PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 1239/2013,
ze dne 2. prosince 2013,
kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), a zejména na čl. 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Evropské komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
1.1. Zahájení šetření
(1)
Oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie (2) (dále jen „oznámení o zahájení řízení“) informovala Evropská komise (dále jen „Komise“) dne 8. listopadu 2012 o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen „ČLR“ nebo „dotčená země“) do Unie.
(2)
Antisubvenční řízení bylo zahájeno na základě podnětu, který dne 26. září 2012 podala iniciativa EU ProSun (dále jen „žadatel“) jménem výrobců představujících více než 25 % celkové výroby krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů v Unii. Podnět obsahoval důkazy prima facie o subvencování uvedeného výrobku a o výsledné podstatné újmě, které byly uznány za dostatečný důvod k zahájení řízení.
(3)
Před zahájením šetření a v souladu s čl. 10 odst. 7 nařízení (ES) č. 597/2009 (dále jen „základní nařízení“) oznámila Komise vládě ČLR (dále jen „čínská vláda“), že obdržela podnět s náležitými podklady, podle nějž subvencovaný dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů pocházejících z ČLR způsobuje výrobnímu odvětví Unie podstatnou újmu. Čínská vláda byla vyzvána ke konzultacím, aby se vyjasnily otázky uvedené v podnětu a dosáhlo se řešení na základě dohody. Čínská vláda přijala nabídku ke konzultacím, jež pak následně proběhly. Řešení na základě vzájemné dohody se v rámci těchto konzultací nedosáhlo. Bylo však řádně přihlédnuto k vyjádřením, jež čínská vláda učinila ve smyslu nenapadnutelnosti režimů uvedených v podnětu. V návaznosti na konzultace byla obdržena podání ze strany čínské vlády.
1.2. Souběžné antidumpingové řízení
(4)
Oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie (3) dne 6. září 2012 informovala Evropská komise o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících z ČLR.
(5)
Dne 6. června 2013 uložila Komise nařízením (EU) č. 513/2013 (4) prozatímní antidumpingové clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z ČLR (dále jen „prozatímní antidumpingové nařízení“).
(6)
Analýza újmy provedená v rámci tohoto antisubvenčního šetření a analýza újmy provedená v rámci souběžně probíhajícího antidumpingového šetření vycházejí ze stejné definice výrobního odvětví Unie, reprezentativních výrobců v Unii a období šetření a přinášejí stejné závěry, není-li uvedeno jinak. Tento přístup byl považován za vhodný pro zefektivnění analýzy újmy a dosažení odpovídajícího zjištění v obou řízeních. Z tohoto důvodu byly připomínky týkající se aspektů újmy předložené v kterémkoli z těchto řízení zohledněny v obou řízeních.
1.3. Celní evidence
(7)
Na základě podnětu žadatele podporovaného požadovanými důkazy přijala Komise dne 1. března 2013 nařízení (EU) č. 182/2013 (5), kterým se zavádí celní evidence dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, a to počínaje dnem 6. března 2013.
(8)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že rozhodnutí týkající se celní evidence dovozu bylo neodůvodněné, jelikož nebyly splněny podmínky stanovené v čl. 24 odst. 5 základního nařízení. Tato tvrzení však nebyla doložena ani se nezakládala na věcných důkazech. V okamžiku, k němuž Komise přijala rozhodnutí o celní evidenci dovozu, disponovala dostatečně jasnými důkazy, na jejichž základě byla zdůvodněna nezbytnost celní evidence dovozu, zejména pak důkazy o prudkém nárůstu objemů celkového dovozu a podílu na trhu. Tvrzení v tomto ohledu bylo proto třeba zamítnout.
1.4. Strany dotčené řízením
(9)
O zahájení řízení Komise oficiálně vyrozuměla žadatele, další známé výrobce v Unii, známé vyvážející výrobce v ČLR, orgány ČLR a známé dovozce. Zúčastněné strany dostaly možnost, aby ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení předložily svá písemná stanoviska a požádaly o slyšení.
(10)
Vzhledem ke zjevně vysokému počtu vyvážejících výrobců, výrobců v Unii a dovozců, kteří nejsou ve spojení, byli všichni známí vyvážející výrobci a dovozci, kteří nejsou ve spojení, požádáni, aby se Komisi přihlásili a aby v souladu s oznámením o zahájení řízení uvedli základní údaje o svých činnostech souvisejících s dotčeným výrobkem, jak je uvedeno ve 38. bodě odůvodnění níže. Tyto informace byly požadovány podle článku 27 základního nařízení, aby Komise mohla rozhodnout, zda bude zapotřebí výběr vzorku, a pokud ano, umožnit jí tyto vzorky vybrat. Proběhly rovněž konzultace s orgány ČLR.
a) Výběr vzorku vyvážejících výrobců
(11)
Zpočátku poskytlo požadované informace a souhlasilo se zařazením do vzorku 121 čínských vyvážejících výrobců nebo skupin výrobců. Tyto spolupracující společnosti představují více než 80 % celkového objemu čínského vývozu. Na základě informací získaných od vyvážejících výrobců a v souladu s článkem 27 základního nařízení vybrala Komise původně vzorek sedmi vyvážejících výrobců nebo skupin vyvážejících výrobců.
(12)
Vybraný vzorek složený ze sedmi skupin společností tvoří tři spolupracující vývozci s největším objemem vývozu modulů, dva spolupracující vývozci s největším objemem vývozu článků a dva spolupracující vývozci s největším objemem vývozu destiček. Vzorek těchto sedmi skupin vyvážejících výrobců sloužil jako základ pro stanovení míry subvencování těchto skupin, jakož i míry subvencování v případě všech spolupracujících výrobců nezahrnutých ve vzorku v souladu s čl. 15 odst. 2 a 3 základního nařízení. Jak je vysvětleno v 46. bodě odůvodnění níže, Komise vyloučila v konečné fázi šetření destičky z definice výrobku. Některé společnosti byly do vzorku vybrány na základě největšího objemu vývozu destiček. Avšak vzhledem ke skutečnosti, že Komise již šetření v těchto společnostech provedla a ověřila jimi předložené údaje, a rovněž s ohledem na značný objem vývozu modulů a/nebo článků všech těchto společností se nepovažovalo za nutné vzorek upravovat.
(13)
Počet vyvážejících výrobců zařazených do vzorku byl nakonec stanoven na osm společností/skupin. Původně bylo totiž oznámeno, že Jinko Solar Co. Ltd a Renesola Jiangsu Ltd jsou společnosti ve spojení, avšak následně bylo zjištěno, že ve spojení nejsou.
b) Výběr vzorku výrobců v Unii
(14)
Komise v oznámení o zahájení řízení uvedla, že předběžně vybrala vzorek výrobců v Unii. O výběru tohoto předběžného vzorku výrobců v Unii byli informováni všichni známí výrobci a známá sdružení výrobců v Unii. Tento předběžný vzorek sestával z devíti výrobců z celkového počtu asi 215 výrobců v Unii, o nichž bylo před zahájením šetření známo, že vyrábějí obdobný výrobek, a již byli vybráni na základě největšího reprezentativního objemu výroby, s přihlédnutím k objemu prodeje a zeměpisné poloze, aby mohl být v době, která je k dispozici, přiměřeně přezkoumán. Bylo zajištěno, aby tento vzorek zahrnoval vertikálně integrované i neintegrované výrobce v Unii. Rovněž zúčastněné strany byly vyzvány, aby se k předběžnému vzorku vyjádřily.
(15)
Některé zúčastněné strany vznesly proti předběžnému vzorku výrobců v Unii následující připomínky:
i)
Některé strany uvedly, že omezené informace poskytnuté k předběžně vybranému vzorku nebyly dostačující a neumožnily jim vznést smysluplné připomínky k navrženému vzorku. Kritizovaly zejména to, že totožnost výrobců v Unii byla považována za důvěrný údaj, a požadovaly, aby bylo zveřejněno, ve kterých členských státech se nacházejí výrobci v Unii zařazení do vzorku, jaký je podíl těchto vybraných výrobců v Unii na celkovém objemu výroby fotovoltaických modulů a článků a jaký podíl na výrobě a prodeji mají jednotlivé společnosti zařazené do vzorku i vzorek jako celek.
ii)
Způsob výběru vzorku byl zpochybněn s poukazem na to, že „směšuje tři různé kroky“, a sice podporu pro zahájení šetření, vymezení výrobního odvětví Unie a výběr vzorku. Tvrdilo se, že proto není jasné, zda v době výběru vzorku bylo již vymezeno výrobní odvětví Unie, a zda tedy tento vzorek lze považovat za reprezentativní. Jestliže výrobní odvětví Unie nebylo ve fázi výběru vzorku vymezeno, neměly zúčastněné strany možnost si ověřit, zda je tento předběžný vzorek reprezentativní, a zda tedy na základě tohoto vzorku lze správně posoudit situaci v tomto výrobním odvětví Unie v období šetření stanoveném v 38. bodě odůvodnění níže. Dále bylo uváděno, že není vhodné, aby byl předběžný vzorek vybírán na základě odpovědí výrobců v Unii na zjišťování podpory pro zahájení šetření.
iii)
Též se tvrdilo, že předběžný vzorek byl vybrán pouze ze společností, jež stávajícímu šetření vyjádřily podporu.
iv)
Jedna strana tvrdila, že vzhledem k tomu, že do předběžného vzorku byly zařazeny i vertikálně integrované společnosti, může být objem výroby článků započítán dvojmo nebo trojmo, což vyvolává pochyby o celkové reprezentativnosti tohoto vzorku. Bylo požadováno, aby u vertikálně integrovaných výrobců byl započítáván pouze objem výroby modulů, a nikoli objem výroby článků.
v)
Stejná strana tvrdila, že údaje, z nichž se při výběru vzorků vycházelo, jsou přinejmenším zčásti nespolehlivé, což může mít dopad na reprezentativnost předběžného vzorku jako celku.
vi)
Jedna strana předložila seznam, který údajně obsahoval přibližně 150 dalších výrobců obdobného výrobku v Unii, a tvrdila, že by i oni měli být vzati v úvahu za účelem výběru vzorku výrobců v Unii.
(16)
Na argumenty vznesené těmito stranami bylo reagováno takto: Výrobci v Unii požádali, aby údaje o jejich totožnosti byly považovány za důvěrné, vzhledem k hrozícímu riziku odvety. Výrobci totiž skutečně čelili hrozbám, že dojde k poškození jejich podnikatelské činnosti v Unii i mimo ni. Komise se domnívala, že tyto žádosti jsou dostatečně odůvodněné, aby jim bylo vyhověno. Zveřejnění lokality nebo podílu na výrobě a prodeji jednotlivých výrobců v Unii zařazených do vzorku by snadno mohlo vést ke zjištění totožnosti dotčeného výrobce, a proto požadavky na zveřejnění výše uvedených informací musely být zamítnuty.
(17)
Komise „nesměšovala“ zjišťování podpory pro zahájení šetření, vymezení výrobního odvětví Unie a výběr předběžného vzorku, neboť tyto kroky zůstaly navzájem nezávislé a o každém z nich bylo rozhodováno odděleně. Nebylo prokázáno, v jaké míře použití údajů o výrobě a prodeji poskytnutých výrobci v rámci zjišťování podpory pro zahájení šetření ovlivnilo reprezentativnost vzorku. Na počátku bylo výrobní odvětví Unie skutečně vymezeno jen předběžně. Pro předběžné stanovení celkové výroby Unie v období šetření, které je stanoveno v 38. bodě odůvodnění níže, byly použity veškeré dostupné informace o výrobcích v Unii, včetně informací obsažených v podnětu a údajů shromážděných od výrobců v Unii a jiných stran před zahájením šetření.
(18)
Pro zařazení do vzorku byli vzati v úvahu všichni výrobci v Unii, kteří odpověděli na otázky týkající se podpory pro zahájení šetření, bez ohledu na to, zda šetření podpořili, vyslovili se proti němu nebo nevyjádřili žádné stanovisko. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(19)
Otázka dvojího/trojího započítávání byla při výběru prozatímního vzorku zvážena. Bylo zřejmé, že vyloučením výroby a prodeje článků vyráběných vertikálně integrovanými výrobci v Unii by nebyla vzata v úvahu část výroby článků prodávaných na volném trhu. Proto byl učiněn závěr, že vyloučení prodejů článků z celkového objemu výroby by nutně nevedlo k reprezentativnějšímu vzorku. Ostatně reprezentativnost vzorku byla zajištěna nejen na základě objemu výroby, ale i na základě zeměpisného rozmístění a vyváženého zastoupení vertikálně integrovaných a neintegrovaných výrobců. Relativní reprezentativnost objemu výroby byla vypočítána na úrovni každého typu obdobného výrobku. Na základě toho se mělo za to, že metoda výběru prozatímního vzorku byla přiměřená, a vzorek je proto považován za reprezentativní pro celé výrobní odvětví Unie vyrábějící výrobek, který je předmětem šetření. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto. Pokud jde o spolehlivost údajů, byl vzorek vybrán na základě informací dostupných v době výběru vzorku, jak stanoví článek 27 základního nařízení. Pokud jde o spolehlivost údajů použitých na podporu zahájení šetření, při šetření se neprokázalo, že by údaje shromážděné před zahájením vykazovaly značné nedostatky. Lze tedy důvodně předpokládat, že základ, z něhož vycházel výběr předběžného vzorku, byl dostatečně spolehlivý. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(20)
Pokud jde o seznam přibližně 150 dalších výrobců v Unii, je nutno poznamenat, že tato informace byla předložena po uplynutí lhůty stanovené pro zúčastněné strany, aby se vyjádřily k výběru prozatímního vzorku, a pro výrobce v Unii, aby se přihlásili a požádali o zařazení do vzorku. Mimoto přibližně 30 výrobců v Unii obsažených v tomto seznamu bylo ve skutečnosti v době výběru vzorku Komisi známo. Při výběru vzorku byli zvažováni všichni výrobci v Unii, kteří se po zveřejnění oznámení o zahájení šetření přihlásili. Reprezentativnost vzorku nebyla tudíž ovlivněna. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(21)
Po obdržení připomínek bylo složení vzorku přezkoumáno, neboť existovaly náznaky, že jedna z vybraných společností nemusí být schopna plně spolupracovat. V zájmu zachování míry reprezentativnosti vzorku byl vybrán další výrobce v Unii. Tento revidovaný vzorek tedy tvořilo deset společností vybraných na základě největšího reprezentativního objemu na každé úrovni výroby, s přihlédnutím k objemu prodejů na trhu Unie a k zeměpisné poloze, který by mohl být v době, která je k dispozici, přiměřené přezkoumán. Vzhledem k vyloučení destiček z definice dotčeného výrobku, a tudíž i z příslušného šetření (viz 42.-46. a 349. bod odůvodnění níže) se vzorek skládal z devíti společností. Revidovaný vzorek výrobců v Unii pak představoval, vyjádřeno procentním podílem na celkové výrobě Unie, u modulů mezi 18 % a 21 % a u článků mezi 17 % a 24 % a zahrnoval výrobce vertikálně integrované i neintegrované. Přesné podíly nemohly být uvedeny vzhledem k tomu, že přesný podíl by umožnil vypočítat objem výroby dalšího výrobce v Unii uvedeného výše, a mohla by tak být zjištěna jeho totožnost.
(22)
Výrobci v Unii, kteří předložili Komisi informace požadované pro účely výběru vzorku v rámci tohoto antisubvenčního řízení se shodují s výrobci v Unii, kteří poskytli příslušné informace v rámci souběžně probíhajícího antidumpingového šetření. Kromě toho všichni výrobci v Unii zařazení do konečného vzorku v antidumpingovém šetření poskytli příslušné informace v rámci tohoto antisubvenčního šetření, což Komisi umožnilo výběr vzorku. Považovalo se tedy za vhodné, aby konečné vzorky výrobců v Unii byly v obou řízeních totožné.
(23)
Čínská vláda zopakovala své tvrzení, že zachování důvěrnosti v případě jmen žadatelů a výrobců v Unii zařazených do vzorku není opodstatněné. Jak již bylo uvedeno v 9. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, výrobci v Unii požádali, aby byly údaje o jejich totožnosti považovány za důvěrné, vzhledem k hrozícímu riziku odvety. Komise byla toho názoru, že tyto žádosti jsou dostatečně odůvodněné, aby jim bylo vyhověno. Informace, které byly Komisi poskytnuty k doložení hrozícího rizika odvety, nelze zpřístupnit třetím stranám, jelikož poskytnutí těchto informací by zmařilo účel žádosti o zachování důvěrnosti. Navíc v případě, kdy, jak uvedla čínská vláda, jeden výrobce v Unii přehodnotil svůj postoj a odhalil svou totožnost podáním žaloby na prozatímní nařízení u soudu, již neexistuje důvod pro poskytnutí informací, na jejichž základě byla zaručena anonymita, jelikož totožnost již byla odhalena.
(24)
Po poskytnutí konečných informací zopakovala Čínská obchodní komora pro dovoz a vývoz strojních zařízení a elektronických výrobků (China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, CCCME) své argumenty týkající se použité metody pro výběr prozatímního vzorku výrobců v Unii. Tvrdila zejména, že orgány nevzaly v úvahu 120 výrobců. Komise se již touto otázkou zabývala v 9. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Orgány mimoto ověřily činnosti společností uvedených na tomto seznamu. Ukázalo se, že seznam zahrnuje zejména montážní firmy, distributory, dovozce ve spojení a vyvážejícího výrobce v Číně, na Tchaj-wanu a v Indii. CCCME proto nebyla schopna prokázat, že orgány přehlédly významný počet výrobců v Unii. Kromě toho CCCME neposkytla jiné údaje, kterými by zpochybnila celkovou výrobu v Unii, ani nepředložila žádné důkazy, že reprezentativnost vzorku mohla být ovlivněna tím, že žádný z údajných dalších výrobců v Unii nebyl zařazen do vzorku, byli-li Komisi známi.
c) Výběr vzorku dovozců, kteří nejsou ve spojení
(25)
Z přibližně 250 dovozců, kteří nejsou ve spojení, uvedených žadatelem a kontaktovaných Komisí zaslalo odpovědi na formulář pro výběr vzorku, který byl přiložen k oznámení o zahájení řízení, dvacet stran, z toho 12 odpovědí se týkalo modulů a jedna odpověď se týkala článků. Kromě toho se přihlásilo sedm dalších stran, avšak tyto nevykazovaly žádný dovoz nebo další prodej dotčeného výrobku. Vzorek byl vybrán v souladu s článkem 27 základního nařízení tak, aby pokrýval co největší reprezentativní objem dovozu, který by mohl být v době, která je k dispozici, přiměřeně přezkoumán. Vzorek dovozců, kteří nejsou ve spojení, tedy tvořili dva dovozci modulů a jeden dovozce článků, představující přibližně 2 % až 5 % celkového dovozu z dotčené země. Po obdržení odpovědí na dotazník však vyšlo najevo, že hlavní činností jednoho z těchto tří dovozců jsou ve skutečnosti solární zařízení, a nikoliv obchodování s dotčenými výrobky. Pokud jde o činnost druhého dovozce, jednalo se o dovoz modulů a nikoli dovoz článků. Kvalita informací, jež tento dovozce poskytl v odpovědi na dotazník, nebyla nicméně dostačující k tomu, aby byl zahrnut do analýzy dovozců, kteří nejsou ve spojení. Šetření navíc ukázalo, že většina dovozu dotčeného výrobku je na trh Unie uváděna prostřednictvím společností, které jsou ve spojení s vyvážejícími výrobci v ČLR, nebo prostřednictvím montážních firem nebo společností připravujících projekty.
(26)
Po uložení prozatímních antidumpingových opatření v rámci souběžného antidumpingového šetření se Komise obrátila na další dovozce, kteří při šetření spolupracovali již v počáteční fázi a poskytli základní informace o svých činnostech v souvislosti s výrobkem, který je předmětem šetření, v období šetření v souladu s oznámením o zahájení řízení. Účelem bylo zjistit, zda by nebylo možné velikost vzorku dovozců, kteří nejsou ve spojení, zvětšit. Přihlásilo se a ochotu k další spolupráci při šetření projevilo šest společností, jež se považovaly za dovozce, kteří nejsou ve spojení a kteří obchodují s dotčeným výrobkem (tj. zabývají se jeho nákupem a následným prodejem). Z těchto šesti společností odpovědělo ve stanovené lhůtě pět společností. Pouze tři z těchto pěti odpovědí byly dostatečně úplné a umožňovaly smysluplné posouzení. Vzorek dovozců, kteří nejsou ve spojení, se tak rozšířil a sestával ze čtyř dovozců modulů, představujících přibližně 2 % až 5 % celkového dovozu z dotčené země. S ohledem na strukturu dovozců, kteří nejsou ve spojení a kterými byly většinou malé a střední podniky, nebylo možné kvůli omezeným zdrojům, jež měly orgány k dispozici, sestavit vzorek zastupující větší podíl.
d) Odpovědi na dotazník a ověřování
(27)
Komise rozeslala dotazníky zástupcům ČLR (včetně zvláštních dotazníků pro China Development Bank, Export Import Bank of China, Bank of China, Bank of Shanghai, Sinosure, jiné důležité finanční instituce a výrobce polykrystalického křemíku ve státním vlastnictví, skla a hliníku, jež dodávali tyto suroviny dotčenému odvětví během období šetření), osmi vyvážejícím výrobcům v ČLR zařazeným do vzorku, dalším vyvážejícím výrobcům v ČLR, kteří o to požádali, jakož i výrobcům v Unii zařazeným do vzorku, dovozcům, kteří nejsou ve spojení, zařazeným do vzorku a hospodářským subjektům na počátku výrobního řetězce i navazujícím hospodářským subjektům a jejich sdružením, kteří se přihlásili ve lhůtách stanovených v oznámení o zahájení řízení. Komise kontaktovala také jedno reprezentativní sdružení spotřebitelů.
(28)
Komise obdržela odpovědi od čínské vlády, všech vyvážejících výrobců zařazených do vzorku a jejich společností ve spojení v ČLR, od pěti vyvážejících výrobců, kteří žádali o individuální zjišťování, od všech výrobců v Unii zařazených do vzorku, všech dovozců v Unii, kteří nejsou ve spojení, zařazených do vzorku a od 21 hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce a hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie a od tří jejich sdružení.
