga I ska gälla vid tillämpningen av artikel 12.2 i direktiv 2007/46/EG.
Artikel 5
Högsta tillåtna vikter vid registrering/ibruktagande
1. För registrering och ibruktagande av fordon som typgodkänts enligt denna förordning ska de nationella myndigheterna, för varje variant och version inom fordonstypen, fastställa alla följande tillåtna vikter för nationell eller internationell trafik enligt direktiv 96/53/EG:
a)
Högsta tillåtna lastvikt för registrering/ibruktagande.
b)
Högsta tillåtna vikt på axeln (axlarna) för registrering/ibruktagande.
c)
Högsta tillåtna vikt på axelgrupperna för registrering/ibruktagande.
d)
Högsta tillåtna släpvagnsvikt för registrering/ibruktagande.
e)
Kombinationens högsta tillåtna lastvikt för registrering/ibruktagande.
De nationella myndigheterna ska ta fram rutiner för att fastställa de högsta tillåtna vikterna för registrering/ibruktagande som avses i första stycket. De ska utse den behöriga myndighet som ska ha i uppdrag att fastställa dessa vikter och specificera den information som måste lämnas till denna behöriga myndighet.
2. De högsta tillåtna vikter för registrering/ibruktagande som fastställs enligt de rutiner som avses i punkt 1 får inte överskrida de högsta tillåtna vikter som avses i artikel 3.1.
3. Tillverkaren ska höras av den behöriga myndigheten i fråga om viktens fördelning över axlarna eller axelgrupperna för att säkerställa att fordonets system fungerar korrekt, i synnerhet broms- och styrsystemen.
4. När de högsta tillåtna vikterna för registrering/ibruktagande fastställs ska de nationella myndigheterna se till att kraven i de rättsakter som förtecknas i bilaga IV och bilaga XI till direktiv 2007/46/EG även fortsättningsvis uppfylls.
5. När nationella myndigheter slår fast att kraven i någon av de rättsakter som förtecknas i bilaga IV och bilaga XI till direktiv 2007/46/EG, med undantag för denna förordning, inte längre uppfylls, ska de kräva att nya provningar utförs och att ett nytt typgodkännande, eller en utökning beroende på omständigheterna, utfärdas av den typgodkännandemyndighet som har beviljat det ursprungliga typgodkännandet under rättsakten i fråga.
Artikel 6
Undantag
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.3 i direktiv 96/53/EG, kan EG-typgodkännande utfärdas för fordon vars mått överskrider kraven i denna förordning och som är avsedda för transport av odelbara laster. I sådana fall ska det på typgodkännandeintyget och intyget om överensstämmelse tydligt anges att fordonet enbart är avsett för transport av odelbara laster.
2. Medlemsstaterna kan bevilja godkännanden enligt artikel 23 och artikel 24 i direktiv 2007/46/EG för fordon som överskrider de maximalt tillåtna mått som fastställs i punkt 1.1 i delarna B, C och D i bilaga I till denna förordning.
Typgodkännanden enligt artikel 23 i direktiv 2007/46/EG ska följa de kvantitativa gränser som fastställs i del A avsnitt 3 i bilaga XII till det direktivet.
Artikel 7
Övergångsbestämmelser
1. De nationella myndigheterna ska tillåta försäljning och ibruktagande av fordon som typgodkänts före det datum som avses i artikel 13.2 i förordning (EG) nr 661/2009 och ska fortsätta att bevilja utökningar av typgodkännanden som beviljats enligt villkoren i direktiv 92/21/EEG och direktiv 97/27/EG.
2. Genom undantag från punkt 1 ska EG-typgodkännanden som beviljats enligt artikel 7 i direktiv 97/27/EG upphöra att gälla det datum som avses i artikel 19.1 i förordning (EG) nr 661/2009.
Medlemsstaterna kan dock registrera och godkänna försäljning eller ibruktagande av fordon i slutserier vars EG-typgodkännande inte längre gäller, om tillverkaren begär detta, i enlighet med artikel 27 i direktiv 2007/46/EG.
3. Från och med den 10 januari 2014 ska tillverkare tillhandahålla intyg om överensstämmelse som är i enlighet med denna förordning.
Till och med den 9 januari 2014 ska de ange den faktiska vikten för fordonet i post 52 i intyget om överensstämmelse, såvida denna uppgift inte anges i någon av de andra posterna i intyget om överensstämmelse.
Artikel 8
Ändringar av direktiv 2007/46/EG
Bilagorna I, III, IX och XVI till direktiv 2007/46/EG ska ändras i enlighet med bilaga VI till denna förordning.
Bilaga XII till direktiv 2007/46/EG ska ersättas med bilaga VII till denna förordning.
Artikel 9
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska gälla för nya fordonstyper för vilka typgodkännande beviljas från den 1 november 2012.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 12 december 2012.