(29)
Komise si vyžádala a ověřila veškeré informace, které považovala za nezbytné, aby mohla rozhodnout o subvencování, výsledné újmě a zájmu Unie. Inspekce na místě se uskutečnily v prostorách těchto státních orgánů, finančních institucí, společností zařazených do vzorku, jednoho dovozce, který není ve spojení, dvou hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce a čtyř hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie, sdružení a nezávislého konzultanta:
a)
Vláda Čínské lidové republiky
-
Čínské ministerstvo obchodu, Peking, Čína
-
Huaxia Bank, Peking, Čína
-
China Development Bank, Peking, Čína
-
Export Import Bank of China, Peking, Čína
-
China Export & Credit Insurance Corporation (SINOSURE), Peking, Čína
b)
Výrobci v Unii
-
osm výrobců v Unii zařazených do vzorku
c)
Skupiny vyvážejících výrobců (a společností ve spojení) v ČLR
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd, Čína
-
Delsolar (Wujiang) Ltd. (Wujiang) Co. Ltd., Čína
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd., Čína
-
JingAo Group, Čína
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd, Čína
-
Yingli Green Energy Holding Company, Čína
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd and Renesola Jiangsu Ltd, Čína
-
Jinko Solar Co Ltd, Čína
d)
Dovozce v Unii, který není ve spojení
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Německo
e)
Hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Německo
-
WACKER Chemie AG, Burghausen, Německo
f)
Hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Německo
-
ValSolar SL, Badajoz, Španělsko
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugalsko
-
Sunedison, Spain Construction, Madrid, Španělsko
g)
Sdružení
-
European Photovoltaic Industry Association (EPIA), Brusel, Belgie
h)
Nezávislá konzultační společnost
-
Europressedienst, Bonn, Německo
(30)
Komentáře předložené zúčastněnými stranami byly vzaty v úvahu a příslušně zohledněny.
(31)
Aliance pro dostupnou solární energii (dále jen „AFASE“), zastupující dovozce, hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce a hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie zpochybnila právní základ pro inspekci na místě provedenou v prostorách Europressedienst a uvedla, že nezávislá konzultační společnost není zúčastněnou stranou podle článku 26 základního nařízení. Nicméně zjištění by měla být založena na spolehlivých a ověřitelných údajích, kdykoli je to možné. Europressedienst poskytla na základě smlouvy informace o makroekonomických ukazatelích. Komise provedla inspekci na místě v prostorách společnosti Europressedienst v zájmu zásady veřejné správy, aby ověřila spolehlivost a přesnost údajů, na nichž založila svá zjištění.
(32)
Čínská vláda uvedla, že bylo porušeno její právo na obhajobu, pokud jde o přístup ke spisům, které byly zúčastněným stranám k dispozici pro kontrolu, jelikož i) ve spisem, které neměly důvěrnou povahu, chyběly informace aniž byl uveden „rozumný důvod“ nebo poskytnuta dostatečně podrobná shrnutí, nebo výjimečně důvody pro neposkytnutí shrnutí bez důvěrných informací, ii) chyběla verze celé odpovědi na dotazník jednoho výrobce v Unii bez důvěrných informací a iii) verze odpovědí výrobců v Unii na dotazník, které neměly důvěrnou povahu, byly zúčastněným stranám poskytnuty se značným zpožděním.
(33)
(i) Pokud jde o tvrzení, že ve veřejně přístupném spise chyběly informace, zúčastněná strana neupřesnila, o jaké informace se jedná. ii) Její tvrzení, že nebyla dostupná verze celé odpovědi na dotazník, která nemá důvěrnou povahu, je nepravdivé. iii) Pokud jde o zpoždění při poskytování odpovědí výrobců v Unii zařazených do vzorku na dotazníky, které neobsahují důvěrné informace, bylo dotčené straně vysvětleno, že dotazníky byly do spisu neobsahujícího důvěrné informace zařazeny až poté, co byla ověřena jejich úplnost a přiměřenost provedených shrnutí. Aby bylo zaručeno právo výrobců v Unii na zachování anonymity, bylo rovněž zajištěno, aby verze dotazníků bez důvěrných informací neodhalily totožnost dotčeného výrobce v Unii. V některých případech proto musela strana svoji verzi neobsahující důvěrné informace odpovídajícím způsobem upravit, než mohla být zpřístupněna ostatním zúčastněným stranám.
(34)
Každopádně se má za to, že tímto nebylo nijak dotčeno právo zúčastněných stran na obhajobu. Komise všem zúčastněným stranám umožnila včas reagovat na informace obsažené ve spise zpřístupněném pro kontrolu, tak aby mohla zohlednit jejich stanoviska, byla-li řádně doložená a opodstatněná, před vyvozením závěrů v rámci šetření. Zúčastněná strana měla příležitost se vyjádřit k odpovědím výrobců v Unii zařazených do vzorku na dotazníky rovněž po poskytnutí prozatímních a konečných informací. Ačkoli se poskytnutí informací a přístup ke spisu, který je zúčastněným stranám k dispozici pro kontrolu, zakládá na rozdílných právních ustanoveních, je třeba uvést, že zúčastněné strany měly mnoho příležitostí vyjádřit se ke všem informacím, které poskytla jakákoli strana, jíž se řízení týká. Toto tvrzení bylo proto nutno zamítnout.
(35)
Všechny zúčastněné strany byly informovány o základních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno doporučit uložení vyrovnávacích cel na dovoz křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky („poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, během níž se mohly ke konečným informacím vyjádřit.
(36)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami byly zváženy a případně vzaty v úvahu.
1.5. Přijetí závazku s ohledem na konečné clo
(37)
Po poskytnutí konečných informací obdržela Komise od vyvážejících výrobců společně s Čínskou obchodní komorou pro dovoz a vývoz strojních zařízení a elektronických výrobků pozměněnou nabídku závazku, která se vztahuje rovněž na souběžné antidumpingové šetření. Prováděcím rozhodnutím Komise 2013/707/EU ze dne 4. prosince 2013, kterým se potvrzuje přijetí závazku nabídnutého v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky po dobu uplatňování konečných opatření (6) Komise potvrdila přijetí tohoto závazku.
1.6. Období šetření a posuzované období
(38)
Šetření subvencování a újmy se týkalo období od 1. července 2011 do 30. června 2012 (dále jen „období šetření“). Zkoumání tendencí významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. ledna 2009 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
2. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
2.1. Dotčený výrobek
(39)
V počáteční fázi byl dotčený výrobek definován jako krystalické křemíkové fotovoltaické moduly nebo panely a články a destičky typů používaných v krystalických křemíkových fotovoltaických modulech nebo panelech pocházející nebo odesílané z ČLR. Tloušťka článků a destiček nepřesahuje 400 mikrometrů. Tento výrobek v současnosti spadá pod kódy KN ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 a ex 8541 40 90.
(40)
Z definice dotčeného výrobku jsou vyloučeny tyto typy výrobků:
-
přenosné solární nabíječky skládající se z méně než šesti článků a napájející přístroje elektřinou nebo sloužící k nabití baterií,
-
produkty z tenkého fotovoltaického filmu,
-
krystalické křemíkové fotovoltaické výrobky, jež jsou trvale zabudovány do elektrických spotřebičů, jež mají jinou funkci než výrobu elektrické energie a které spotřebovávají elektřinu vyrobenou zabudovaným(i) krystalickým(i) křemíkovým(i) fotovoltaickým(i) článkem (články).
2.2. Obdobný výrobek
(41)
Při šetření bylo zjištěno, že dotčený výrobek a výrobek vyráběný a prodávaný v Unii výrobním odvětvím Unie mají stejné základní fyzikální, chemické a technické vlastnosti a stejná základní konečná použití. Proto se ve smyslu čl. 2 písm. c) základního nařízení považují za obdobné.
2.3. Tvrzení týkající se definice výrobku
2.3.1. Vyloučení destiček
(42)
Zúčastněné strany tvrdily, že destičky by měly být vyňaty z definice výrobku, neboť nemají stejné základní fyzikální, chemické a technické vlastnosti jako články a moduly. Kromě argumentů vznesených před vyhlášením prozatímního antidumpingového nařízení byly následně v této souvislosti předloženy další dva argumenty.
(43)
Zaprvé, zúčastněné strany tvrdily, že destičky lze použít i k jiným účelům než k výrobě článků, především k výrobě integrovaných obvodů a jiných mikropřístrojů. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že v definici výrobku v rámci tohoto šetření nejsou zahrnuty všechny destičky, neboť šetření je omezeno na „destičky typů používaných v krystalických křemíkových fotovoltaických modulech nebo panelech“ a „destičky, jejichž tloušťka nepřesahuje 400 mikrometrů“. Ačkoli destičky jistě existují i v jiných aplikacích, šetření se nikdy nevztahovalo na destičky, které se používají při výrobě jiných výrobků, jako jsou integrované obvody. Kromě toho se nepřihlásili žádní výrobci, dovozci nebo uživatelé, kteří jsou účastníky trhu s těmito jinými typy destiček a kteří by tvrdili, že se na jejich destičky vztahuje celní evidence nebo prozatímní antidumpingové clo. Dospělo se tudíž k závěru, že tyto jiné typy destiček nejsou zahrnuty do definice výrobku v rámci tohoto šetření. Z výše uvedeného zároveň vyplývá, že destičky nemají nutně stejné konečné použití jako články a moduly.
(44)
Zadruhé se tvrdí, že nezpracované destičky nemají základní elektrické vlastnosti, které odlišují solární články a moduly od ostatních výrobků. Zejména pak, že destičky nemohou přeměňovat sluneční záření na elektřinu, což je hlavní funkce krystalických fotovoltaických článků a modulů.
(45)
Šetření skutečně prokázalo, že teprve přeměnou destičky na článek vzniká její schopnost přeměňovat sluneční záření na elektřinu. K přeměně dochází v článcích, které pohlcují světlo a přeměňují ho pomocí krystalického křemíku na elektrický proud. Články mají přechod mezi kladně a záporně dotovanou vrstvou, který slouží ke sběru a odvádění článkem vyráběné elektřiny. Při montáži modulů se články pomocí plochých drátů nebo kovových pásek spájejí dohromady a vzniká řetězec článků. Tyto články jsou laminovány mezi jednotlivé vrstvy. Navrchu je většinou používáno sklo a vespod polymerová krycí vrstva. Rámy jsou obvykle zhotoveny tak, aby umožňovaly montáž v terénu (např. na střechách). Modul může, ale nemusí mít invertor.
(46)
Vzhledem k odlišným základním fyzikálním a technickým vlastnostem definovaným během šetření, mimo jiné co se týká schopnosti přeměňovat sluneční záření na elektřinu, byl nakonec učiněn závěr, že by destičky měly být z definice dotčeného výrobku vyloučeny, a šetření by se na ně tudíž nemělo vztahovat.
2.3.2. Fyzikální, chemické a technické vlastnosti a konečné použití
(47)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že šetření se nemůže týkat dvou výrobků s různými fyzikálními, chemickými a technickými vlastnostmi, a že na moduly a články by se proto měly vztahovat dvě samostatná šetření. Dále tvrdily, že není jasné, zda se šetření týká jediného výrobku nebo dvou samostatných výrobků, a že proto nemají plnou možnost hájit své zájmy.
(48)
Navazující výroba článků a modulů je jeden výrobní proces s různými výrobními kroky. Články určují vlastnosti konečného výrobku (tj. modulů). Šetření ukázalo, že přímým a výlučným cílem výroby článků je výroba modulů; moduly a články mají stejné fyzikální, chemické a technické vlastnosti (které jsou výsledkem použitých surovin) a stejné základní konečné použití, tj. jsou prodávány za účelem jejich integrace do fotovoltaických solárních systémů. Výkon modulů bezprostředně souvisí s výkonem článků.
(49)
V oznámení o zahájení řízení bylo jasně uvedeno, že výrobek, který je předmětem šetření, představují moduly a články. Zúčastněné strany proto měly plnou možnost hájit své zájmy s ohledem na dotčený výrobek, tak jak byl vymezen. Na základě uvedených skutečností byly uvedené argumenty zamítnuty.
2.3.3. Odlišná nomenklatura
(50)
Dále bylo uváděno, že moduly a články by neměly být považovány za jediný výrobek, jelikož mají různé osmimístné kódy KN, šestimístné položky a čtyřmístná čísla HS. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že články i moduly mohou být deklarovány pod podpoložkou 8541 40 90, zatímco položky v čísle 8501 jsou určeny pro elektrické generátory obecně, a nikoli pro solární produkty. Z uvedených důvodů bylo toto tvrzení zamítnuto.
2.3.4. Přidaná hodnota článků
(51)
Některé strany tvrdily, že největší část hodnoty modulu tvoří přidaná hodnota v procesu přeměny článků, a že články musí být tudíž považovány za samostatný výrobek.
(52)
Ze šetření vyplynulo, že výroba článků je technologicky nejnáročnější částí výrobního procesu. Ukázalo se však i to, že uvedené dva výrobní kroky spolu navzájem souvisejí a že přidaná hodnota není soustředěna v jedné konkrétní fázi výrobního procesu, ale je rozprostřena v celém výrobním procesu. Na základě uvedených skutečností bylo toto tvrzení zamítnuto.
2.3.5. Samostatné velkoobchodní trhy
(53)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že moduly a články mají samostatné velkoobchodní trhy, a že by proto měly být považovány za různé výrobky, čemuž by nasvědčovala i skutečnost, že u velkého počtu výrobců se nejedná o výrobce vertikálně integrované.
(54)
Moduly a články nelze považovat za samostatné výrobky, jejichž ceny kolísají výlučně v závislosti na tržních faktorech. Ve skutečnosti jsou jejich ceny navzájem úzce provázány a jsou ovlivňovány cenou polykrystalického křemíku. Dotčený výrobek, jak bylo vysvětleno ve 49. bodě odůvodnění výše, se rovněž vyrábí v rámci jediného výrobního procesu s různými kroky. Skutečnost, že někteří výrobci nejsou vertikálně integrovaní, je pouze výsledkem podnikatelského rozhodnutí a je určována ekonomickými měřítky a nic na daném závěru nemění. Na základě uvedených skutečností musel být tento argument zamítnut.
2.3.6. Konečné použití a vzájemná zaměnitelnost
(55)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že k modulům a článkům musí být přistupováno jako k různým výrobkům vzhledem k tomu, že mají různé konečné použití a nejsou vzájemně zaměnitelné.
(56)
Jak bylo již zmíněno výše, šetření ukázalo, že navazující výrobní proces článků a modulů je jediný výrobní proces a že otázku vzájemné zaměnitelnosti mezi různými kroky jediného výrobního procesu nelze uplatnit. Moduly a články mají mimoto stejné konečné použití, tj. přeměňovat sluneční záření na elektřinu, a nemohou být používány v jiných aplikacích.
2.3.7. Distribuční kanály
(57)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že moduly a články nemají stejné distribuční kanály, a že je proto nelze považovat za jediný výrobek. Šetření ukázalo, že moduly a články mohou být distribuovány různými nebo obdobnými distribučními kanály. Hlavním kritériem pro definici jediného výrobku jsou stejné fyzikální, chemické a technické vlastnosti a konečné použití. S ohledem na 47. až 49. bod odůvodnění výše se dospělo k závěru, že různé distribuční kanály proto nejsou považovány za určující prvek. Tento argument je proto třeba zamítnout.
2.3.8. Vnímání spotřebiteli
(58)
Tvrdilo se, že moduly a články se podstatně liší z hlediska jejich vnímání spotřebiteli, a že by proto neměly být považovány za jediný výrobek.
(59)
Jak již bylo uvedeno výše, hlavním kritériem pro definici jediného výrobku jsou stejné fyzikální, chemické a technické vlastnosti a konečné použití. S ohledem na 47. až 49. bod odůvodnění výše se dospělo k závěru, že různé vnímání spotřebiteli není považováno za určující prvek. Tento argument je proto třeba zamítnout.
2.3.9. Oddělená šetření pro články a moduly
(60)
Zúčastněné strany zopakovaly, že články a moduly netvoří jediný výrobek, a proto by měly být posuzovány odděleně. Na rozdíl od destiček, články a moduly však mají stejnou základní vlastnost, tj. schopnost přeměňovat sluneční záření na elektřinu. Tyto argumenty byly proto zamítnuty.
(61)
Po poskytnutí konečných informací jeden vývozce namítl, že články samy o sobě nemohou vyrábět elektřinu. K tomu je prý údajně zapotřebí, aby byly začleněny do modulů. Každý článek má však sám o sobě schopnost přeměňovat sluneční záření na elektřinu, obvykle okolo 4 W. Ačkoli tento výkon nemusí být pro většinu aplikací, které vyžadují spojení více článků do modulů, dostatečný, neznamená to, že článek sám o sobě není schopen přeměňovat sluneční záření na elektřinu.
(62)
Po poskytnutí konečných informací jeden vývozce dále uvedl, že články nejsou jen jiným typem modulu, ale že se jedná o zcela odlišný výrobek. Článek je v podstatě hlavní součástí modulu. Jakožto hlavní součást modulu nemůže být článek „zcela jiným výrobkem“, neboť moduly a články mají stejné základní vlastnosti, jež umožňují přeměňovat sluneční záření na elektřinu, jak je uvedeno v 60. bodě odůvodnění výše.
(63)
Tatáž strana tvrdila, že při výběru vzorků výrobců v Unii a čínských vývozců nebyl rozdíl mezi články a moduly vzat v úvahu. Proto měly být pro moduly a články stanoveny odlišné celní sazby. V této souvislosti je třeba konstatovat, že rozdíl mezi moduly a články byl při výběru vzorků výrobců v Unii a čínských vývozců zohledněn, jak je uvedeno v 10. a 14. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Avšak pouze z toho důvodu, aby byl vzorek reprezentativní, a neznamená to, že články a moduly by neměly být považovány za jeden výrobek, nebo že by pro ně měly být stanoveny samostatné celní sazby. Aby byla zajištěna reprezentativnost vzorku pro všechny typy výrobku, bylo skutečně důležité rozlišovat při jeho výběru mezi články a moduly. Vzhledem k tomu, že existovaly určité pochybnosti, zda články a moduly mají být považovány za jeden výrobek, nebo za dva samostatné výrobky, bylo nutné reprezentativnost pro oba možné výsledky.
(64)
Vyvážející výrobci tvrdili, že skutečnost, že závazek ukládá pro články a moduly rozdílné minimální dovozní ceny a objemy, údajně potvrzuje, že moduly a články jsou odlišné výrobky, které vyžadují dvě samostatná šetření. Rozdílné minimální dovozní ceny však pouze naznačují, že články a moduly jsou různé skupiny typů výrobku prodávané za různé ceny. Je proto třeba stanovit rozdílné ceny, aby byly minimální dovozní ceny smysluplné.
(65)
Skutečnost, že články a moduly představují rozdílné skupiny typů výrobků, nemá pro definici dotčeného výrobku až takový význam. Pro definici dotčeného výrobku postačuje, že výrobky mají stejné základní vlastnosti a konečné použití, což je případ modulů a článků, jak je uvedeno v 46. a 71. bodě odůvodnění.
(66)
Čínská vláda tvrdila, že se posouzení, zda články a moduly jsou jedním výrobkem, nezabývá řadou kritérií stanovených odvolacím orgánem ve věci ES - Azbest (7). Tato kritéria se používají pro definici „obdobného výrobku“, a nikoliv dotčeného výrobku. Jinými slovy, tato kritéria musí být použita pro definici obdobného výrobku, například obdobného výrobku vyráběného výrobním odvětvím Unie, který se poté porovná s dotčeným výrobkem, který vyvážejí čínští vyvážející výrobci. Tato kritéria proto nejsou pro definici dotčeného výrobku vhodná. Orgány každopádně podotýkají, že by uplatnění kritérií použitých ve věci ES - Azbest na definici dotčeného výrobku v daném případě nevedlo k jinému výsledku. První a druhé kritérium (vlastnosti, povaha a jakost respektive konečná použití) jsou totožná jako kritéria týkající se fyzikálních, chemických a technických vlastností a konečného použití, jež byla použita v předchozích bodech odůvodnění. Třetí kritérium (vkus a zvyky spotřebitele) není v daném případě použitelné, jelikož články jsou hlavní částí modulů; pokud jde o čtvrté kritérium, sazební zařazení, podotýká se, že články i moduly mohou být deklarovány pod podpoložkou 8541 40 90, zatímco položky v čísle 8501 jsou určeny pro elektrické generátory obecně, a nikoli pro solární produkty.
(67)
Jiné zúčastněné strany tvrdily, že objektivní použití kritérií, která vypracoval Soudní dvůr v předchozích věcech (8) údajně vede k závěru, že moduly a články jsou rozdílné výrobky. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že Soudní dvůr pouze uvedl řadu kritérií, která lze vzít v úvahu, neexistuje však povinnost použít ve všech případech všechna kritéria, jelikož ne všechna mohou být relevantní. Tato kritéria byla posouzena v 27. až 39. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, v nichž se konstatovalo, že v daném případě není řada kritérií relevantních. V rozsudku ve věci Brosmann bylo posouzení, zda do „dotčeného výrobku“ patří různé typy obuvi, rovněž provedeno na základě pouze tří kritérií, jež byla považována za relevantní. Jelikož zúčastněné strany neuvedly žádný důvod, proč objektivní použití kritérií vede k závěru, že moduly a články představují rozdílné výrobky, nelze toto tvrzení uznat.
(68)
Kromě toho je třeba připomenout, že články a moduly mají stejné základní konečné použití, tj. prodávají se za účelem jejich integrace do fotovoltaických solárních systémů. Výkon modulů bezprostředně souvisí s výkonem článků, jak je uvedeno v 28. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení.
(69)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že s ohledem na vyloučení destiček z definice výrobku a vzhledem k náročnosti výroby modulů z článků, je tvrzení, že články a moduly mají stejná konečná použití, rovněž nesprávné. Dále tvrdila, že hodnocení, že moduly a články mají stejné konečné použití, vychází z předpokladu, že destičky, moduly a články procházejí stejným výrobním procesem.
(70)
Za prvé je mylný závěr, že hodnocení, že moduly a články mají stejné konečné použití, je založeno na výrobním procesu. Přestože obě tvrzení jsou uvedena v témže 36. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, neznamená to, že jeden závěr je založen na druhém předpokladu. Z použití slova „mimoto“ ve druhé větě jasně vyplývá, že druhé prohlášení není založeno na prvním tvrzení. Obě tvrzení se navíc zabývají rozdílnými otázkami v části týkající se „konečného použití a vzájemné zaměnitelnosti“. První prohlášení týkající se výrobního procesu se zabývá vzájemnou zaměnitelností, zatímco druhé prohlášení se zabývá konečným použitím. Základní tvrzení, hodnocení, že moduly a články mají stejné konečné použití, je založeno na předpokladu, že destičky, moduly a články mají stejný výrobní proces, proto není správné.
(71)
Pokud jde o skutečné koncové použití článků a modulů, zúčastněné strany nezpochybňují, že moduly a buňky se prodávají za účelem jejich integrace do fotovoltaických solárních systémů. Potvrzuje se proto závěr, že moduly a články mají stejné konečné použití.
2.3.10. Produkty z tenkého filmu
(72)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že do definice dotčeného výrobku by měly být zahrnuty i produkty z tenkého fotovoltaického filmu, přičemž argumentovala tím, že mají stejné základní fyzikální, chemické a technické vlastnosti a stejné základní konečné použití.
(73)
Produkty z tenkého fotovoltaického filmu jsou z definice výrobku výslovně vyloučeny, viz 40. bod odůvodnění výše. Produkty z tenkého fotovoltaického filmu mají totiž v porovnání s dotčeným produktem odlišné fyzikální, chemické a technické vlastnosti. Jsou vyráběny odlišným výrobním procesem a nejsou vyráběny z krystalického křemíku, který je hlavní surovinou pro výrobu modulů a článků. Mají nižší účinnost přeměny a nižší výkon ve wattech, a proto nejsou vhodné pro stejné způsoby použití, jako jsou způsoby použití dotčeného výrobku. Na základě těchto skutečností musely být tyto argumenty zamítnuty.
2.3.11. Polotovary
(74)
Rovněž se tvrdilo, že články by měly být považovány za polotovary používané jako vstupní suroviny, zatímco moduly jsou konečné výrobky, a neměly by proto být považovány za jediný výrobek.
(75)
Jak bylo uvedeno výše, hlavním kritériem pro definici jediného výrobku jsou stejné fyzikální, chemické a technické vlastnosti a konečné použití. S ohledem na 47. až 49. bod odůvodnění výše se dospělo k závěru, že rozdíl mezi polotovary a hotovými výrobky proto není považován za určující prvek. Tento argument je proto třeba zamítnout.
2.3.12. Solární nabíječky
(76)
Jedna zúčastněná strana požadovala vyloučit solární panely určené výlučně k nabití 12 V baterií na základě toho, že mají odlišné konečné použití než moduly pro zapojení do elektrické sítě, neboť vyrábějí elektrický proud o mnohem nižším napětí, a proto se nehodí pro zapojení do elektrické sítě.
(77)
V souladu s oznámením o zahájení řízení jsou ze šetřeného výrobku vyloučeny přenosné solární nabíječky skládající se z méně než šesti článků a napájející přístroje elektřinou nebo sloužící k nabití baterií. Moduly skládající se z více než šesti článků určené pouze k nabití baterií mají stejné základní vlastnosti a stejný výkon jako moduly pro připojení do elektrické sítě. Je v nich použit obvod s napětím naprázdno, který má nižší napětí než obvod používaný v modulech pro připojení k síti. I přes tento rozdíl z šetření vyplynulo, že tento typ modulů lze připojit k elektrické síti. Nižší napětí může být snadno kompenzováno zvětšením rozměru článků a/nebo zvýšením počtu článků. Proto moduly určené k nabíjení baterií a skládající se z více než šesti článků spadají do definice dotčeného výrobku.
(78)
Zúčastněné strany rovněž tvrdily, že definice „solární nabíječky skládající se z méně než šesti článků“ je příliš úzká a měla by být rozšířena na výrobky s obdobnou funkcí, které do této definice zahrnuty nejsou, jako např. výrobky podobné velikosti, jež používají větší počet menších článků.
(79)
Zúčastněné strany dále uvedly, že definice „křemíkové fotovoltaické výrobky, jež jsou trvale zabudovány do elektrických spotřebičů“, je příliš úzká, jelikož vylučuje pouze kompletní elektrické spotřebiče, přičemž nejsou nutně vyloučeny solární komponenty určené k zabudování do elektrických spotřebičů.
(80)
Analýza tvrzení předložených různými zúčastněnými stranami skutečně ukázala, že je vhodnější definovat vyloučení takových výrobků na základě technických norem, než na základě počtu článků. Zejména bylo zjištěno, že vymezení výrobků, které by měly být vyňaty z oblasti působnosti opatření, lépe vyhovuje definice podle „normy IEC 61730-1 aplikační třída C“.
(81)
Po poskytnutí konečných informací byly obdrženy připomínky týkající se vyloučení, které vychází z výše uvedené mezinárodní normy. Uvádělo se, že místo odkazu na tuto normu by bylo vhodnější stanovit vyloučení na základě výstupního napětí a výkonu jako „moduly nebo panely s výstupním stejnosměrným napětím nepřesahujícím 50 V a výkonem nepřesahujícím 50 W určené výhradně pro přímé použití k nabití baterií v systémech se stejnými charakteristikami, pokud jde o napětí a výkon“. Toto tvrzení bylo možno uznat a vyloučení je s konečnou platností stanoveno podle této definice.
2.3.13. Střešní solární moduly
(82)
Jiná zúčastněná strana uvedla, že by z definice výrobku v rámci tohoto šetření měly být vyloučeny střešní solární moduly, jelikož tyto moduly spojují funkci solárního modulu s funkcí střešní tašky nebo krytiny. Nejsou proto přímo zaměnitelné s běžným solárním modulem.
(83)
Šetřením však bylo prokázáno, že běžné moduly i střešní solární moduly musí splňovat stejné elektrické normy. Ačkoli střešní solární modul nemůže být jednoduše nahrazen běžným modulem, může být nahrazen běžným modulem a střešními taškami nebo krytinami. Tyto výrobky proto mají stejnou základní technickou vlastnost, kterou je přeměna slunečního záření na elektřinu. Přidaná funkce, kterou jinak plní střešní materiál, se nepovažuje za podstatnou a neodůvodňuje vyloučení střešních solárních modulů z definice výrobku.
(84)
Po poskytnutí konečných informací tatáž zúčastněná strana tvrdila, že neexistence vzájemné zaměnitelnosti mezi střešními solárními moduly a běžnými solárními moduly naznačuje, že by střešní solární moduly měly být z oblasti působnosti opatření vyloučeny, a to s odkazem na věc týkající se obuvi (9) obecně, a konkrétně sportovní obuvi vyráběné speciální technologií („STAF“). Důvodů pro vyloučení obuvi STAF však byla celá řada a neexistenci vzájemné zaměnitelnosti nepovažoval Tribunál v rozsudku ve věci Brosmann (10) samu o sobě za dostatečný důvod a potvrdil, že i velmi rozdílné výrobky, jako je městská obuv a turistická obuv, mohou být skutečně považovány za dotčený výrobek v jednom antidumpingovém šetření navzdory svým rozdílům.
(85)
Zúčastněná strana mimoto uvedla, že neexistence výroby v Unii a skutečnost, že zúčastněná strana je držitelem práv k duševnímu vlastnictví, údajně potvrzuje, že střešní solární moduly jsou inovativní výrobky, které se liší od ostatních výrobků. Co se týče věci obuv zmíněné zúčastněnou stranou, Tribunál ve věci Brosmann rozhodl, že „skutečnost, že se ve Společenství tento typ obuvi nevyrábí, a existence patentu nejsou určující“ (11) Obuv s patentovanou technologií byla proto v tomto případě považována za dotčený výrobek.
(86)
Zúčastněná strana rovněž uvedla, že by střešní solární moduly měly být z definice dotčeného výrobku vyloučeny, jelikož jsou prodávány za podstatně vyšší ceny než běžné moduly. Ve výše zmíněné věci týkající se obuvi byla obuv STAF nad určitou cenu vyloučena z definice dotčeného výrobku. V tomto ohledu se uvádí, že střešní solární modul spojuje funkci solárního modulu s funkcí střešní tašky nebo krytiny, jak bylo uvedeno výše v 83. bodě odůvodnění. Přímé srovnání cen není proto smysluplné, jelikož přidaná funkce vede přirozeně k vyšším cenám.
(87)
V reakci na toto tvrzení zúčastněná strana uvedla, že na základě této argumentace by nebylo vůbec možné uplatnit cenové rozdíly jako dodatečný ukazatel, který odůvodňuje vyloučení z definice výrobku. Tento výklad je však příliš dalekosáhlý. V předchozím bodě odůvodnění se pouze uvádí, že v daném případě, kdy střešní moduly spojují funkci dotčeného výrobku a dalšího výrobku (v tomto případě střešní tašky nebo krytiny), není cena přirozeně smysluplným ukazatelem. To neznamená, že v jiných případech nemůže být cenový rozdíl užitečným ukazatelem při zjišťování, zda by měl být určitý výrobek vyloučen z definice dotčeného výrobku.
(88)
Zúčastněná strana rovněž uvedla, že by jejímu dodavateli střešních solárních modulů měl být umožněn přístup k závazku týkajícímu se minimální ceny. Zdá se však, že dotyčný čínský výrobce při šetření nespolupracoval a jako nespolupracující strana se nemůže závazku účastnit. Tuto žádost proto nebylo možné přijmout.
2.3.14. Monokrystalické a polykrystalické články
(89)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že se v Unii monokrystalické články nevyrábějí a že její vývoz monokrystalických článků nijak nekonkuruje výrobnímu odvětví EU. Z šetření však vyplynulo, že v Unii se ve skutečnosti monokrystalické články vyrábějí. Tento argument byl proto zamítnut. V každém případě podle rozhodnutí Tribunálu ve věci Brosmann není skutečnost, že se ve Společenství určitý typ výrobku nevyrábí, určující.
2.3.15. Doložka „odesílaný z“
(90)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že vzhledem k tomu, že šetření bylo zahájeno pouze ve vztahu k výrobkům pocházejícím z ČLR, je rozšíření rozsahu tohoto šetření na výrobky „odesílané z“ ČLR neodůvodněné.
(91)
Výrobky odesílané z ČLR však bylo zahrnuto již v počáteční fázi. V bodě 5 oznámení o zahájení řízení se uvádí, že „se společnosti, které dovážejí výrobek, který je předmětem šetření, z Čínské lidové republiky, avšak domnívají se, že část tohoto dovozu nebo dokonce celý tento dovoz nemá pro celní účely původ v Čínské lidové republice, vyzývají, aby se v rámci šetření přihlásily a poskytly všechny podstatné informace.“ Proto je zřejmé, že všechny společnosti odesílající zboží z ČLR měly ke spolupráci při tomto šetření příležitost. Dále vzhledem k tomu, že výrobek, který je předmětem šetření, často obsahuje komponenty a části z různých zemí, bylo v bodě 5 oznámení o zahájení řízení rovněž oznámeno, že „mohou být přijata zvláštní ustanovení“ zabývající se touto otázkou.
(92)
Usuzuje se proto, že všechny dotčené hospodářské subjekty byly náležitě informovány o možnosti, že s ohledem na výrobky odesílané z Číny mohou být případně přijata zvláštní ustanovení, a byly vyzvány, aby při šetření spolupracovaly. Šetření proto nebylo rozšířeno na výrobky „odesílané z Číny“, neboť ty jsou v něm zahrnuty od samého počátku.
(93)
Po poskytnutí informací zúčastněné strany namítaly, že bez ohledu na ustanovení v oznámení o zahájení řízení uvedená v 91. bodě odůvodnění, bylo šetření omezeno na výrobky pocházející z ČLR a neposuzovalo dopad výrobků odesílaných z ČLR.
(94)
V této souvislosti se uvádí, že k zajištění toho, aby během šetření byly posouzeny všechny výrobky odesílané z ČLR, a nikoli pouze výrobky pocházející z ČLR, byly přijaty tyto kroky:
-
Všechny společnosti, které dovážejí dotčený výrobek z ČLR, byly vyzvány, aby se v rámci tohoto šetření přihlásily bez ohledu na původ zboží.
-
V příloze A oznámení o zahájení řízení byli vývozci požádáni, aby předložili informace o všech výrobcích, které společnost vyrábí. Tyto informace nebyly omezeny na zboží pocházející z ČLR.
-
Na základě těchto informací, které se týkaly veškerého vývozu do EU bez ohledu na původ zboží, byl vybrán reprezentativní vzorek.
-
Výrobci zařazení do vzorku obdrželi dotazník pro „výrobce vyvážejí do Evropské unie“ a ČLR byla uvedena jako „dotčená země“, nikoli jako země původu. Bylo proto zřejmé, že byly prověřeny všechny výrobky bez ohledu na jejich původ.
(95)
Z výše uvedeného vyplývá, že se šetření týkalo všech výrobků pocházejících nebo odesílaných z ČLR, a že zjištění v rámci šetření, včetně ohledně subvencování a újmy, se týkají všech výrobků pocházejících nebo odesílaných z ČLR.
(96)
Po poskytnutí konečných informací zúčastněné strany uvedly, že podnět obsahoval pouze důkazy prima facie, které se týkaly pouze dovozu solárních panelů pocházejících z ČLR, a nikoli výrobků odesílaných z ČLR. V tomto ohledu je třeba objasnit, že se podnět skutečně vztahoval na výrobky „z ČLR“, což je patrné z úvodní stránky předložené žadatelem a označené razítkem. Této stránce předchází ve spisu stránka, která skutečně používá znění „pocházející z Čínské lidové republiky“. Tato stránka však nebyla součástí dokumentu, který předložil žadatel, ale byla přidána jako titulní stránka útvary Komise s uvedením názvu šetření místo zopakování názvu žadatele. Proto se má za to, že se podnět týkal všech výrobků z ČLR, ať už pocházely z ČLR, či nikoli.
(97)
Čínští vyvážející výrobci dále tvrdili, že nelze přiměřeně očekávat, že vyvážejícím výrobcům ve třetích zemích je známo, že by jejich výrobky rovněž mohly být předmětem šetření. V této souvislosti je třeba poznamenat, že se opatření nevztahují na výrobky v tranzitu ve smyslu článku V dohody GATT. Na vyvážející výrobce, kteří nevykonávají činnost v ČLR, se proto opatření nevztahují. Žádní vyvážející výrobci ve třetích zemích se mimoto nepřihlásili a neuvedli, že výrobky, které vyvážejí, podléhají příslušným opatřením.
(98)
Stejní vyvážející výrobci uvedli, že vyvážející výrobci ve třetích zemích nebyli vyzváni, aby se přihlásili, a že jim nebyla dána příležitost prokázat, že jejich výrobky nejsou subvencovány. Orgány se domnívají, že na vyvážející výrobce, kteří nevykonávají činnost v ČLR, se opatření nevztahují, jelikož se jejich výrobky v případě, že jsou odesílány z ČLR, považují za výrobky v tranzitu. Všichni ostatní vyvážející výrobci byli prostřednictvím oznámení o zahájení řízení informováni, že jejich činnosti jsou předmětem šetření.
2.3.16. Závěr
(99)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti je dotčený výrobek s konečnou platností definován jako krystalické křemíkové fotovoltaické moduly nebo panely a články typů používaných v krystalických křemíkových fotovoltaických modulech nebo panelech pocházející nebo odesílané z Čínské lidové republiky, ledaže by byly v tranzitu ve smyslu článku V GATT. Tloušťka článků nepřesahuje 400 mikrometrů. Tento výrobek v současnosti spadá pod kódy KN ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 a ex 8541 40 90.
(100)
Z definice dotčeného výrobku jsou vyloučeny tyto typy výrobků:
-
přenosné solární nabíječky skládající se z méně než šesti článků a napájející přístroje elektřinou nebo sloužící k nabití baterií,
-
produkty z tenkého fotovoltaického filmu,
-
krystalické křemíkové fotovoltaické výrobky, jež jsou trvale zabudovány do elektrických spotřebičů, jež mají jinou funkci než výrobu elektrické energie a které spotřebovávají elektřinu vyrobenou zabudovaným(i) krystalickým(i) křemíkovým(i) fotovoltaickým(i) článkem (články),
-
moduly nebo panely s výstupním stejnosměrným napětím nepřesahujícím 50 V a výkonem nepřesahujícím 50 W určené výhradně pro přímé použití k nabití baterií v systémech se stejnými charakteristikami, pokud jde o napětí a výkon.
3. SUBVENCOVÁNÍ
(101)
Žadatel tvrdil, že fotovoltaické odvětví je v ČLR ve značné míře subvencované státem a poukázal na řadu politických a plánovacích dokumentů, jakož i právních předpisů, na nichž je státní podpora v daném odvětví založena. Komise přezkoumala a analyzovala dokumenty uvedené v podnětu, jakož i další dokumenty předložené v průběhu šetření čínskou vládou a vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku a zjistila, že z řady z nich skutečně vyplývá, že fotovoltaické odvětví v ČLR využívá v mnoha oblastech preferenčního zacházení.
(102)
Čínská vláda zahrnula fotovoltaický průmysl mezi „strategická“ výrobní odvětví ve svém 12. pětiletém plánu (12). Čínská vláda rovněž vytvořila zvláštní plán pro solární fotovoltaické odvětví (spadající pod 12. pětiletý plán): 12. pětiletý plán pro solární fotovoltaické odvětví. V uvedeném plánu vyjádřila čínská vláda svoji podporu „hlavním podnikům“ (13) a „klíčovým podnikům“ (14), zavázala se „propagovat zavádění nejrůznějších politik na podporu fotovoltaického odvětví“ (15) a „vypracovat všeobecný návrh politik na podporu průmyslu, financí, daní…“ (16)
Rozhodnutí Státní rady č. 40 prohlašuje, že čínská vláda aktivně podpoří rozvoj nových odvětví energetiky a urychlí rozvoj odvětví solární energie (17), vyzývá všechny finanční instituce, aby poskytly úvěrovou pomoc podporovaným projektům (kategorie, do níž patří fotovoltaické projekty) a slibuje provádění „dalších preferenčních politik na podporované projekty“ (18). Jiné rozhodnutí Státní rady ze dne 10. října 2010 zmiňuje rozšíření „intenzity fiskální a finanční politiky pomoci“, vyzývá finanční instituce, aby „rozšířily úvěrovou pomoc“ a slibuje „využití fiskálních preferenčních politik, jako je kompenzace za riziko“ (19) pro nová strategická výrobní odvětví, mezi něž patří solární fotovoltaické odvětví. Národní plán pro střednědobý a dlouhodobý rozvoj v oblasti vědy a technologie (2006-2020) slibuje, že „politika financování bude na prvním místě“, že „podpoří finanční instituce, aby poskytovaly preferenční úvěrovou pomoc hlavním národním projektům v oblasti vědecké a technologické industrializace“, „podpoří finanční instituce, aby zlepšily a posílily finanční služby poskytované podnikům působícím v oblasti špičkových technologií“ a „zavede preferenční daňovou politiku v zájmu rozvoje podniků působících v oblasti špičkových technologií“ (20).
Rovněž zákon ČLR o vědeckém a technologickém pokroku uvádí řadu opatření na podporu strategických výrobních odvětví včetně solárního fotovoltaického odvětví. Mimo jiné uvádí, že stát poskytuje pomoc a dává pokyny finančním institucím, aby tyto mohly poskytnutím úvěrů podpořit odvětví využívající nové a špičkové technologie (21), dává pokyny politicky orientovaným finančním institucím, aby při nabízení finančních služeb (22) dávaly přednost rozvoji odvětví využívajících nové a špičkové technologie, stanoví „úrokovou diskontní sazbu a záruku pro půjčky“ poskytované některým podnikům a „zvláštní pomoc“ poskytovaná politicky orientovanými finančními institucemi projektům podporovaným státem. (23) Praktické provádění těchto opatření je podrobně popsáno níže.
3.1. Úvodní poznámky
(103)
Čínská vláda a čínští vyvážející výrobci zahrnutí do vzorku poskytli odpovědi na dotazník a souhlasili s inspekcemi na místě (24) za účelem ověření odpovědí.
(104)
Po analýze odpovědi na dotazník zaslala Komise čínské vládě písemné upozornění na nedostatky, oznámení o inspekci a následné upřesnění programu inspekce na místě. Komise poskytla čínské vládě dostatek času na přípravu a předložení vlastního vyjádření, kdykoli ji o to čínská vláda s uvedením důvodů požádala. Ve skutečnosti byla lhůta čínské vládě výrazně prodloužena, tj. lhůta pro odpověď na dotazník byla prodloužena o 30 dní, čímž byla konečná lhůta na předložení odpovědi na dotazník prodloužena na 69 dní a v případě odpovědi na písemné upozornění na nedostatky poskytla Komise čínské vládě 25 dní. Celkově měla tedy čínská vláda více než tři měsíce na to, aby Komisí požadované informace poskytla.
(105)
Během inspekce na místě u čínského ministerstva obchodu v Pekingu a čtyř finančních institucí (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank a SINOSURE) se Komise v souladu s článkem 11 a 26 základního nařízení snažila předložené informace ověřit na základě podkladů použitých při přípravě odpovědi čínské vlády. Předběžně přitom dospěla k závěru, že vzhledem k nedostatku informací a podkladů poskytnutých čínskou vládou nelze odpověď na dotazník řádně ověřit. Určité informace navíc nebyly předloženy vůbec, přestože o ně Komise výslovně požádala, a část dotazů zůstala jednoduše nezodpovězena. Čínská vláda byla následně upozorněna na důsledky nedostatečné spolupráce podle čl. 28 odst. 1 a 6 základního nařízení.
(106)
Čínská vláda rovněž uvedla, že Komise na ni ukládá neodůvodněnou zátěž a že v dotazníku a následném písemném upozornění na nedostatky požaduje nepodstatné a nadbytečné informace.
(107)
S ohledem na požadované informace je třeba poznamenat, že Komise žádala o informace, jež jsou pokládány za nezbytné pro reprezentativní zjištění, a zůstala ve svých požadavcích důsledná, když během šetření vyžadovala tytéž údaje a informace a čínskou vládu žádala o vysvětlení předložených informací a jejich vlivu na programy, jež byly předmětem šetření. Jinými slovy, Komise požadovala pouze informace, které byly nutné pro posouzení toho, zda dochází k subvencování, a v jaké míře je pro dotčený výrobek dostupné na základě údajných subvenčních programů uvedených v podnětu.
3.2. Nedostatečná spolupráce
(108)
Jak již bylo uvedeno v 106. bodě odůvodnění, v návaznosti na inspekce na místě dne 23. května 2013 Komise oznámila čínské vládě, že zvažuje možnost použití dostupných údajů v souladu s článkem 28 základního nařízení. Tento dopis Komise zaslala na základě svého předběžného závěru, že vzhledem k nedostatku informací a podkladů ze strany čínské vlády není možné odpověď na antisubvenční dotazník, písemné upozornění na nedostatky a další dostupná podání poskytnutá čínskou vládou v průběhu řízení řádně ověřit. Na místě bylo navíc zjištěno, že některé informace nebyly v odpovědi na dotazník a následných podáních ze strany čínské vlády poskytnuty, ačkoli Komise tyto informace výslovně požadovala. Kromě toho určité otázky zůstaly jednoduše nezodpovězeny. Možnost vycházet z dostupných údajů se týkala vládních plánů projektů, různých právních předpisů a dalších dokumentů; politiky preferenčních úvěrů, jiného financování, záruk a pojištění; oběžníků Čínské lidové banky; ověření u bank; pojištění vývozních úvěrů a ověření Sinosure; demonstračního programu „Golden Sun“; programů na osvobození od přímých daní či na jejich snížení; programů týkající se nepřímých daní a dovozního cla; poskytování vstupů za cenu nižší než přiměřenou: týká se polykrystalického křemíku, hliníkových výlisků a skla; a poskytování práv k užívání pozemků.
(109)
V dopise ze dne 3. června 2013 vznesla čínská vláda námitky proti předběžnému záměru Komise uplatnit ustanovení článku 28 základního nařízení, přičemž uvedla, že v daném případě neexistuje důvod pro to, aby se nepřihlíželo k předloženým informacím nebo dokonce pro to, aby se „vyplnily mezery v informacích“.
(110)
Čínská vláda tvrdila, že „pochybnosti“ o správnost informací, které pramení pouze ze skutečnosti, že Komise nebyla schopna tyto informace ověřit ke své „nejvyšší“ spokojenosti, by neměly vést k tomu, aby se k těmto informacím nepřihlíželo. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí, jelikož neodpovídá skutečnosti. Komise pochopitelně „nepřehlédla“ žádnou z informací pouze na základě toho, že ji nemohla ověřit při inspekci na místě. Pokud však bylo zjištěno, že informace a vysvětlení, které poskytla čínská vláda, jsou buď rozporuplné a/nebo neúplné ve srovnání s informacemi, jež má Komise k dispozici, a zároveň nebylo možné ověřit tyto informace během inspekce na místě, nemohla Komise uvedené informace přijmout jako takové. Každá informace je řádně zvážena v závislosti na stupni spolupráce ze strany čínské vlády. Rovněž je třeba poznamenat, že na rozdíl od tvrzení čínské vlády Komise nijak nehodnotila formát, v němž byly informace poskytnuty, ale spíše jejich správnost a/nebo úplnost.
(111)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že některé informace požadované Komisí představovaly takovou zátěž, že neměla praktickou možnost je poskytnout. V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise požadovala pouze informace nezbytné k ověření tvrzení žadatele (podložená důkazy prima facie), a poskytla čínské vládě dostatek času a příležitostí, aby takové informace předložila. Komise si je plně vědoma i toho, že vzhledem k značnému počtu podrobně vypracovaných tvrzení žadatele v daném případě musela od čínské vlády požadovat značný objem informací. Nicméně, jak bylo vysvětleno výše (104. až 107. bod odůvodnění), požadované informace nebyly nepřiměřené a pro jejich poskytnutí byla udělena patřičná lhůta.
(112)
Čínská vláda rovněž poukázala na rozdíl mezi nepřihlédnutím k předloženým informacím a doplněním obdržených informací o údaje ze záznamů. Jsouc si vědoma tohoto rozdílu a jednajíc v souladu s příslušnými ustanoveními článku 28 základního nařízení Komise musí zdůraznit, že, jsou-li předložené informace v rozporu s ostatními informacemi, jež se týkající stejné záležitosti a jež má Komisi k dispozici, nelze tyto informace doplnit. V takových případech (např. u předložených informací týkajících se vlastnické struktury bank) musela Komise rozhodnout, které z informací jsou spolehlivější. Komise zároveň dbala na to, aby použití dostupných údajů nebylo sankční a vycházelo údajů, které jsou skutečně dostupné.
(113)
Čínská vláda tvrdila, že Komise nemá žádný důvod pro to, aby v tomto případě považovala čínskou vládu za nespolupracující, neboť Komise zřejmě ignorovala či nepochopila svou povinnost zvážit „praktickou možnost“ čínské vlády odpovědět na daný požadavek. Podle čínské vlády představovalo šetření jako celek příliš velkou zátěž na to, aby spolupráce byla vůbec možná, přičemž Komise jakožto vyšetřující orgán opakovaně odmítla tuto zátěž ve spolupráci s čínskou vládou zmírnit. Toto tvrzení je založeno na nesprávném výkladu skutečností. Aby splnila své právní povinnosti po obdržení řádně doloženého podnětu a zároveň respektovala příslušnou judikaturu WTO, požadovala Komise od čínské vlády pouze informace nezbytné pro ověření a posouzení tvrzení v podnětu, doplněných o dostatečné důkazy. Komise nabídla svou pomoc čínské vládě v průvodním dopise k dotazníku i v samotném dotazníku. Rovněž v písemném upozornění na nedostatky bylo čínské vládě nabídnuto, aby se v případě jakýchkoli dotazů týkajících se požadovaných informací obrátila na Komisi. Komise také poskytla pro předložení informací výjimečně dlouhou lhůtu (viz 104. bod odůvodnění výše). Kromě toho v rámci daného šetření požadovala Komise od čínské vlády informace týkající se jednotlivých obchodních operací, pouze pokud jde o vývozce zařazené do vzorku, nikoliv všechny výrobce solárních panelů v Číně, čímž byl potenciální objem požadovaných informací z velké části snížen. Komise konstatuje, že čínská vláda očividně slučuje argumenty týkající se praktické možnosti poskytnout údaje s jinými otázkami.
Například na podporu svého tvrzení, že žádost Komise o informace o bankách a finančních institucích je nepřiměřená, uvádí zejména údajnou nedostatečnost podnětu, který podle ní vychází z „protiprávních rozhodnutí“ v případu bezdřevého natíraného papíru. Zdá se tedy, že stížnost čínské vlády souvisí s kvalitou důkazů pro zahájení řízení, nikoli s praktickou možností poskytnout informace. V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda zopakovala své tvrzení z předchozích podání, kde uvádí, že zahájení řízení v případě mnohých programů nesplňuje důkazní práh čl. 11 odst. 2 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, a Komise tudíž zahájením řízení, pokud jde o tyto programy, porušila čl. 11 odst. 3 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních. Komise na tato tvrzení již reagovala v dopise a memorandu, jež zaslala čínské vládě, a jelikož dopis ze dne 3. června 2013 žádná nová tvrzení nepřinesl, není třeba se stejnými tvrzeními znovu zabývat v tomto nařízení.
(114)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise jí neposkytla dostatek času na vyplnění dotazníku. Toto tvrzení je nepravdivé. Jak je uvedeno ve 104. bodě odůvodnění výše, Komise čínské vládě příslušné lhůty podstatně prodloužila, a poskytla jí tak maximální čas, který dovolovalo včasné dokončení případu. Lhůta pro vyplnění dotazníku a odpověď na upozornění na nedostatky byla výrazně delší než doba požadovaná podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
(115)
Čínská vláda tvrdila, že Komise nereagovala na její žádost o pomoc při určení relativní nezbytnosti odpovědí na dotazník, čímž chtěla čínská vláda předejít tomu, aby se vycházelo z dostupných údajů. Ve svém podání uvádí, že se obrátila na Komisi, aby jí vysvětlila účel určitých požadovaných informací, jakož i to, k jakým věcným zjištěním by vedly, aby tak mohla „zajistit co nejlepší spolupráci v rámci praktické možnosti a zároveň poskytnout nejdůležitější informace“. Komise pochopitelně nemohla vědět, k jakému závěru určitá informace povede, aniž by byla předem poskytnuta. Čínská vláda rovněž tvrdí, že Komise strukturovala dotazník tak, aby bylo „prakticky nemožné“ jej vyplnit, a že spekulativně shromažďuje informace. Tato tvrzení Komise kategoricky odmítá. Jak je vysvětleno výše, v dotazníku byly požadovány pouze informace nezbytné pro následná zjištění.
(116)
Čínská vláda dále uvedla, že Komise trvala na poskytnutí dokumentů, které čínská vláda nemohla ze zákona vyhotovit či si vyžádat jejich vyhotovení, přičemž v této souvislosti připomněla příslušné právní předpisy EU a WTO, podle nichž se nepřihlíží pouze k nepravdivým nebo zavádějícím informacím, a dodala, že neměla „praktickou možnost“ poskytnout určité informace, na které se vztahuje státní tajemství nebo jiné předpisy a jejichž šíření vnitrostátní právní předpisy přísně zakazují. Rovněž tvrdila, že příslušná ustanovení antidumpingové dohody WTO a dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, která uvádějí způsob poskytování důvěrných informací vyšetřujícím orgánům a „důvěrného zacházení“ s těmito informacemi, se ne vždy vztahují na případy, kdy mají být informace poskytnuty orgánem třetí země, v tomto případě čínskou vládou. Čínská vláda rovněž tvrdila, že pokud Komise odmítne uznat právní rozdíl mezi praktickou možností vlády poskytnout informace, které ze zákona nesmí uvolnit, a jinými důvěrnými informacemi, u nichž může při běžném průběhu šetření požadovat důvěrné zacházení, dostane se do rozporu s dohodou WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních.
(117)
Komise nepřehlédla žádné informace, které čínská vláda z jakéhokoli důvodu nepředložila, neboť jednoduše nelze přihlížet či nepřihlížet k informacím, které nebyly poskytnuty. Na druhou stranu, pokud čínská vláda nepředložila nebo neposkytla pro šetření určité informace, a informace podobné povahy měla Komise k dispozici z jiných zdrojů (většinou z veřejně dostupných zdrojů, ale také od spolupracujících vyvážejících výrobců či předložené některými bankami během šetření na místě), zahrnula Komise tyto informace do spisu a použila je při vyvozování svých závěrů. Komise nesouhlasí s tvrzením, že ustanovení antidumpingové dohody WTO a dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, která uvádějí způsob poskytování důvěrných informací vyšetřujícím orgánům a „důvěrného zacházení“ s těmito informacemi, se nevztahují na čínskou vládu. V této souvislosti čínská vláda uvádí, že spolupráce vlády by měla být stanovena na jiné úrovni než v případě vývozců a že vládě přísluší „minimální vstřícné jednání“, které nemohou vyžadovat vývozci. Pokud jde o vedení šetření ohledně vyrovnávacího cla, Komise nesouhlasí. Čínská vláda je v rámci řízení pro účely základního nařízení jednou ze zúčastněných stran a zároveň jako „zúčastněný člen“ je čínská vláda vázána ustanoveními a judikaturou WTO.
Článek 28 odst. 1 základního nařízení uvádí, že: „Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené tímto nařízením nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.“ Článek 12 odst. 7 dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních jasně odkazuje na důsledky nespolupráce vlády („zúčastněný člen“): „V případech, kdy zúčastněný člen nebo zúčastněná strana odmítne přístup k potřebné informaci nebo ji jinak neposkytne v rozumné době nebo významně brání šetření, mohou být předběžná a konečná, kladná nebo záporná zjištění učiněna na základě dostupných údajů.“ Jestliže tedy vyšetřující země, v tomto případě EU, využívá při šetření ohledně vyrovnávacího cla svých práv v rámci WTO a požaduje informace, které považuje za nutné pro účely šetření, podléhají vlády i vývozci stejné povinnosti spolupracovat. V průběhu šetření se čínská vláda při udávání důvodu neposkytnutí požadovaných informací pro účely ověření často odvolávala na pravidla o důvěrnosti, např. v případě oběžníků Čínské lidové banky. Je třeba poznamenat, že i když čínská vláda prohlašuje, že „ze zákona nesmí takové informace uvolnit“, je stále vázána svými povinnostmi v rámci WTO poskytnout informace, které jsou pro šetření považovány za nezbytné. V tomto ohledu nemůže vnitrostátní právo nebo vnitřní pravidla zprostit člena WTO jeho povinnosti v rámci WTO spolupracovat při šetřeních; v takových případech rozporu je čínská vláda povinna navrhnout způsob, jakým může být příslušná informace získána, aby ji bylo možné patřičně ověřit. Čínská vláda navíc toto své tvrzení nikdy skutečně nevysvětlila a neposkytla v tomto ohledu žádné důkazy (tj. právní ustanovení, které by jí „zakazovalo“ takovou informaci uvolnit).
(118)
Čínská vláda dále tvrdila, že oznámení o inspekci ze dne 25. května 2013 nebylo dostatečně podrobné a neobsahovalo konkrétní otázky, které měly být řešeny při inspekci na místě. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že ačkoli Komise nemá povinnost zaslat seznam všech otázek, jež budou kladeny během šetření na místě (a nepovažuje toto za vhodné), obsahovalo oznámení o inspekci ze dne 25. března 2013 značně konkrétní a podrobný seznam otázek a dokumentů, které budou řešeny v souladu s čl. 26 odst. 3 základního nařízení a požadavky WTO. V dopise bylo však jasně uvedeno, že seznam není úplný a že v závislosti na situaci se lze zabývat i jinými otázkami a důkazy. V tomto ohledu je rovněž nutno poznamenat, že před ověřením čínská vláda proti obsahu tohoto dopisu nic nenamítala, a poté odmítla projednat některé body, které v dopise výslovně zmíněny nebyly, jako např. informace o největších bankách v ČLR, úlohu Komunistické strany Číny v řízení některých bank nebo přístup některých bank k devizovým rezervám Státní správy devizových rezerv, a prohlásila, že není připravena odpovídat na dotazy týkající se těchto otázek.
(119)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise neprojevila během inspekce na místě flexibilitu a že „pro jakoukoli žádost o změnu ze strany čínské vlády stanovila nekompromisní lhůtu“. Ve stejném duchu tvrdila, že Komise nepřijala žádné z „funkčních“ řešení, která čínská vláda navrhla a která se týkala možnosti ověření údajů u národního statistického úřadu a odmítla poskytnout prodloužení lhůty do pondělí 22. dubna 2013, aby mohlo proběhnout ověření u národního statistického úřadu. Úředníci Komise navíc podle čínské vlády začínali s postupem ověřování téměř každý pracovní den se zpožděním, přičemž důvodem byly jejich pozdní příchody.
(120)
Pokud jde o výše uvedená tvrzení, Komise zdůrazňuje, že flexibilita, kterou na místě projevovali její úředníci, byla úplná a bezpodmínečná. Úředníci Komise mimořádně svolili, že ověří dokumenty a důkazy, které byla čínská vláda připravena předložit až po uzavření určité tematické oblasti, přičemž v řadě případů se jednalo o činnost mimo pracovní dobu. Takových případů, kdy bylo třeba přemístit se ve velmi pozdní hodinu na jiná místa za účelem provedení inspekce a/nebo se vrátit na místa, která úředníci Komise již navštívili a poskytli tak příležitost k ověření dokumentů, bylo několik. Čínská vláda bohužel tyto nabídky v daných případech nepřijala, z čehož jednoznačně vyplývá, že důvodem pro nepředložení dokumentů požadovaných Komisí nebylo časové omezení či neochota Komise tyto dokumenty ověřit. Pokud jde o zpoždění při zahájení ověřování na místě, Komise poznamenává, že úředníci se vždy dostavili včas, nicméně určitá zpoždění byla způsobena každodenními registračními postupy pro udělení přístupu na různá místa inspekce požadovanými čínskou vládou, případně tím, že úředníky Komise nikdo ze zástupců čínské vlády při jejich příchodu na místo inspekce neočekával, aby je doprovodil, a úředníci tak museli před začátkem inspekce dlouho vyčkávat. Komise rovněž konstatuje, že každý den ověřování na místě značně přesahovala běžnou pracovní dobu, a že to byla čínská vláda, kdo první den zrušil odpolední blok inspekce na místě, jelikož se zástupci ministerstva technologie rozhodli, že se inspekce nezúčastní (viz 122. bod odůvodnění). Pokud by čínská vláda přijala všechny opakované nabídky úředníků Komise ohledně ověření dokumentů po skončení pracovní doby, kontroly by trvaly déle. Nestalo se tak z důvodu nespolupráce čínské vlády.
(121)
Čínská vláda dále napadla postup Komise, na jehož základě nepřijímá nové dokumenty a důkazy pro ověření poté, co byl příslušný oddíl ověřování uzavřen. V této souvislosti je třeba upřesnit, že záměrem Komise není a nikdy nebylo přímo ignorovat takto poskytnuté informace. Komise vzala v úvahu všechny předložené informace, analyzovala jejich kvalitu (např. s výpisem z auditované účetní závěrky je nakládáno jinak než s jednoduchým souborem v Excelu nebo dokumentem ve Wordu s číselnými údaji, u nichž není doložen žádný oficiální zdroj) a přiřadila jim určitou váhu s ohledem na skutečnost, že tuto informaci nebyla schopna při inspekci na místě ověřit.
(122)
Pokud jde o šest dokumentů (25) předložených čínskou vládou v průběhu šetření a obsah, který čínská vláda odmítla během inspekce na místě projednat, čínská vláda tvrdila, že Komisi nic neopravňuje k tomu, aby použila dostupné údaje v souladu s článkem 28 základního nařízení. Rovněž tvrdila, že Komise nepomohla čínské vládě porozumět požadavku na předložení těchto dokumentů a prokázat, že všechny tyto dokumenty jsou relevantní, a to i přesto, že čínská vláda „výslovně vyzvala Komisi před zahájením ověřování, aby jí pomohla porozumět požadavku na předložení těchto dokumentů a prokázala, že všechny tyto dokumenty jsou relevantní“. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že všechny dokumenty se přímo týkají dotčeného odvětví (26), a jejich začlenění do rozsahu ověření bylo tedy důvodné.
Znění dopisu ze dne 11. dubna 2013, který čínská vláda zaslala Komisi, bylo navíc jiné než zmiňované znění dopisu ze dne 3. června 2013. Ve skutečnosti čínská vláda ve svém dopise ze dne 11. dubna 2013 uvedla, že ověřování uvedených dokumentů „je pozastaveno, ledaže Komise přesvědčivě prokáže souvislost těchto dokumentů pro stávající šetření, zejména ve vztahu k údajným subvencím“. Vzhledem k tomu, že všechny tyto dokumenty se přímo týkají dotčeného průmyslového odvětví a dokonce určitých subvenčních režimů, jako jsou preferenční úvěry či preferenční daňové režimy, jak je zřejmé z jejich znění, Komise nechápe, co dalšího k prokázání jejich opodstatněnosti dodat. Komisi překvapilo, že čínská vláda neměla problém s významem těchto dokumentů při jejich předložení, ale až tehdy, když Komise požádala o příslušná vysvětlení.
(123)
V dopise ze dne 23. května 2013 Komise uvedla, že jí nebylo umožněno, aby ověřila většinu předložených informací na základě původní dokumentace a podrobila je křížové kontrole s výchozími údaji použitými pro přípravu odpovědí čínské vlády, pokud jde o údaje o finančním trhu a finančních institucích v ČLR. Čínská vláda namítla, že vzhledem k „velmi obecné a nekonkrétní citaci“ neumožnila Komise čínské vládě smysluplně vyjádřit její připomínky, a tedy využít jejího práva na obhajobu. To tvrzení neodpovídá skutečnosti. V dotazníku Komise kladla velmi konkrétní otázky a v souladu s běžnou praxí mnohých vyšetřujících orgánů se snažila ověřit odpovědi čínské vlády při inspekci na místě.
(124)
Ve své odpovědi na dotazník čínská vláda uvedla, že „půjčky dotčenému průmyslovému odvětví tvoří velmi malý podíl všech poskytnutých půjček. Některé banky například v dodatečném dotazníku uvedly, že půjčky poskytnuté dotčenému průmyslovému odvětví tvoří méně než 1 % celkových půjček“. Během ověřování nebyla čínská vláda schopna podpořit toto tvrzení jakýmkoli důkazem a odkázala Komisi, aby se obrátila na banky.
(125)
Komise rovněž žádala o statistiky v souvislosti s půjčkami dotčenému odvětví. Čínská vláda tvrdila, že žádné takové záznamy nevede. Na dotaz Komise, zda se čínská vláda pokusila o vypracování této statistiky a vyžádala si od bank příslušné informace, odpověděl zástupce Čínské bankovní regulační komise (CBRC), jenž byl přítomen ověřování, že žádné takové informace nemá a že otázky ohledně statistiky přísluší jinému oddělení bankovní regulační komise. Čínská vláda neposkytla žádné statistiky, které byly požadovány v dotazníku a opakovaně při upozornění na nedostatky. V oznámení o inspekci Komise znovu uvedla, že toto téma bude pokryto.
(126)
Pokud jde o banky, Komise se rovněž během inspekce na místě dotazovala na posouzení rizika a bonity, celkovou provozní situaci, situaci řízení, úvěrový stupeň, finanční využití, schopnost splácet, záruky a obchodní spolupráci mezi bankami a dlužníky, jelikož čínská vláda vznesla ve své odpovědi na dotazník k těmto otázkám připomínky. Navzdory skutečnosti, že tato témata byla uvedena v oznámení o inspekci, nepředložila čínská vláda na podporu svých tvrzení ani v tomto případě žádné důkazy a Komisi odkázala na banky.
(127)
Ve své odpovědi na písemné upozornění na nedostatky poskytla čínská vláda určité informace týkající se vlastnického podílu vlády v některých bankách. Je třeba poznamenat, že původně čínská vláda v odpovědi na dotazník uvedla, že tyto informace nemá k dispozici a příslušné informace poskytla až poté, co Komise zdůraznila, že podle článku 24 zákona o komerčních bankách musí banky tyto informace oznamovat Čínské bankovní regulační komisí. Když se Komise během inspekce na místě dotazovala na zdroj těchto informací, přítomný zástupce Čínské bankovní regulační komise uvedl, že odpověď nezná, neboť za sběr podobných údajů odpovídá jiná organizační složka bankovní regulační komise. V souladu s článkem 2 Prozatímních nařízení týkajících se dozorčích orgánů v klíčových finančních institucích ve státním vlastnictví (předloženo bankou EXIM v odpovědi na písemné upozornění na nedostatky) „je seznam finančních institucí ve státním vlastnictví, do nichž Státní rada vysílá dozorčí orgány, doporučen správním orgánem pro dozorčí orgány ve finančních institucích ve státním vlastnictví“. Jelikož se toto právní ustanovení vztahuje na správní orgán pro dozorčí orgány ve finančních institucích ve státním vlastnictví, zdá se, že čínská vláda ví, které finanční instituce vlastní. Komise však tuto informaci nemohla ověřit či určit její zdroj z důvodu nedostatečné spolupráce ze strany čínské vlády. Veřejně dostupné informace naznačují, že kromě bank, které čínská vláda uvedla ve své odpovědi na písemné upozornění na nedostatky, existují i jiné banky ve státním vlastnictví (jež poskytly úvěry vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku) (27).
(128)
V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda tvrdila, že Komise ani v dotazníku ani v písemném upozornění na nedostatky nepožadovala „příslušné důkazy nebo údaje o zdrojích“ a „poté náhle tvrdí, že jí tyto příslušné důkazy nebo údaje o zdrojích chybí“. V zájmu vyjasnění dané záležitosti Komise uvádí, že podobně jako jiné vyšetřující orgány ověřuje během řízení údaje poskytnuté všemi stranami a že čínská vláda byla v tomto směru informována, neboť Komise již v dotazníku a v průvodním dopise k dotazníku upozornila, že odpovědi mohou být ověřovány. Navíc v oznámení o inspekci Komise zahrnula toto konkrétní téma mezi oblasti, které budou podléhat ověřování (28). Skutečnost, že Komise požaduje pro tvrzení učiněná čínskou vládou příslušné důkazy, zajisté nebyla pro čínskou vládu překvapením, ale standardním postupem, který Komise uplatňuje ve všech případech.
(129)
Když během ověřování požádala Komise čínskou vládu, aby předložila seznam deseti největších bank v ČLR a údaje o podílu na trhu, který zastupují, CBRC odpověděla, že je schopna tyto informace předložit, avšak že na danou otázku nemůže odpovědět, aniž by tato byla předložena v písemné podobě. Komise vysvětlila, že dotazy kladené ústně v průběhu inspekce na místě mají stejnou váhu jako jakékoli dotazy zaslané písemně, a poukázala na skutečnost, že v případě jiných ústně kladených otázek čínská vláda jejich písemné předložení nevyžadovala. I přes toto ujasnění čínská vláda příslušné informace neposkytla.
(130)
V dotazníku Komise požádala o dokumenty, které zakládají CBRC a udělují jí příslušný mandát. Čínská vláda předložila dokument ze shromáždění lidových zástupců, který pouze konstatuje, že má být vytvořena CBRC. Na dotaz Komise, zda existují nějaké další dokumenty upřesňující pověření a účel Čínské bankovní regulační komise, její zástupce přítomný během inspekce uvedl, že bankovní regulační komise se týká celá řada dalších právních předpisů, avšak, chtěla-li Komise tyto dokumenty získat, měla o ně požádat před inspekcí. Je třeba poznamenat, že v dotazníku Komise čínskou vládu žádala, aby „poskytla dokumenty, které zakládají Čínskou bankovní regulační komisi a udělují jí příslušný mandát“, a tudíž si tyto dokumenty vyžádala před uskutečněním inspekce.
(131)
Když Komise žádala o statistické údaje a zprávy od bank, které v období šetření poskytly úvěry vývozcům zařazeným do vzorku, poukázala přitom na článek 33 Zákona ČLR o regulaci a kontrole bankovního sektoru, (29) z něhož vyplývá, že CBRC tyto statistické údaje shromažďuje. Přítomný zástupce CBRC uvedl, že musí nejprve získat povolení od právního odboru, avšak do konce inspekce žádné informace v tomto ohledu neposkytl. Opět je třeba poznamenat, že Komise o tyto informace žádala v dotazníku a písemném upozornění na nedostatky, a v oznámení o inspekci uvedla, že statistické údaje budou předmětem ověření.
(132)
Čínská vláda dále uvedla, že prohlášení v podnětu o tom, že čínské banky jsou veřejnoprávními subjekty, vycházejí pouze z tvrzení o vlastnickém podílu státu, jež se navíc zakládá na „protiprávních“ rozhodnutích v případu bezdřevého natíraného papíru. Toto tvrzení je chybným výkladem skutečností uvedených v podnětu. Žadatel v podnětu nepoukazuje pouze na vlastnictví státu, ale mimo jiné i na úvěry poskytnuté bankami na základě politických směrnic vládním agenturám, které ukládají finančním institucím, aby zvýšily úvěry a půjčky podnikům na podporu nových technologií a výrobků (včetně fotovoltaického průmyslu). Zjištění z případu bezdřevého natíraného papíru, která shledávají čínské banky veřejnoprávními subjekty, vycházela z více prvků než z pouhého vlastnického podílu (např. vládní zásahy a vedení bank k tomu, aby prostřednictvím vládních plánů poskytovaly přímé preferenční úvěrové režimy papírenskému průmyslu), přičemž uvedená zjištění jsou v plném souladu s právními předpisy EU a WTO. Kromě toho byla zjištění o statusu státních bank jako veřejnoprávních subjektů rovněž potvrzena v případu oceli s organickým povlakem.
(133)
Čínská vláda rovněž dále tvrdila, že nemá praktickou možnost poskytnout informace o všech 3 800 bankách a finančních institucích, které v ČLR existují, a že CBRC navíc ani záznamy o podílu vládní účasti v bankách neuchovává. Komise nerozumí tomu, proč čínská vláda opakovaně odkazuje na všechny banky v ČLR v souvislosti s jejich vlastnictvím ze strany čínské vlády, pokud jsou požadované informace výslovně omezeny na banky „v nichž má čínská vláda přímý či nepřímý podíl“ (30). Jak je vysvětleno v 127. bodě odůvodnění výše, tvrzení čínské vlády, že CBRC (nebo jakýkoli jiný vládní orgán) neuchovává záznamy o vlastnickém podílu bank, se zdá být v rozporu s několika čínskými právními předpisy.
(134)
V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda zopakovala své tvrzení, že nemá právo požadovat od „nezávislých bank“, aby poskytly důvěrné informace, a poukázala na dopis, který údajně v této věci bankám zaslala. Je pravda, že v průběhu inspekce předložila čínská vláda originál dopisu určeného bankám, avšak když ji Komise požádala, aby prokázala, kterým bankám a finančním institucím tento dopis odeslala, nebyla čínská vláda schopna takové důkazy poskytnout. Čínská vláda rovněž tvrdila, že některé orgány uvedené v příloze 7 písemného upozornění na nedostatky nebyly bankami. Komise k tomuto tvrzení poznamenává, že uvedené instituce byly Evropské komisi oznámeny vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku jako instituce, které jim poskytly půjčky.
(135)
Čínská vláda tvrdila, že ani v dotazníku ani v upozornění na nedostatky Komise nikdy nevznesla otázku oběžníků Čínské lidové banky YinFa [2003] a [2004]. Je pravda, že v dotazníku žádala Komise o „nařízení/oběžníky/interní dokumentaci Čínské lidové banky týkající se regulace úrokových sazeb v ČLR“. Je ovšem zřejmé, že oba oběžníky spadají do této kategorie. Ve své odpovědi na písemné upozornění na nedostatky zmínila čínská vláda článek na internetové stránce Čínské lidové banky, který o jednom z oběžníků pojednává. Čínská vláda však žádné oběžníky Čínské lidové banky neposkytla a pouze uvedla údaje z jejích internetových stránek, které byly, pokud jde o řízení úrokových sazeb u úvěrů a vkladů v Číně v porovnání s oběžníky YinFa [2003] a [2004] dostupnými na internetu, neúplné. Rovněž je třeba poznamenat, že čínská vláda neodmítla předložit tyto dokumenty na základě toho, že na danou otázku nebyla připravena, ale spíše z důvodu údajné důvěrnosti oběžníků. V této souvislosti je třeba poznamenat, že požadavek čínské vlády týkající se důvěrnosti oběžníků Čínské lidové banky není v souladu s jejími vlastními postupy v rámci tohoto řízení. Ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací čínská vláda předložila plné znění jiného oběžníku Čínské lidové banky na podporu svého tvrzení, že zvláštní půjčky poskytnuté komerčními bankami ve státním vlastnictví byly zrušeny, přičemž důvěrnost vyžadovaná v případě jiných oběžníků nebyla v daném případě překážkou. Pokud jde o výtahy z internetových stránek Čínské lidové banky, Komise je vzala na vědomí a jejich obsah nijak neignorovala. Aby však měla o dané záležitosti úplné informace, požadovala rovněž údaje z uvedených dvou oběžníků, které doplňovaly informace předložené čínskou vládou.
3.3. Individuální zjišťování
(136)
Žádost o individuální zjišťování předložilo šest spolupracujících vyvážejících výrobců v souladu s čl. 27 odst. 3 základního nařízení, tj. společnosti CNPV Dongying Solar Power Co. Ltd., Jiangsu Runda PV Co., Ltd., Kinve Solar Power Co., Ltd (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd., Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd., and Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Žádosti těchto společností o individuální zjišťování nebylo možné vyhovět, neboť vzhledem k vysokému počtu údajných režimů subvencí a časově náročné povaze šetření by takové zajišťování představovalo nadměrnou zátěž a bránilo by dokončení šetření v rozumné době.
3.4. Konkrétní programy
(137)
Na základě informací uvedených v podnětu si Komise vyžádala informace týkající se těchto programů, v jejichž rámci byly údajně poskytovány subvence ze strany vládního orgánu:
i)
Úvěry v rámci preferenční politiky, jiné financování, záruky a pojištění
-
Politika preferenčních úvěrů
-
Poskytování úvěrových linek
-
Subvenční programy vývozních úvěrů
-
Vývozní záruky a pojištění pro zelené technologie
-
Výhody poskytované zprostředkováním přístupu k offshore holdingovým společnostem a splátky úvěru vládou
ii)
Grantové programy
-
Rozvojový fond pro výzkum v oblasti výrobků na vývoz
-
Subvence na rozvoj „známých značek“ a programu „China World Top Brands“
-
Fondy pro expanzi průmyslu v provincii Guandong
-
Demonstrační program „Golden Sun“
iii)
Programy osvobození od přímých daní a jejich snížení
-
Dva roky úplného a tři roky polovičního osvobození od daně pro podniky se zahraničními investicemi
-
Snížení daně z příjmů pro podniky se zahraničními investicemi orientované na vývoz
-
Úleva na dani z příjmu pro subjekty se zahraničními investicemi na základě zeměpisné polohy
-
Snížení daně pro podniky se zahraničními investicemi, které nakupují zařízení vyrobená v Číně
-
Zápočet daně u výzkumných a vývojových činností podniků se zahraničními investicemi
-
Vrácení daně za reinvestici zisků v případě podniků se zahraničními investicemi orientovanými na vývoz
-
Preferenční daňové programy pro podniky se zahraničními investicemi, které jsou označovány jako podniky využívající nejnovější a špičkové technologie
-
Snížení daní pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií a zapojené v definovaných projektech
-
Preferenční politika, pokud jde o daně z příjmu pro podniky v severovýchodním regionu
-
Daňové programy pro provincii Guandong
iv)
Programy týkající se nepřímých daní a dovozního cla
-
Osvobození od DPH a snížení dovozních cel při využívání dovezeného zařízení
-
Odpočty DPH pro podniky se zahraničními investicemi na nákup zařízení vyrobeného v Číně
-
Osvobození od DPH a od cla na nákupy fixních aktiv rámci programu fondů na rozvoj zahraničního obchodu
v)
Dodání zboží nebo poskytnutí služeb vládou za cenu nižší než přiměřenou
-
Dodání polykrystalického křemíku vládou za cenu nižší než přiměřenou
-
Dodání hliníkových výlisků vládou za cenu nižší než přiměřenou
-
Dodání skla vládou za cenu nižší než přiměřenou
-
Dodání elektrické energie vládou
-
Poskytování pozemků a práv k užívání pozemků za cenu nižší než přiměřenou ze strany vlády
3.4.1. Politika preferenčních úvěrů, jiné financování, záruky a pojištění
a) Nedostatečná spolupráce a využití dostupných údajů
- Finanční trh a instituce v Číně
(138)
Komise požádala čínskou vládu o informace týkající se podílu úvěrů poskytnutých bankami, v nichž je čínská vláda největším nebo jediným akcionářem, dále bankami, v nichž má čínská vláda podíl, avšak není jejich největším akcionářem, bankami, v nichž čínská vláda není akcionářem a bankami se zahraničním vlastníkem, jak pro výrobní odvětví jako celek, tak pro výrobní odvětví, jichž se toto řízení týká. Čínská vláda odpověděla, že záznamy o množstvích a procentních podílech úvěrů poskytovaných státem vlastněnými bankami neuchovává, a to ani v případě záznamů o půjčkách pro fotovoltaický průmysl. Čínská vláda žádný alternativní zdroj těchto informací neuvedla.
(139)
K úvodnímu antisubvenčnímu dotazníku připojila Komise zvláštní dotazník (dodatek A) určený pro banky/finanční instituce a požádala čínskou vládu, aby jej zaslala bankám/finančním institucím, které poskytly úvěry dotčeném průmyslovému odvětví. Účelem dodatku A bylo ověřit tvrzení žadatele, že čínské banky ve státním vlastnictví jsou veřejnoprávními subjekty. Komise rovněž vyhledala informace týkající se struktury vládního dozoru ve výše uvedených čínských bankách a provádění vládní politiky nebo sledování vládních zájmů, pokud jde o fotovoltaický průmysl (tj. složení správní rady a valné hromady, zápisy z valných hromad/zasedání správní rady, státní příslušnost akcionářů/členů vedení, politika poskytování úvěrů a posouzení rizik souvisejících s úvěry poskytnutými spolupracujícím vyvážejícím výrobcům). V reakci na dotazník předložila čínská vláda odpověď na dodatek A pouze v případě pěti bank (China Development Bank (CDB), EXIM Bank, Bank of Shanghai, Bank of China (31) a Huaxia Bank). Komise následně zopakovala původní žádost o informace v písemném upozornění na nedostatky. V zájmu usnadnění spolupráce zaslala Komise seznam bank/finančních institucí, které poskytly úvěry společnostem zařazeným do vzorku, a znovu požádala čínskou vládu, aby tento dodatek předala příslušným subjektům. Žádné další odpovědi na dodatek A však v reakci na písemné upozornění na nedostatky předloženy nebyly.
(140)
Komise si rovněž vyžádala informace o státním vlastnictví bank a finančních institucí. V odpovědi na dotazník čínská vláda uvedla, že žádné záznamy o vlastnických podílech neuchovává, a ani nenaznačila, jak takové informace získat. Poté, co Komise upozornila na skutečnost, že tyto informace banky povinně uvádějí ve svých stanovách, které jsou čínské vládě jakožto akcionáři přístupné, poskytla čínská vláda informace o vlastnických podílech u 16 bank. Nicméně pouze u pěti bank byly informace podloženy výročními zprávami, v ostatních případech čínská vláda k uvedeným informacím příslušné důkazy ani zdroje neposkytla. Pokud jde o ostatní banky, jež poskytly úvěr dotčenému průmyslovému odvětví, čínská vláda žádné informace o vlastnickém podílu nepředložila. Komise tedy přesnost a správnost vykázaných údajů týkajících se vlastnického podílu státu v těchto bankách a jiných finančních institucích nemohla ověřit.
(141)
Čínská vláda tvrdila, že rating BB použitý pro vyvážející výrobce (s ohledem na referenční úroveň) je „extrémně nevýhodný“ a že Komise „s ohledem na skutečnosti případu nevysvětlila, jak k takovému závěru dospěla, a na základě čeho stanovila, že jde o závěr správný a nejrozumnější. Čínská vláda rovněž tvrdila, že použitý postup vede k ‚nepřípustnému nepříznivému dopadu‘.“ Ačkoli bylo toto prohlášení učiněno ve vztahu k předchozím případům (tj. bezdřevému natíranému papíru) a před zveřejněním informací týkajících se ratingu použitého pro vyvážející výrobce v tomto šetření, je třeba zdůraznit, že Komise nepoužila „nepříznivé dostupné údaje“ ani v tomto případě ani v žádných jiných případech, na něž čínská vláda ve svých podáních odkazuje. Komise pouze ze zaznamenaných údajů vyvodila příslušné závěry, které ukázaly nedostatek posouzení úvěrového rizika, viz 175.-178. bod odůvodnění. Je třeba zdůraznit, že během období šetření zaznamenal čínský fotovoltaický průmysl značné ztráty a bylo jasné, že se nacházel ve velmi těžké finanční situaci. Několik posouzení úvěrového rizika poskytnutých společnostmi zařazenými do vzorku ukázalo, že hodnocení BB období šetření jakožto celku nebylo přiměřené. Některá posouzení úvěrového rizika jasně ukazují, že jisté skupiny byly více či méně nesolventní.
- Ověřování u bank
(142)
V oznámení o inspekci Komise uvedla, že plánuje ověření u bank, které odpověděly na dodatek A k dotazníku a které vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku poskytly značnou část úvěrů, tj. China Development Bank, Export-Import Bank of China, Bank of Shanghai and Huaxia Bank, a připojila podrobný seznam témat, které budou předmětem inspekce. Již v úvodním dotazníku pro čínskou vládu Komise jasně uvedla, že informace poskytnuté v odpovědi na dotazník mohou být předmětem ověření na místě. V oznámení o inspekci Komise rovněž uvedla, že čínská vláda „je žádána, aby poskytla všechny dostupné podpůrné dokumenty, které byly při přípravě věcných odpovědí použity, včetně původního zdroje dokumentů a žádosti“. Další dva hlavní poskytovatelé preferenčního financování vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku buď žádné z požadovaných informací nepředložily (Agricultural Bank of China) nebo byly informace předloženy jejich jménem bez možnosti ověření (Bank of China).
- Bank of Shanghai
(143)
V oznámení o inspekci ze dne 25. března 2013 informovala Komise čínskou vládu o svém úmyslu provést ověření u banky Šanghaj (dále jen „“) a nabídla, že v zájmu usnadnění průběhu inspekce na místě pro čínskou vládu prodlouží v případě nutnosti tuto inspekci do 22. dubna 2013 (32). Ve své původní odpovědi na oznámení o inspekci ze dne 5. dubna čínská vláda uvedenou inspekci u BoS nepotvrdila, ale dotázala se, zda by Komise byla ochotna provést zbývající část ověření u Bank of Shanghai v jiné lokalitě (tj. v Šanghaji namísto Pekingu). Pro usnadnění inspekce na místě Komise s touto žádostí výjimečně souhlasila, vyzvala však čínskou vládu, aby potvrdila inspekci v Šanghaji nejpozději do 9. dubna (tj. tři pracovní dny před zahájením inspekce v Pekingu), aby byl inspekční tým schopen tuto změnu v plánovaném ověřování z praktického hlediska zajistit. O skutečnosti, že BoS je dostupná pro inspekci dne 23. nebo 24. dubna, však čínská vláda informovala až dne 11. dubna (tj. jeden pracovní den před začátkem ověřování). Téhož dne Komise čínské vládě sdělila, že vzhledem k pozdnímu potvrzení již nebylo možné plán měnit. Kromě toho data navrhovaná čínskou vládou (tj. 23. nebo 24. dubna) přesahovala jak dobu dohodnutou mezi čínskou vládou a Komisí, během níž měla inspekce proběhnout, tak i časové prodloužení nabídnuté Komisí. V důsledku toho nemohla Komise odpověď BoS na dodatek A ani údaje o úvěrech, které tato banka poskytla vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku, ověřit. Komise proto dopisem ze dne 23. května 2013 čínskou vládu vyrozuměla, že v případě neověřených informací předložených BoS zvažuje použití článku 28 nařízení (ES) č. 597/2009.
(144)
V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda uvedla, že ověření údajů u BoS neproběhlo kvůli nepružnosti Komise, která pro inspekci nenavrhla žádné alternativní datum a jednoduše „odmítla ověření u Bank of Shanghai provést“. Tato tvrzení jsou nepravdivá. Komise v oznámení o inspekci jasně uvedla, že původně byla pro ověření u bank navržena data 17. a 18. dubna 2013 s možností přidání dalšího dne 22. dubna, přičemž bylo na čínské vládě, aby k návštěvě bank navrhla vhodnou dobu v průběhu celého období ověřování (tj. úplný pracovní týden plus další den). Čínská vláda navrhla pro inspekci u BoS data mimo toto období, a učinila tak jeden pracovní den před začátkem ověřování. Komise je toho názoru, že flexibilita, kterou nabídla, byla více než dostatečná; na rozdíl od tvrzení čínské vlády totiž pro inspekci u BoS navrhla celkem šest alternativních dnů.
- Hua Xia Bank
(145)
V dopise ze dne 23. května 2013 sdělila Komise čínská vládě, že není schopna ověřit některé části odpovědi Huaixia Bank (dále jen „Huaxia“) k dodatku A, zejména pokud jde o vlastnické struktury, posouzení bonity vyvážejících výrobců zařazených do vzorku a pojištění rizika požadované od různých výrobních odvětví a zejména od dotčeného odvětví.
(146)
Ve své odpovědi ze dne 3. června 2013 čínská vláda uvedla, že Huaxia Komisi objasnila vlastnickou strukturu a poskytla další podrobnosti a vysvětlení ohledně jejích akcionářů a že posouzení bonity klienta je kryto bankovním tajemstvím a smluvními dohodami mezi bankami a jejich zákazníky.
(147)
Pokud jde o strukturu vlastnictví, je třeba poznamenat, že Huaxia ve své odpovědi na dodatek A uvádí, že je korporační bankou „bez jakéhokoli státního podílu“ a žádné informace o vlastnickém podílu státu, přestože ji o to Komise zvláště žádala v dodatku A, neposkytla. Komise zdůraznila, že toto je v rozporu s ostatními informacemi, které poskytla čínská vláda a že Huaxia připustila, že někteří z akcionářů jsou ve vlastnictví státu a o některých z nich předložila informace v čínštině. Z informací předložených Huaxia není stále zřejmé, jaký je podíl státního vlastnictví banky.
(148)
Pokud jde o posouzení bonity, Komise podotýká, že banka poskytla dokumenty ohledně jedné ze společností (poté, co v zájmu ochrany její totožnosti provedla v dokumentu některé změny), zatímco u ostatních požadovaných dokumentů tvrdila, že jsou kryti tajemstvím a smluvními dohodami mezi bankami a jejich zákazníky. Je těžké porozumět tomuto rozdílnému přístupu.
- Export Import Bank of China
(149)
V dopise ze dne 23. května 2013 informovala Komise čínskou vládu o tom, že odpovědi Export-Import Bank of China (dále jen „EXIM“) na dodatek A a písemné upozornění na nedostatky byly neúplné a že EXIM nepředložila některé dokumenty, o něž Komise výslovně žádala, tj. stanovy, Oznámení o založení Export-Import Bank of China vydané Státní radou nebo Opatření Export-Import Bank of China týkající se řízení úvěrů pro prodejce, kteří vyvážejí výrobky špičkových technologií. Pokud jde o stanovy, čínská vláda uvedla ve svém dopise ze dne 3. června 2013, že EXIM nemůže tyto stanovy (jež jsou součástí dokumentu týkajícího se vnitřního řízení) s ohledem na interní předpisy předložit, a odkázala na internetovou verzi, která byla údajně k dispozici k nahlédnutí na laptopu poskytnutém bankou EXIM v průběhu inspekce. Komise se domnívá, že toto vysvětlení je matoucí a postrádá smysl. Pokud byl dokument v průběhu inspekce dostupný online, nevidí Komise žádný důvod, proč nemohl být předložen dříve, jak bylo opakovaně požadováno v dotazníku, upozornění na nedostatky a znovu během ověřování. Tvrzení, že banka zpřístupnila daný dokument na laptopu během ověřování, je nepravdivé. EXIM prohlásila, že Komise měla daný dokument přezkoumat online, avšak její úředník prý uvedl, že na místě kontroly nemají přistup k internetu. Kromě toho EXIM žádný odkaz na internetovou verzi stanov neposkytla.
(150)
Rovněž u dalších dvou dokumentů EXIM uvedla, že je vzhledem k jejich důvěrné povaze a vnitřním pravidlům nelze poskytnout. Banka EXIM sama v odpovědi na písemné upozornění na nedostatky prohlásila, že „EXIM byla založena a je provozována v souladu s Oznámením o založení Export-Import Bank of China vydané Státní radou a stanovami Export-Import Bank of China“. Proto byly stanovy považovány za základní dokument pro ověření tvrzení uvedených v podnětu, podle nichž je EXIM veřejnoprávním subjektem. Komisi však byl přístup k tomuto dokumentu odmítnut. V této souvislosti je třeba poznamenat, že další banka zajišťující politiku státu, tj. China Development Bank, poskytla podobný dokument týkající se jejího založení a v rámci daného šetření bylo rovněž předloženo několik dalších oznámení Státní rady. Ani EXIM nepodpořila svá prohlášení o důvěrnosti žádným důkazem. Kromě toho, jak bylo vysvětleno v 117. bodě odůvodnění, se vlády nemohou jednoduše odvolávat na interní pravidla, aby se tak vyhnuly povinnostem vyplývajících z dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních a ze základního nařízení. Totéž platí pro případ Opatření Export-Import Bank of China týkající se řízení úvěrů pro prodejce, kteří vyvážejí výrobky špičkových technologií, kdy EXIM své tvrzení o důvěrnosti nepodpořila žádným důkazem a dokonce odmítla projednat účel tohoto dokumentu.
(151)
EXIM rovněž nebyla schopna poskytnout informace o složení správní rady a dozorčí rady, o něž byla opakovaně žádána, a uvedla, že „složení správní rady se mění“ a že otázky Komise týkající se příslušnosti členů rady ke Komunistické straně Číny „jsou v kontextu antisubvenčního šetření invazivní a nevhodné otázky“. Skutečnost, že složení správní rady se mění, není pro účely tohoto šetření relevantní. Důležité naopak je, v jaké míře je v řídící a dozorčí radě EXIM zastoupen stát; čínská vláda a EXIM však tyto informace odmítly poskytnout. Komise se rovněž domnívá, že členství vrcholného vedení EXIM (a všech bank v této záležitosti) v Komunistické straně Číny je pro účely stanovení vlivu státu na řízení bank velmi relevantní. Vzhledem k tomu, že podle Ústavy Komunistické strany Číny „musí strana podporovat a zlepšit základní ekonomický systém, kde veřejné vlastnictví hraje zásadní úlohu a různá hospodářská odvětví se vyvíjejí vedle sebe…“ (33), bylo přezkoumání vlivu Komunistické strany Číny v EXIM považováno pro účely tohoto šetření a zejména pro posouzení úrovně státní kontroly bank za nezbytné.
(152)
Co se týče statistiky o vývozu různých kategorií výrobků, která byla požadována již v dotazníku a kterou je EXIM ze zákona povinna hlásit CBRC, uvedla čínská vláda ve svém dopise ze dne 3. června 2013, že na přípravu těchto informací je zapotřebí více času. Je třeba poznamenat, že jelikož Komise tyto informace požadovala již v počátečním dotazníku, měla čínská vláda více než tři a půl měsíce na jejich přípravu, nicméně tak neučinila. EXIM tvrdila, že „tento typ informací lze najít ve výročních zprávách“, což ale není pravda. Informace ve výročních zprávách, na něž čínská vláda odkazuje, se týkají jiných období než informace požadované Komisí v dotazníku a během inspekce na místě.
(153)
Čínská vláda správně uvedla, že v odpovědi na dotazník předložila mimo jiné výši vývozních úvěrů souvisejících s vývozem mechanických a elektrických výrobků a výrobků špičkových technologií. Je třeba poznamenat, že Komise předložení těchto údajů nikdy nezpochybnila. Namítla však, že v okamžiku, kdy se pokusila příslušné údaje ověřit během inspekce na místě, nebyla EXIM schopna předložit žádné důkazy a ani vysvětlit, odkud tyto údaje pocházejí. Podobně nebylo Komisi umožněno ověřit údaje týkající se podílu vývozních úvěrů pro fotovoltaické výrobní odvětví, které čínská vláda uvedla v odpovědi na dotazník. Je zajímavé, že EXIM nepovažovala žádné z těchto údajů za důvěrné, avšak když ji Komise požádala, aby poskytla příslušné zdroje pro jejich ověření, EXIM toto odmítla, neboť se prý jedná o důvěrné informace. Stejné argumenty použila EXIM v případě výše vývozních úvěrů poskytnutých výrobcům zařazeným do vzorku a spolupracujícím výrobcům. Číselné údaje sice uvedla v odpovědi na písemné upozornění na nedostatky, avšak jejich ověření Komisi neumožnila s ohledem na jejich údajnou důvěrnou povahu. Většinu statistických údajů předložených EXIM nebylo možné ověřit.
(154)
EXIM rovněž odmítla vysvětlit a příslušnými důkazy podpořit úvěrové ratingy vyvážejících výrobců zařazených do vzorku a analýzy, které vedly k těmto hodnocením.
- China Development Bank (dále jen „CDB“)
(155)
V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda vyjádřila znepokojení nad tím, že Komise žádá „osobní otázky týkající se stranické příslušnosti členů správní a dozorčí rady a vrcholného vedení“. Toto tvrzení je nesprávné. Otázky týkající se vazby členů představenstva a vrcholného vedení na Komunistickou stranu Číny byly čistě technické povahy, a jak je vysvětleno ve 151. bodě odůvodnění, důvodem tohoto zjišťování bylo vymezit úlohu této strany v čínské ekonomice.
(156)
Během šetření se Komise pokusila ověřit posouzení bonity vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. CDB poskytla některé obecné informace, ale zveřejnit jakékoli informace týkající se posouzení bonity vyvážejících výrobců zařazených do vzorku nebo hodnocení rizik či hodnotící zprávy fotovoltaického odvětví odmítla.
(157)
V odpovědi na písemné upozornění na nedostatky předložila CDB číselné údaje o pojistném rizika požadovaném od dotčeného výrobního odvětví. Během ověřování CDB svoji odpověď v této souvislosti opravila, ale pro uvedené číselné údaje neposkytla žádné příslušné důkazy ani vysvětlení, z čeho vycházejí, přestože ji o to Komise během inspekce na místě opakovaně žádala.
b) Čínské banky ve státním vlastnictví jsou veřejnoprávními subjekty.
(158)
Žadatel tvrdí, že čínské banky ve státním vlastnictví jsou v ČLR veřejnoprávní subjekty ve smyslu čl. 2 písm. b) základního nařízení.
(159)
Odvolací orgán WTO ve své zprávě „Spojené státy - Konečná antidumpingová a antisubvenční cla na některé výrobky z Číny“ (34) (zpráva odvolacího orgánu) definoval veřejnoprávní subjekt jako entitu, která „má či vykonává vládní pravomoci nebo je jimi pověřena“. Podle odvolacího orgánu může důkaz o tom, že vláda vykonává účinnou kontrolu nad subjektem a jeho chováním, sloužit jako důkaz, že daný subjekt má vládní moc a tuto moc uplatňuje při výkonu vládních funkcí. Jestliže z důkazů vyplývá, že existuje celá řada formálních indicií státní kontroly a rovněž existují důkazy, že takováto kontrola je vykonávána účinným způsobem, pak lze na základě těchto důkazů dojít k závěru, že dotčený subjekt vykonává vládní moc (35). Podle odvolacího orgánu je pro veřejnoprávní orgány rovněž charakteristický „výkon vládních funkcí“ (36), které by „za běžných okolností v rámci právního řádu příslušného člena byly vládní praxí“ (37).
(160)
Následná analýza se zaměřila na to, zda dotčené komerční banky ve státním vlastnictví vykonávají funkce, jež jsou v Číně běžně považovány za součást výkonu státní moci a v případě, že ano, zda přitom jednají z pověření vlády. Šetření zjistilo, že vládní zásahy jsou pro čínský finanční trh charakteristické, neboť většina významných bank je ve státním vlastnictví. Čínské orgány předložily pouze velmi omezené informace k podílníkům, resp. vlastnické struktuře bank v ČLR. Jak je však uvedeno dále, Komise shromáždila všechny dostupné údaje, aby dospěla k reprezentativnímu zjištění. Při analýze, zda mají banky vládní pravomoci nebo zda jsou jimi pověřeny či je vykonávají (jakožto veřejnoprávní subjekty), Komise nezjišťovala pouze informace týkající se státního vlastnictví bank, ale také další parametry, jako je zastoupení vlády ve správní radě, vládní dozor nad činností, provádění vládní politiky nebo sledování vládních zájmů a skutečnost, zda byl příslušný subjekt zřízen na základě právního předpisu.
(161)
Z dostupných informací lze vyvodit závěr, že banky ve státním vlastnictví mají v ČLR největší podíl na trhu a jsou na čínském finančním trhu předními aktéry. Podle průzkumu bankovního sektoru ČLR, který v roce 2006 provedla Deutsche Bank (38), může podíl bank ve státním vlastnictví dosahovat více než 2/3 čínského trhu. Ke stejnému tématu přezkum WTO týkající se čínské obchodní politiky uvádí, že „dalším významným rysem čínského finančního sektoru je vysoký stupeň státního vlastnictví“ (39) a že „ve struktuře trhu čínského bankovního sektoru, který je ovládán bankami ve státním vlastnictví, nedošlo k žádným velkým změnám“ (40). Je třeba poznamenat, že pět největších komerčních bank ve státním vlastnictví (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications a Industrial and Commercial Bank) zjevně představuje více než polovinu čínského bankovního sektoru (41). Vlastnický podíl vlády v pěti největších bankách ve státním vlastnictví byl rovněž potvrzen čínskou vládou v její odpovědi na písemné upozornění na nedostatky.
(162)
Komise rovněž požádala o informace týkající se struktury vládního dozoru ve výše uvedených čínských bankách a provádění vládní politiky nebo sledování vládních zájmů, pokud jde o fotovoltaický průmysl (tj. složení správní rady a valné hromady, zápisy z valných hromad/zasedání správní rady, státní příslušnost akcionářů/členů vedení, politika poskytování úvěrů a posouzení rizik souvisejících s úvěry poskytnutými spolupracujícím vyvážejícím výrobcům). Nicméně jak je uvedeno ve 139. bodě odůvodnění výše, čínská vláda poskytla v tomto ohledu jen velmi omezené informace a neumožnila ověřit velkou část předložených informací. Komise musela tudíž použít údaje, které jí byly dostupné. Na základě dostupných údajů dospěla Komise k závěru, že výše uvedené banky podléhají vládnímu dozoru prostřednictvím vlastnictví, správní kontroly jejich „obchodního“ chování včetně mezních hodnot stanovených pro vklady a úrokové sazby úvěrů (viz 164. - 167. bod odůvodnění níže) a v některých případech dokonce na základě stanov (42).
Zdrojem relevantních údajů, o něž se opírají výše uvedená zjištění, byly informace od čínské vlády, výroční zprávy čínských bank, jež předložila buď čínská vláda nebo jsou veřejně dostupné, dále informace z průzkumu, který v roce 2006 provedla Deutsche Bank o čínském bankovním sektoru (43), přezkumu politiky WTO týkající se Číny (2012) (44), zprávy Světové banky Čína 2030 (45) nebo hospodářského přehledu OECD týkajícího se Číny (46), z informací od spolupracujících vyvážejících výrobců a údajů v podnětu. Pokud jde o zahraniční banky, připadá na ně v čínském bankovním sektoru podle nezávislých odhadů jen malý podíl, a hrají tedy při poskytování úvěrů podle politického záměru jen nevýznamnou roli; podle relevantních údajů by tento podíl mohl činit pouhé 2 % čínského trhu (47). Relevantní veřejně dostupné informace dále potvrzují, že zejména velké čínské komerční banky nadále spoléhají na to, že se v případě nedostatečné kapitálové přiměřenosti v důsledku úvěrové expanze postarají o navýšení kapitálu jejich podílníci ve státním vlastnictví a vláda (48).
(163)
V této souvislosti je třeba uvést, že většina bank, které úvěrovaly spolupracující vyvážející výrobce, je ve státním vlastnictví. Na základě dostupných informací (49) bylo zjištěno, že velkou většinu úvěrů spolupracujícím vyvážejícím výrobcům poskytly banky ve státním vlastnictví a jiné státem vlastněné subjekty. Jedná se především o největší komerčních banky a banky spojené s vládní politikou v ČLR jako China Development Bank, EXIM Bank, Agricultural Bank of China, Bank of China, China Construction Bank a Industrial and Commercial Bank of China. Pokud jde o ostatní dotčené banky ve státním vlastnictví, Komise požádala o stejné informace týkající se vládního dozoru a provádění vládní politiky nebo sledování vládních zájmů, pokud jde o fotovoltaické odvětví, jak bylo uvedeno výše. Žádné takové podrobné informace nebyly poskytnuty. Proto byl učiněn závěr, že tyto banky jsou kontrolovány vládou. Že se jedná o účinnou kontrolu, dokazuje mimo jiné vládní politika na podporu dotčeného odvětví, která dává bankám pokyn, aby byly patřičně nápomocné (viz 102. bod odůvodnění). Z těchto důvodů by komerční banky ve státním vlastnictví a banky zajišťující vládní politiku V ČLR měly být považovány za veřejnoprávní subjekty.
(164)
Další známkou zapojení čínské vlády do čínského finančního trhu je úloha, kterou sehrává Čínská lidová banka při určování konkrétních limitů pro způsob stanovení úrokových sazeb a jejich fluktuace. Šetření totiž zjistilo, že uvedená banka má konkrétní pravidla, jež pohyb úrokových sazeb v ČLR regulují. Podle dostupných informací je úprava těchto pravidel obsažena v Oběžníku Čínské lidové banky o otázkách úpravy úrokových sazeb u vkladů a úvěrů - YinFa [2004] č. 251. Finanční instituce mají podle nich stanovit své úrokové sazby v určitém rozmezí, jež je odvozeno od základní úrokové sazby Čínské lidové banky. V případě úvěrů od komerčních bank a komerčně spravovaných úvěrů od bank spojených s vládní politikou není stanoveno horní, nýbrž jen dolní limitní rozmezí. V případě městských a venkovských úvěrových družstev je stanoveno horní i dolní limitní rozmezí. V případě preferenčních úvěrů a úvěrů, pro něž Státní rada vydala zvláštní úpravu, se úrokové sazby nesmějí pohybovat směrem nahoru. Komise žádala čínskou vládu o vysvětlení k definicím a formulacím, jež jsou obsaženy ve výše uvedeném oběžníku, a k právnímu předpisu, který oběžníku č. 251 předcházel (Oběžník Čínské lidové banky o rozšíření rozmezí pro pohyb úrokových sazeb u úvěrů poskytovaných finančními institucemi - YinFa [2003] č. 250). Nicméně, jak je popsáno ve 135. bodě odůvodnění výše, čínská vláda tyto oběžníky odmítla poskytnout, a Komisi tak znemožnila ověřit jejich obsah a hledat vysvětlení. Vzhledem k tomu, že čínská vláda nepředložila v tomto ohledu žádné příslušné informace, které by naznačovaly, že situace se od března 2013, kdy Komise dokončila své antisubvenční šetření ohledně oceli s organickým povlakem (50), změnila, dochází se k závěru, že Čínská lidová banka je zapojena do určování úrokových sazeb komerčními bankami ve státním vlastnictví a rovněž tyto sazby ovlivňuje. Čínská vláda nepředložila žádné důkazy o tom, že by se situace zjištěná v šetření týkajícím se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem změnila. Proto byl na základě dostupných údajů a jiných důkazů uvedených výše učiněn závěr, že pokud jde o postup použitý pro stanovení úrokových sazeb, byla situace stejná během celého období šetření.
(165)
Limity úrokových sazeb společně se stropy pro sazby z vkladů vytvářejí situaci, kdy banky mají zaručený přístup k levnému kapitálu (vzhledem k nařízení o sazbách z vkladů) a jsou schopny půjčovat vybraným výrobním odvětvím za výhodné sazby.
(166)
Na banky se rovněž vztahují právní předpisy, které mimo jiné vyžadují, aby vykonávaly úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství (51), poskytovaly úvěrovou pomoc podporovaným projektům (52) či upřednostňovaly rozvoj výrobních odvětví využívajících nové a špičkové technologie (53). Banky jsou povinny tato pravidla dodržovat. Vyvážející výrobci zařazení do vzorku patří jak do kategorie podporovaných projektů, tak do kategorie výrobních odvětví využívajících nové a špičkové technologie.
(167)
Z různých nezávislých zdrojů informací vyplývá, že vliv státu na čínský finanční sektor je značný a trvající. Například i) pracovní dokument MMF 2006 uvádí, že liberalizace bank v ČLR je neúplná a úvěrové riziko není náležitě zohledněno (54); ii) zpráva MMF 2009 zdůrazňuje, že v Číně chybí liberalizace v oblasti úrokových sazeb (55); iii) zpráva MMF 2010 o zemích uvádí, že investiční náklady v Číně jsou relativně nízké, přidělování úvěrů se často řídí jinými než cenovými hledisky a vysoké úspory společností částečně souvisí s nízkými náklady na různé vstupy (včetně kapitálu a půdy) (56); iv) zpráva OECD o čínské ekonomice za rok 2010 (57) a pracovní dokument hospodářské sekce OECD č. 747 o reformách čínského finančního sektoru (58) uvádí, že dominantním vlastníkem finančních institucí zůstává stát; nabízí se tudíž otázka, do jaké míry vycházejí rozhodnutí bank o úvěrech čistě z obchodních úvah, když jejich tradiční role odpovídá vládním agenturám s vazbou na vládu.
(168)
Na základě výše uvedených důkazů se dospělo k závěru, že komerční banky ve státním vlastnictví a banky zajišťující vládní politiku vykonávají státní správu jménem čínské vlády, zejména pak povinnou podporu některých hospodářských odvětví v souladu se státním plánováním a politickými dokumenty. Zásadní vlastnický podíl státu ve státem vlastněných bankách a další informace o vazbách mezi bankami vlastněnými státem a vládou (včetně nedostatečné spolupráce čínské vlády v tomto ohledu) potvrzují, že banky podléhají při výkonu svých veřejných funkcí vládní kontrole. Čínská vláda vykonává účinnou kontrolu nad komerčním bankami ve státním vlastnictví a bankami zajišťujícími vládní politiku tím, že všudypřítomně ovlivňuje finanční sektor a naléhá na banky ve státním vlastnictví, aby se řídily vládními politikami. Komerční banky ve státním vlastnictví a banky zajišťující vládní politiku jsou proto považovány za veřejnoprávní subjekty, neboť mají vládní moc, jsou jí pověřeny, a uplatňují ji.
c) Soukromé banky v ČLR jsou pověřeny a řízeny čínskou vládou
(169)
Komise rovněž zjišťovala, zda soukromé komerční banky v ČLR jsou pověřeny nebo řízeny čínskou vládou, aby výrobcům ve fotovoltaickém odvětví nabízely preferenční (subvencované) úvěry ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení.
- Existence politiky čínské vlády
(170)
Z výše uvedeného oddílu o zapojení státu v oblasti fotovoltaického odvětví (101. bod odůvodnění) a z níže popsaných zjištění je zřejmé, že čínská vláda využívá politiku poskytování preferenčních úvěrů fotovoltaickému odvětví, neboť na tomto poskytování se podílejí veřejnoprávní subjekty (komerční banky ve státním vlastnictví) (59) s vedoucím postavením na trhu, které jim umožňuje nabízet úrokové sazby nižší než tržní.
- Rozšíření politiky na soukromé banky
(171)
Zákon o komerčním bankovnictví [2003] platí stejným způsobem pro komerční banky ve státním vlastnictví i pro soukromé komerční banky. Např. článek 38 tohoto zákona pro všechny komerční banky stanoví (tj. rovněž pro ty, které jsou v soukromém vlastnictví), aby „určily úrokovou sazbu v souladu s horní a dolní hranicí úrokové sazby stanovené Čínskou lidovou bankou“, podle článku 34 Zákona o komerčním bankovnictví musí komerční banky „vykonávat úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství a sociálního rozvoje a v duchu státní průmyslové politiky“.
(172)
Na preferenční úvěry fotovoltaickému výrobnímu odvětví odkazuje řada vládních politických a plánovacích dokumentů a právních předpisů. Například rozhodnutí Státní rady ze dne 10. října 2010 o podpoře rozvoje 7 nových strategických průmyslových odvětví slibuje větší fiskální a politickou podporu strategickým odvětvím (60) (fotovoltaické odvětví je jedním z nich), vybízí finanční instituce, aby „rozšířily úvěrovou pomoc“ těmto odvětvím a „využily fiskální preferenční politiky jako je např. kompenzace za riziko“. Rovněž Národní plán střednědobého a dlouhodobého rozvoje v oblasti vědy a technologie (2006-2020), který řadí solární energii a fotovoltaické články mezi klíčové oblasti a prioritní témata (61) slibuje, že „podpoří finanční instituce, aby poskytovaly preferenční úvěrovou pomoc hlavním národním projektům v oblasti vědecké a technologické industrializace“ a dává vládě pokyn, aby „pomohla finančním institucím a soukromému kapitálu zapojit se do vědeckého a technologického rozvoje“. Zákon ČLR o vědeckém a technologickém pokroku (vyhláška č. 82 prezidenta ČLR) stanoví, že stát musí vést a orientovat finanční instituce tak, aby podpořily rozvoj výrobních odvětví využívajících nové a špičkové technologie poskytováním úvěrů, a že finanční instituce mají upřednostňovat rozvoj výrobních odvětví využívajících nové a špičkové technologie (62). Podle téhož zákona mají politicky orientované finanční instituce v rámci své činnosti nabízet zvláštní pomoc projektům, jež se týkají nezávislé inovace a jsou podporované státem (63).
(173)
Výše zmiňovaný limit pro stanovení úrokových sazeb, který určuje Čínská lidová banka (164. a 165. bod odůvodnění) je rovněž závazný pro soukromé komerční banky.
(174)
Výše uvedené citace z právních předpisů týkajících se bankovního sektoru ukazují, že politika čínské vlády vedoucí k poskytování preferenčních úvěrů fotovoltaickém výrobnímu odvětví zahrnuje rovněž soukromé komerční banky, přičemž ve skutečnosti jim čínská vláda dává pokyny, aby „vykonávaly úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství a společenského rozvoje a pod vedením státní průmyslové politiky“ (64).
- Hodnocení úvěrového rizika
(175)
Komise požádala čínskou vládu, aby jí poskytla příslušné informace s cílem posoudit, jak banky v ČLR provádějí hodnocení úvěrového rizika společností působících ve fotovoltaickém odvětví dříve, než rozhodnou o tom, zda jim úvěr udělí, jakož i o podmínkách pro poskytnuté půjčky. V dodatku A k příslušnému dotazníku požadovala Komise informace o tom, jak banky zohledňují při poskytování půjček rizika, tj. jak posuzují bonitu žadatele o úvěr, jaké je pojistné rizika, jež v ČLR banky účtují u různých společností/odvětví, které faktory bere banka v úvahu při posuzování žádosti o úvěr, jakou podobu má žádost o úvěr a schvalovací proces atd. Ani čínská vláda ani jednotlivé banky však v dotazníku žádné příslušné důkazy (s jednou výjimkou uvedenou v 176. bodě odůvodnění níže) neposkytly. Čínská vláda poskytla pouze odpovědi obecné povahy, které nepředstavují žádný důkaz o tom, že by se prováděla hodnocení úvěrového rizika.
(176)
V průběhu ověřování u jedné z bank se Komisi podařilo přezkoumat jedno posouzení rizika. Část tohoto posouzení úvěrového rizika se týkalo vládní podpory společností působících v oblasti solární energie a vládních plánů na podporu fotovoltaického výrobního odvětví obecně a tato skutečnost se odrazila pozitivně v ratingu uděleném této společnosti. Tento příklad ukazuje, jak vládní politika (a subvence zaměřené na určité odvětví) ovlivňuje rozhodování bank, pokud jde o financování společností působících v oblasti solární energie.
(177)
Komise rovněž požadovala podobné informace od spolupracujících vyvážejících výrobců a pokusila se je ověřit během inspekcí na místě u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. Většina vyvážejících výrobců zařazených do vzorku odpověděly, že banky požadují určité dokumenty a před poskytnutím úvěrů provádějí určitou analýzu úvěrových rizik. Svá tvrzení však nemohly podpořit žádnými důkazy. Během inspekce na místě požadovala Komise důkazy o tom, že banky takové dokumenty požadovaly nebo že tyto dokumenty společnosti bankám poskytly, případně jakoukoliv zprávu vydanou bankami, která by byla důkazem toho, že takováto analýza úvěrových rizik byla provedena. Dané skupiny vyvážejících výrobců zařazených do vzorku však nebyly schopny takové ani jiné důkazy na podporu svých tvrzení předložit.
(178)
Informace týkající se hodnocení úvěrového rizika byly od zúčastněných stran opakovaně žádány, neboť se považuje za velmi důležité zohlednit informace uvedené v 167. bodě odůvodnění výše.
(179)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se zjištění týkající se hodnocení úvěrového rizika v ČLR vztahují na komerční banky ve státním vlastnictví, soukromé komerční banky a banky zajišťující vládní politiku. Výše uvedené důkazy vedou k závěru, že soukromé banky v ČLR se při poskytování úvěrů musí řídit vládními politikami, zejména pokud jde o fotovoltaické odvětví, a jednat stejným způsobem jako banky ve státním vlastnictví, jak je uvedeno v 168. bodě odůvodnění. Z toho plyne, že soukromé banky jsou pověřeny a řízeny čínskou vládu, aby vykonávaly funkce obvykle svěřené vládě, ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení.
(180)
Kromě toho výše uvedené důkazy prokazují, že i kdyby banky ve státním vlastnictví nebyly považovány za veřejnoprávní subjekty, byly by rovněž považovány za pověřené a řízené čínskou vládu, aby vykonávaly funkce obvykle svěřené vládě, ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení.
d) Narušení čínského finančního trhu
(181)
Z informací shromážděných v průběhu tohoto šetření vyplývá, že podíl bank ve státním vlastnictví dosahuje více než 2/3 čínského trhu. Pět největších komerčních bank ve státním vlastnictví (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications a Industrial and Commercial Bank ) představuje více než polovinu čínského bankovního sektoru (65). Navíc China Development Bank a China Export-Import Bank jsou zcela ve vlastnictví státu. Těchto sedm bank poskytlo velkou většinu úvěrů osmi vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku v případě solárních panelů. Toto všudypřítomné státní vlastnictví v kombinaci s narušením čínského finančního trhu a politikou čínské vlády, která vybraným odvětvím zabezpečuje levné peníze, narušuje rovné podmínky v mezinárodním obchodu a poskytuje nepřiměřenou výhodu čínským výrobcům.
(182)
Banky v ČLR nemohou zcela svobodně rozhodovat o podmínkách půjček. V případě úrokových sazeb jsou povinny zůstat v mezích stanovených Čínskou lidovou bankou. Tyto limity společně se stropy pro sazby z vkladů vytvářejí situaci, kdy banky mají zaručený přístup k levnému kapitálu (vzhledem k nařízení o sazbách z vkladů) a jsou schopny půjčovat vybraným výrobním odvětvím za výhodné sazby.
(183)
Na banky se rovněž vztahují právní předpisy, které mimo jiné vyžadují, aby vykonávaly úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství (66), poskytovaly úvěrovou pomoc podporovaným projektům (67) či upřednostňovaly rozvoj průmyslových odvětví využívajících nové a špičkové technologie (68). Banky jsou povinny tato pravidla dodržovat.
(184)
Podle posledních zjištění byl některým velkým komerčním bankám v ČLR poskytnut přístup ke státním devizovým rezervám (69). Tím se výrazně snižují jejich náklady na kapitál a tyto „levné peníze“ jsou využívány pro půjčky v USD a EUR vybraným společnostem a projektům, jež jsou v souladu s politikou vývozu „going out“. Proto jsou schopny nabídnout podmínky, kterým běžné obchodní banky nemohou konkurovat.
(185)
Dalším významným narušením ve financování fotovoltaického odvětví je zvláštní privilegované postavení China Development Bank („CDB“), která je největším věřitelem dotčeného odvětví a poskytla velkou část půjček nebo úvěrových linek vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku. China Development Bank je téměř úplně financována z prodeje dluhopisů, a nikoli z vkladů, a po ministerstvu financí je druhým největším emitentem dluhopisů v zemi. Prostřednictvím tohoto zvláštního mechanismu se CDB může levně financovat z vlastních zdrojů a následně poskytovat půjčky vybraným odvětvím za zvýhodněných podmínek (70).
3.4.1.1. Zvýhodněná půjčka
a) Úvod
(186)
Žadatel tvrdí, že čínská vláda subvencuje fotovoltaické odvětví prostřednictvím preferenčních úvěrů a cílených úvěrů.
b) Právní základ
(187)
Preferenční úvěry v Číně upravují tyto právní předpisy: Zákon ČLR o komerčních bankách, obecná pravidla týkající se půjček (prováděná Čínskou lidovou bankou), Rozhodnutí Státní rady č. 40 o vyhlášení a provedení dočasných pravidel o podpoře průmyslové restrukturalizace.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(188)
S ohledem na všechny uvedené skutečnosti se dospělo k závěru, že naprostá většina úvěrů pro dotčené skupiny vyvážejících výrobců zařazených do vzorku je poskytována bankami ve státním vlastnictví, které byly shledány veřejnoprávními subjekty v 168. bodě odůvodnění výše, neboť jsou pověřeny vládními pravomocemi a vykonávají vládní funkce. Existují další důkazy o tom, že tyto banky ve skutečnosti jednají z pověření vlády, neboť, jak je vysvětleno ve 164. bodě odůvodnění, stát (tj. Čínská lidová banka) zřetelně zasahuje do způsobu, jakým komerční banky rozhodují o úrokových sazbách úvěrů, jež poskytují čínským společnostem. Za těchto okolností jsou úvěrové postupy těchto subjektů přímo přičitatelné vládě. Skutečnost, že banky jednají z pověření vlády, potvrzuje rovněž způsob, jakým slouží články 7 a 15 obecných pravidel týkajících se půjček (prováděných Čínskou lidovou bankou), rozhodnutí č. 40 a článek 34 Zákona o komerčních bankách s ohledem na plnění státní průmyslové politiky. Existuje rovněž řada nepřímých důkazů podporovaných objektivními studiemi a zprávami, které svědčí o tom, že v čínském finančním systému stále dochází k rozsáhlým vládním intervencím, jak již bylo vysvětleno ve 172. a 178. bodě odůvodnění výše. A konečně, čínská vláda neposkytla informace, které by umožnily lepší pochopení vztahu mezi státem vlastněnými bankami a vládou, jak je vysvětleno ve 139. a 140. bodě odůvodnění. Komise tudíž činí závěr, že v případě úvěrů poskytnutých komerčními bankami ve státním vlastnictví v ČLR se jedná o finanční příspěvky výrobcům ve fotovoltaickém odvětí ve formě přímého převodu peněžních prostředků od vlády ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení. Navíc stejné důkazy jsou svědectvím toho, že komerční banky ve státním vlastnictví (jakož i soukromé banky) jsou pověřeny nebo řízeny vládou, což v důsledku znamená, že existuje finanční příspěvek ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení.
(189)
S přihlédnutím k analýze v 169.-182. bodě odůvodnění výše se rovněž stanovuje, že soukromé banky jsou čínskou vládou pověřeny a řízeny tak, aby poskytovaly úvěry výrobcům ve fotovoltaickém odvětí a že existuje finanční příspěvek podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) a čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení.
(190)
V míře, v níž jsou vládní půjčky nebo půjčky od soukromých subjektů pověřených nebo řízených vládou poskytovány za podmínek výhodnějších, než jaké by mohli jejich příjemci skutečně získat na trhu, je těmto poskytována výhoda ve smyslu čl. 3 odst. 2 a čl. 6 písm. b) základního nařízení. Nevládní úvěry v ČLR nepředstavují odpovídající tržní referenční úroveň, neboť bylo zjištěno, že soukromé banky jsou pověřeny a řízeny čínskou vládou, a tudíž lze předpokládat, že se řídí úvěrovými postupy bank ve státním vlastnictví. Proto byly referenční úrovně stanoveny pomocí metody popsané v 198.-200. bodě odůvodnění níže. Použití této referenční úrovně ukazuje, že půjčky fotovoltaickému výrobnímu odvětví jsou poskytovány za výhodnějších podmínek, než jsou podmínky tržní.
(191)
Fotovoltaické odvětví patří podle rozhodnutí č. 40 do podporované kategorie. Rozhodnutí č. 40 je nařízením Státní rady jakožto nejvyššího správního orgánu v ČLR a v tomto ohledu je rozhodnutí právně závazné pro ostatní veřejnoprávní a hospodářské subjekty. Rozhodnutí člení průmyslová odvětví na „podporované, omezované a eliminované projekty“. Tento akt představuje průmyslově-politickou směrnici, která spolu se směrným indexem ozřejmuje způsob, jakým čínská vláda realizuje svou politiku stimulace a podpory určité skupiny podniků či výrobních odvětví, jako je fotovoltaické odvětví/odvětví nových energií, které směrný index řadí do kategorie odvětví „podporovaných“. K počtu odvětví klasifikovaných jako „podporovaná“ je třeba poznamenat, že představují pouze část čínského hospodářství. Navíc v rámci těchto podporovaných odvětví mají status „podporovaných“ jen určité činnosti. Rozhodnutí č. 40 v článku 17 dále stanoví, že „podporované investiční projekty“ mají nárok na zvláštní výhody a pobídky, mimo jiné na finanční podporu. Na druhé straně rozhodnutí č. 40 v souvislosti s „omezovanými a eliminovanými projekty“ zmocňuje státní orgány, aby přímo intervenovaly za účelem regulace trhu. Články 18 a 19 stanoví, že příslušný orgán má zabránit tomu, aby finanční instituce takovýmto „omezovaným a eliminovaným projektům“ poskytla úvěr. Z výše uvedeného je jasné, že rozhodnutí č. 40 stanoví pravidla závazná pro všechny hospodářské instituce, a to v podobě direktiv o pomoci podporovaným odvětvím, k nimž patří rovněž fotovoltaické výrobní odvětví.
(192)
Jak bylo vysvětleno v 172. bodě odůvodnění výše, čínská vláda adresuje preferenční úvěry omezenému počtu výrobních odvětví, a fotovoltaický průmysl je jedním z nich. S ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti je zřejmé, že čínské orgány povolují finančním institucím poskytovat preferenční úvěry pouze omezenému počtu odvětví/společností, které jsou v souladu s příslušnými politikami čínské vlády. Na základě důkazů obsažených ve spisu a při nedostatečné spolupráci ze strany čínské vlády v této věci byl učiněn závěr, že subvence v podobě preferenčních úvěrů neplatí obecně, a jsou tudíž specifické ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení. Kromě toho žádná ze zúčastněných stran nepředložila žádné důkazy, které by naznačovaly, že subvence vychází z objektivních kritérií nebo podmínek podle čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení.
d) Závěr
(193)
Šetření ukázalo, že všichni vyvážející výrobci zařazení do vzorku využívali v období šetření preferenčních úvěrů.
(194)
S ohledem na výše uvedené je třeba financování fotovoltaického odvětví pokládat za subvenci.
(195)
Vzhledem k existenci finančního příspěvku, výhody vzniklé vyvážejícím výrobcům a své specifičnosti by tato subvence měla být pokládána za napadnutelnou.
e) Výpočet výše subvence
(196)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. V souladu s čl. 6 písm. b) základního nařízení je výhoda, kterou získal příjemce, rozdílem mezi částkou, kterou platí společnost za vládní půjčku, a částkou, již by společnost zaplatila za srovnatelnou obchodní půjčku na trhu.
(197)
Jak je vysvětleno výše (190. bod odůvodnění), jsou úvěry, jež čínské banky poskytují, projevem významných vládních zásahů v bankovním sektoru a jejich úrokové sazby neodrážejí sazby na fungujícím trhu; vhodný základ pro srovnání podle obvyklých tržních podmínek byl tudíž sestaven pomocí níže popsané metody. Vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády využila Komise ke zjištění vhodného srovnávacího základu u úrokových sazeb rovněž dostupné údaje.
(198)
Při vytváření vhodné referenční úrovně pro úvěry v RMB je pokládáno za přiměřené použít čínské úrokové sazby upravené tak, aby odrážely běžné tržní riziko. Aktuální finanční situace vývozců byla totiž zjišťována za zkreslených tržních podmínek a čínské banky neposkytly spolehlivé údaje o tom, jak měří rizika a určují úvěrový rating. V takové situaci je proto pokládáno za nezbytné vycházet z údajů o úvěruschopnosti čínských vývozců a zároveň uplatnit přirážku, která bude odrážet potenciální dopad zkreslených podmínek čínského trhu na finanční situaci těchto vývozců.
(199)
Stejná situace platí pro půjčky v cizích měnách. Jako referenční úroveň byly použity podnikové dluhopisy s ratingem BB v příslušné měně vydaných během období šetření.
(200)
S ohledem na výše uvedené byli čínská vláda i spolupracující vyvážející vývozci (jak je uvedeno v 138. až 140. bodě odůvodnění) požádáni o informace k úvěrové politice čínských bank a ke způsobu, jakým byly tyto úvěry vyvážejícím výrobcům poskytovány. Navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty. Vzhledem k takto nedostatečné spolupráci a ke všem dostupným údajům a v souladu s čl. 28 odst. 6 základního nařízení je považováno za vhodné domnívat se, že všem podnikům v Číně je udělena pouze nejvyšší známka pro dluhopisy neinvestičního stupně (BB dle agentury Bloomberg), a uplatnit na standardní úvěrovou sazbu Čínské lidové banky adekvátní prémii předpokládanou u dluhopisů, jež podniky s tímto ratingem vydávají. Výhoda pro vyvážející výrobce byla vypočtena tím způsobem, že úrokový diferenciál byl v procentním vyjádření vynásoben nesplacenou výší úvěru, tj. byl uvažován úrok nezaplacený během období šetření. Tato částka byla poté rozpočítána na celkový obrat spolupracujících vyvážejících výrobců.
(201)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Politika preferenčních úvěrů
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, ČLR a společnosti ve spojení
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,25 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,84 %
Jinko Solar Co Ltd a společnosti ve spojení
0,85 %
3.4.1.2. Poskytování úvěrových linek
a) Úvod
(202)
Žadatel tvrdil, že čínské banky poskytly čínským vývozcům dotčeného výrobku nepřiměřené úvěrové linky. Šetření skutečně potvrdilo, že všechny šetřené společnosti získaly od čínských bank velké úvěrové linky, jež byly ve většině případů poskytnuty bezplatně nebo za velmi nízký poplatek. Za normálních tržních podmínek jsou takové úvěrové linky podmíněny významným závazkem a správními poplatky, které umožňují bankám kompenzovat náklady a rizika.
b) Zjištění, jež šetření přineslo
(203)
Zpráva panelu EC-Aircraft potvrdila, že takové úvěrové linky, nad účinkem jednotlivých úvěrů, mohou představovat přímé převody peněžních prostředků podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení, a tedy i finanční příspěvky. Panel zjistil, že výhoda z možného převodu finančních prostředků vyplývá z pouhé existence povinnosti provádět přímý převod finančních prostředků. Rovněž bylo zjištěno, že úvěrová linka sama o sobě by mohla příjemci poskytnout výhodu, a je tedy možným převodem peněžních prostředků mimo jakékoli přímé převody peněžních prostředků ve formě individuálních půjček (71).
(204)
Úvěrové linky byly vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku poskytnuty stejnými bankami jako v případě preferenčních úvěrů popsaných výše. Jak již bylo uvedeno, tyto banky jsou veřejnoprávními subjekty (158.-166. bod odůvodnění) nebo jsou pověřeny a řízeny čínskou vládu, aby poskytovaly preferenční financování fotovoltaickému výrobnímu odvětví (169.-178. bod odůvodnění).
(205)
Jak je vysvětleno výše (158.-185. bod odůvodnění), čínský trh je narušen právními předpisy a postupy bank ve státním vlastnictví a bylo zjištěno, že ve většině případů byly úvěrové linky poskytnuty bezplatně nebo za velmi nízké poplatky. Za normálních tržních podmínek jsou takové úvěrové linky podmíněny významným závazkem a správními poplatky, jež bankám umožňují kompenzovat náklady a rizika.
(206)
Výši výhody představují poplatky, které se běžně uplatňují v případě komerčních úvěrových linek poskytovaných společnostem a které byly vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku ve většině případů prominuty. Komise uplatnila výši poplatků za úvěrovou linku, kterou poskytla jednomu z vyvážejících výrobců zařazených do vzorku zahraniční komerční banka.
(207)
Fotovoltaické odvětví patří podle rozhodnutí č. 40 do podporované kategorie. Rozhodnutí č. 40 je nařízením Státní rady jakožto nejvyššího správního orgánu v ČLR a v tomto ohledu je rozhodnutí právně závazné pro ostatní veřejnoprávní a hospodářské subjekty. Rozhodnutí člení průmyslová odvětví na „podporované, omezované a eliminované projekty“. Tento akt představuje průmyslově-politickou směrnici, která spolu se směrným indexem ozřejmuje způsob, jakým čínská vláda realizuje svou politiku stimulace a podpory určité skupiny podniků či výrobních odvětví, jako je fotovoltaické odvětví/odvětví nových energií, které směrný index řadí do kategorie odvětví „podporovaných“. K počtu odvětví klasifikovaných jako „podporovaná“ je třeba poznamenat, že představují pouze část čínského hospodářství. Navíc v rámci těchto podporovaných odvětví mají status „podporovaných“ jen určité činnosti. Rozhodnutí č. 40 v článku 17 dále stanoví, že „podporované investiční projekty“ mají nárok na zvláštní výhody a pobídky, mimo jiné na finanční podporu. Na druhé straně rozhodnutí č. 40 v souvislosti s „omezovanými a eliminovanými projekty“ zmocňuje státní orgány, aby přímo intervenovaly za účelem regulace trhu. Články 18 a 19 ve skutečnosti stanoví, že příslušný orgán má zabránit tomu, aby finanční instituce takovýmto „omezovaným a eliminovaným projektům“ poskytla úvěr. Z výše uvedeného je jasné, že rozhodnutí č. 40 stanoví pravidla závazná pro všechny hospodářské instituce, a to v podobě direktiv o pomoci podporovaným odvětvím, k nimž patří rovněž fotovoltaické výrobní odvětví.
(208)
Jak je vysvětleno v 172. a 192. bodě odůvodnění výše, čínská vláda uplatňuje pro omezený počet odvětví preferenční systém úvěrů, jehož důležitou součástí je poskytování úvěrových linek. Odvětví fotovoltaiky patří do této skupiny výrobních odvětví a využívá diskriminační preferenční úvěry.
(209)
S ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti je zřejmé, že čínské orgány povolují finančním institucím poskytovat preferenční úvěrové linky pouze omezenému počtu odvětví/společností, které jsou v souladu s příslušnými politikami čínské vlády. Na základě důkazů obsažených ve spisu a při nedostatečné spolupráci ze strany čínské vlády v této věci byl učiněn závěr, že subvence v podobě nepřiměřených úvěrových linek neplatí obecně, a jsou tudíž specifické ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení. Kromě toho žádná ze zúčastněných stran nepředložila žádné důkazy, které by naznačovaly, že subvence vychází z objektivních kritérií nebo podmínek podle čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení.
c) Závěr
(210)
Šetření ukázalo, že všechny skupiny vyvážejících výrobců zařazených do vzorku využívaly v období šetření úvěrových linek, které jim byly poskytovány bezplatně nebo za cenu nižší než tržní.
(211)
S ohledem na výše uvedené je třeba poskytování těchto úvěrových linek fotovoltaickému odvětví pokládat za subvenci.
(212)
Vzhledem k existenci finančního příspěvku, výhody vzniklé vyvážejícím výrobcům a své specifičnosti by tato subvence měla být pokládána za napadnutelnou.
d) Výpočet výše subvence
(213)
Poskytnutí úvěrové linky bezplatně nebo za poplatky nižší než tržní se považuje za poskytnutí finančních služeb (čl. 3 odst. 1 písm. a) bod iii) základního nařízení) za cenu nižší než přiměřenou. Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Z důvodu narušení trhu popsaných ve 158.-185. bodě odůvodnění výše nebylo možné s ohledem na podmínky převládající na trhu v ČLR stanovit přiměřenost odměny za finanční služby (v tomto případě poskytování úvěrových linek). V souladu s čl. 6 písm. b) základního nařízení je proto výhoda, kterou příjemce získal, rozdílem mezi částkou, kterou platí společnost za poskytnutí úvěrových linek čínskými bankami a částkou, kterou by společnost zaplatila za srovnatelnou obchodní úvěrovou linku na trhu. Úvěrové linky lze rovněž považovat za možný převod finančních prostředků podle článku podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení.
(214)
Jeden z vyvážejících výrobců zařazených do vzorku získal úvěrovou linku od banky, jejíž ústředí má sídlo v oblasti jiné finanční jurisdikce než ČLR a tato úvěrová linka byla předmětem závazku a správních poplatků, které jsou běžné na světových finančních trzích. Ačkoli úvěrová linka byla poskytnuta prostřednictvím čínské dceřiné společnosti dané banky, považuje se za přiměřený ekvivalent referenční úrovně. Bylo považováno za vhodné použít výši poplatků za tuto úvěrovou linku jako referenční úroveň v souladu s čl. 6 písm. d) bodu ii) základního nařízení.
(215)
Výše poplatků použitá jako referenční úroveň se uplatnila poměrným podílem na výši každé příslušné úvěrové linky, aby se tak zjistila výše subvence (snížená o veškeré uhrazené poplatky). V případech, kdy úvěrová linka trvala více než jeden rok, byla celková výše subvence přepočtena na dobu trvání úvěrové linky a byla určena odpovídající výše na období šetření.
(216)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Poskytování úvěrových linek
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
1,09 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,50 %
Jinko Solar Co Ltd a společnosti ve spojení
2,59 %
3.4.1.3. Subvenční programy vývozních úvěrů
(217)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci daného programu během období šetření žádné výhody.
3.4.1.4. Vývozní záruky a pojištění pro zelené technologie
a) Úvod
(218)
Žadatel tvrdil, že China Export & Credit Insurance Corporation (dále jen „Sinosure“) poskytuje výrobcům dotčeného výrobku pojištění vývozních úvěrů za preferenčních podmínek, mimo jiné prostřednictvím programu nazvaného „Green Express“. Ve stížnosti se uvádí, že pojištění Sinosure v oblasti vývozních úvěrů není přiměřené, ani pokud jde o pokrytí dlouhodobých provozních nákladů a ztrát v rámci tohoto programu.
b) Nedostatečná spolupráce a využití dostupných údajů
(219)
Jak bylo uvedeno v 104. a 105. bodě odůvodnění výše, informace, které Komise požadovala v dotazníku, písemném upozornění na nedostatky a během inspekce na místě od čínské vlády a Sinosure, nebyly poskytnuty.
(220)
Komise žádala o institucionální rámec a příslušné dokumenty upravující působení Sinosure jakožto oficiálního státního pojistitele vývozních úvěrů. Čínská vláda předložila pouze oznámení, které v roce 2004 společně vydalo ministerstvo obchodu a Sinosure, avšak nepředložila řadu dalších příslušných dokumentů, včetně například tzv. plánu 840 uvedeného v oznámení Státní Rady ze dne 27. května 2009 (72).
(221)
Pokud jde o ověření odpovědi na dotazník a přílohu 1 týkající se Sinosure, Komisi se nepodařilo získat řadu dokumentů a ověřit určité prvky požadované na místě. Ze strany Sinosure nebyly předloženy zejména tyto informace a důkazy požadované Komisí: a) finanční výkazy za rok 2012, které údajně ještě nebyly na internetových stránkách Sinosure k dispozici, b) příslušné podklady týkající se pojištění vývozních úvěrů v případě dvou spolupracující vývozců zařazených do vzorku, včetně smluv, posouzení rizik, korespondence a dokladu o zaplacení pojistného; c) konkrétní informace týkající se vyšších vedoucích pracovníků jmenovaných Státní radou; d) důkazy týkající se prvků a výhod vyjmenovaných v oznámení z roku 2004 společně vydaném ministerstvem obchodu a Sinosure, včetně dokladů týkajících se schválení omezení, flexibility směnných kurzů a slevy v rámci proměnlivého rozpětí pojistného; e) důkazy týkající se dlouhodobých provozních nákladů a zisku z pojištění vývozních úvěrů; f) důkazy týkající se hodnocení situace na trhu, pokud jde o fotovoltaické výrobní odvětví.
(222)
Komisi se rovněž nepodařilo ověřit řadu prvků obsažených v odpovědi na dotazník a týkajících se operací Sinosure, včetně zejména odpovědí týkajících se posouzení rizik, vlastního stanovení pojistného a prováděcího a schvalovacího postupu, neboť Sinosure odmítla o konkrétních smlouvách se spolupracujícími vývozci zařazenými do vzorku hovořit. Sinosure nebyla rovněž schopna objasnit nebo předložit dokumenty v případě některých nesrovnalostí v údajích nebo v případě jiných prvků uvedených v odpovědi na dotazník a písemné upozornění na nedostatky, které zjistila Komise.
(223)
Čínská vláda a Sinosure se v průběhu inspekce na místě a v dopise čínské vlády ze dne 3. června 2013 pokusily tuto nedostatečnou spolupráci zdůvodnit důvěrností údajů. V tomto ohledu bylo v oznámení o inspekci a následné e-mailové korespondenci jasně uvedeno, že cílem Komise je smysluplné ověření informací a že samozřejmě přijme veškerá nutná opatření k ochraně důvěrných informací, které byly předloženy nebo jen poskytnuty za účelem kontroly, v souladu s právní povinností vycházející z příslušných přísných pravidel EU tyto informace chránit. Dokumenty, které měla Sinosure v úmyslu předložit až po ukončení inspekce na místě, aniž by Komisi umožnila jejich řádné ověření, nelze zohlednit, jelikož byly speciálně připraveny pro šetření a Komise nemohla ověřit jejich zdroje.
(224)
Vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády a Sinosure nemohla Komise ověřit některé prvky týkající se poskytování pojištění vývozních úvěrů ze strany Sinosure spolupracujícím vyvážejícím výrobcům dotčeného výrobku zařazeným do vzorku. Komise tedy vychází při svých zjištěních z dostupných informací v souladu s článkem 28 základního nařízení.
c) Sinosure je veřejnoprávním subjektem
(225)
Šetřením bylo zjištěno, že Sinosure je veřejnoprávním subjektem ve smyslu čl. 2 písm. b) základního nařízení a příslušné judikatury WTO (73), neboť má vládní moc, vykonává ji nebo je jí pověřena. Čínská vláda vykonává nad Sinosure účinnou kontrolu (74) a Sinosure uplatňuje při provádění veřejných funkcí vládní moc.
(226)
Komise konstatuje, že činnost Sinosure spojená s pojištěním vývozních úvěrů je nedílnou součástí širšího finančního sektoru, kde vládní zásahy přímo ovlivňují a narušují normální fungování finančního trhu v ČLR (viz 185. bod odůvodnění a dále).
(227)
Sinosure provádí veřejné funkce ve své roli jediné oficiální instituce pro pojištění vývozních úvěrů v ČLR. Má proto na trhu pojištění vývozních úvěrů monopolní postavení. Uvedená společnost potvrdila, že tento trh není otevřený, a to i přesto, že v ČLR působí některé mezinárodní konkurenční společnosti.
(228)
Vláda je úplným vlastníkem Sinosure a vykonává nad ní finanční kontrolu. Stoprocentním vlastníkem Sinosure je Státní rada, tedy stát. Základní kapitál ve výši 4 miliard RMB pochází z fondu rizikového pojištění vývozních úvěrů v souladu s rozpočtem státních financí. Navíc v roce 2011 investoval stát 20 miliard RMB prostřednictvím čínského státního investičního fondu China Investment Corporation (75). Stanovy společnosti uvádějí, že příslušným obchodním oddělením je ministerstvo financí, jemuž je společnost povinna předkládat k posouzení a ke schválení finanční a účetní zprávy a fiskální rozpočtovou zprávu.
(229)
Pokud jde o vládní kontrolu, nemá společnost Sinosure, jejímž jediným vlastníkem je stát, správní radu. Stejně jako v případě dozorčí rady jsou všichni její členové jmenováni Státní radou a plní své úkoly v souladu s „prozatímními předpisy týkajícími se dozorčích orgánů v klíčových finančních institucích ve státním vlastnictví.“ Vrcholné vedení Sinosure rovněž jmenuje vláda. Z výroční zprávy společnosti Sinosure za rok 2011 („výroční zpráva 2011“) vyplývá, že prezident Sinosure je tajemníkem stranického výboru a že většina vrcholného vedení je rovněž jeho členem. Jelikož Sinosure odmítla předložit další informace týkající se vrcholného vedení, lze vyvodit závěr, že vedení je v přímém spojení s vládou, která jmenuje členy dozorčí rady i vysoké vedoucí pracovníky. Sinosure je tedy účinně kontrolována čínskou vládou.
(230)
Je natolik jasné a zjevné, že Sinosure vykonává vládní funkce a politiky, že ji lze označit za vlastního vykonavatele státní moci. Výroční zpráva Sinosure za rok 2011 obsahuje několik příslušných prohlášení: Sinosure „aktivně prováděla politické funkce vývozní úvěrové agentury (ECA) … a v prvním roce období 12. pětiletého plánu dosáhla dobrých výsledků“ (s. 4, výroční zpráva 2011); „reforma společnosti posílila politickou funkci Sinosure jakožto vývozní úvěrové agentury. Konference Ústředního výboru Komunistické strany Číny věnovaná oblasti ekonomiky zdůraznila důležitost této funkce a vyslovila jasné požadavky na pojištění úvěrů, což nasměrovalo vývoj naší společnosti“ (s. 5, výroční zpráva 2011); „V roce 2011 Sinosure provedla strategie, rozhodnutí a opatření, Ústředního výboru Komunistické strany Číny a Státní rady, vládní politiky v oblasti diplomacie, zahraničního obchodu, průmyslu a financí, plně využila své politické funkce a dosáhla rychlého růstu“ (s. 11, výroční zpráva 2011); „Sinosure plně provedla státní politiku ‚zvláštního režimu pro financování pojištění vývozu velkých kompletních sad zařízení‘ a splnil své povinnosti stanovené státem“ (s. 11, výroční zpráva 2011).
(231)
Institucionální rámec a další dokumenty vydané čínskou vládou, které definují činnost Sinosure, jsou dalším důkazem toho, že tato společnost je veřejnoprávním subjektem, zmocněným k provádění vládních politik. Oznámení o provádění strategie podpory obchodu prostřednictvím vědy a technologie s využitím pojištění vývozních úvěrů (Shang Ji Fa [2004] č. 368 ze dne 26. července 2004) bylo společně vydáno v roce 2004 ministerstvem obchodu a Sinosure a stále řídí činnost této společnosti. Jedním z cílů tohoto sdělení je podpora vývozu nových a špičkových technologií a produktů s vysokou přidanou hodnotou, a to prostřednictvím pojištění vývozních úvěrů. Oznámení dává Sinosure jasný pokyn, aby podporovala klíčová vývozní odvětví uvedená v seznamu čínských výrobků nových a špičkových technologií z roku 2006. „Solární články a moduly“ jsou v tomto seznamu uvedeny coby způsobilé výrobky, a proto lze předpokládat, že jsou přímo podporovány Sinosure. V oznámení jsou uvedeny tyto výhody: tzv. „green channel“, tedy zvláštní podpora pro výrobky uvedené v katalogu, které by měly být schváleny do pěti dnů, pokud jsou splněny podmínky pro uzavření pojištění, a schválení omezení pro prioritní pojištění; flexibilita směnných kurzů sestávající z nejvyšší slevy na zvýšenou sazbu v rámci proměnlivého rozpětí Sinosure. Oznámení rovněž předpokládá, že regionální a místní obchodní orgány musí na podporu výrobků uvedených v adresáři přijmout další opatření. Dále vyžaduje, aby Sinosure přizpůsobila příslušný pojišťovací model národní průmyslové politice a povaze vývozu výrobků nových a špičkových technologií a aby podpořila inovace a odvětví vědy a výzkumu, které jsou zvláště podporované státem.
(232)
Komisi je známo, že existují další dokumenty, jež dokazují, že Sinosure přímo provádí vládní politiku, která mimo jiné zvýhodňuje vyvážející výrobce. Tzv. plán 840 je podrobně uveden v oznámení Státní rady ze dne 27. května 2009 (76). Název odkazuje na 84 miliard USD poskytnutých na vývozní pojištění a je jedním ze šesti opatření zavedených v roce 2009 Státní radou v zájmu stabilizace vývozní poptávky v návaznosti na světovou krizi a z něho vyplývající zvýšenou poptávku po pojištění vývozních úvěrů. Těchto šest opatření zahrnuje především lepší pokrytí pojištění vývozních úvěrů, poskytování pojištění krátkodobých vývozních úvěrů ve výši 84 miliard USD v roce 2009 a snížení sazby pojistného. Jakožto jediná politická instituce zaručující pojištění vývozních úvěrů je Sinosure uvedena jako vykonavatel plánu. Pokud jde o snížení pojistné sazby, byla Sinosure vyzvána, aby zajistila snížení průměrné sazby pojištění krátkodobých vývozních úvěrů o 30 %, a to na základě celkové průměrné sazby v roce 2008.
(233)
Tzv. plán 421 byl zahrnut do Oznámení o otázkách k provádění zvláštních opatření pro financování pojištění vývozu velkých kompletních sad zařízení, které společně vydalo ministerstvo obchodu a ministerstvo financí dne 22. června 2009. Je rovněž významným politickým opatřením na podporu čínské politiky „going out“ v reakci na světovou finanční krizi v roce 2009, přičemž v jeho rámci bylo poskytnuto 42,1 miliard USD na financování pojištění na podporu vývozu velkých kompletních sad zařízení. Financování řídila a poskytovala společnost Sinosure a některé jiné finanční instituce. Podniky, jimiž se tento dokument zabývá, mohly využívat preferenční finanční opatření, včetně pojištění vývozních úvěrů. Vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády nemohla Komise požadovat dodatečné informace o uplatnění tohoto oznámení. Není-li k dispozici důkaz o opaku, Komise má důvod se domnívat, že uvedený dokument se rovněž vztahuje na fotovoltaická zařízení a fotovoltaické výrobní odvětví.
(234)
Další dokumenty, které dokládají státní podporu na poskytování pojištění krátkodobých vývozních úvěrů, zahrnují dva dokumenty týkající se zvýšení finanční podpory strategickým nově vznikajícím odvětvím. Oznámení Státní rady týkající se rozvoje a zvýšené podpory nově vznikajícím odvětvím zahrnutým ve strategickém rozhodnutí, Guo Fa [2010] č. 32, ze dne 18. října 2010, odst. 7 písm. c) vybízí finanční instituce, aby zvýšily finanční podporu. Prováděcí pokyny pro rozvoj strategických nově vznikajících odvětví, které společně vydaly všechna příslušná ministerstva (tj. národní komise pro rozvoj a reformy, ministerstvo obchodu, ministerstvo vědy, ministerstvo průmyslu a informačních technologií, ministerstvo životního prostředí, ministerstvo financí, státní daňová správa, všeobecná celní správa, všeobecná správa kontroly kvality, kontrolní úřad pro duševní vlastnictví) Guo Fa [2011] č. 310, ze dne 21. října 2011, rovněž výslovně odkazují v bodě (Xxvii) na aktivní podporu mimo jiné prostřednictvím pojištění vývozních úvěrů strategickým nově vznikajícím odvětvím. Tato strategická nově vznikající odvětví se zaměřují na výrobky, technologie a služby pro rozvoj mezinárodního trhu, leteckého a kosmického průmyslu, výroby zařízení špičkových technologií nebo pro povzbuzení domácích patentovaných technologií a standardních strategických výrobků na vývoz z nově vznikajících odvětví. Jelikož neexistuje důkaz o opaku, lze se domnívat, že také dotčený výrobek a vývozci zařazení do vzorku patří do skupiny „strategických nově vznikajících průmyslových odvětví“ a vztahují se na ně příslušné výhody.
(235)
Na základě výše uvedených skutečností dochází Komise k závěru, že Sinosure je veřejnoprávním subjektem, neboť je zmocněná k provádění vládní politiky, je vládou účinně kontrolována a vykonává vládní funkce.
d) Právní základ
(236)
Právní základ tohoto programu tvoří: Oznámení o provádění strategie podpory obchodu prostřednictvím vědy a technologie s využitím pojištění vývozních úvěrů (Shang Ji Fa [2004] č. 368) společně vydané ministerstvem obchodu a Sinosure; Vývozní seznam čínských výrobků nových a špičkových technologií pro rok 2006; tzv. plán 840 uvedený v oznámení Státní rady ze dne 27. května 2009; tzv. plán 421, který je součástí Oznámení o otázkách k provádění zvláštních opatření pro financování pojištění vývozu velkých kompletních sad zařízení, které společně vydalo ministerstvo obchodu a ministerstvo financí dne 22. června 2009; Oznámení Státní rady o urychlení rozvoje nově vznikajících odvětví strategického významu, Guo Fa [2010] č. 32 ze dne 18.října 2010) a jeho prováděcí pokyny (Guo Fa [2011] č. 310 ze dne 21. října 2011).
d) Zjištění, jež šetření přineslo
(237)
Vzhledem k tomu, že Sinosure je veřejnoprávním subjektem, který je pověřen vládní mocí nebo vykonává vládní předpisy a plány, představuje poskytování pojištění vývozních úvěrů výrobcům dotčeného výrobku finanční příspěvek ve formě potenciálního přímého převodu finančních prostředků od vlády ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení.
(238)
Pokud jde o snížení části pojistného placeného vyvážejícími výrobci prostřednictvím místních orgánů, rovněž se jedná o přímý převod finančních prostředků ve formě grantu podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení.
(239)
Jedná se o výhodu ve smyslu čl. 3 odst. 2 a čl. 6 písm. c) základního nařízení, neboť Sinosure poskytuje pojištění vývozních úvěrů za výhodnějších podmínek, než jaké jsou na trhu obvykle nabízeny, nebo že poskytuje pojištění, které by jinak na trhu vůbec neexistovalo. Další výhodou ve smyslu čl. 3 odst. 2 poskytnutou vyvážejícímu výrobci je peněžní snížení části pojistného, jež Sinosure zaplatily některé místní orgány příslušné pro oblasti, v nichž mají sídlo někteří vyvážející výrobci.
(240)
Oznámení z roku 2004 uvádí seznam všech výhod poskytovaných Sinosure a/nebo místními orgány podnikům, které zahrnuje adresář pro rok 2006 a které jsou ve shodě s vládními politikami. Šetření ukázalo, že pojistné smlouvy uzavřené mezi Sinosure a vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku, stejně jako snížení části pojistného poskytnutého místními orgány tyto dávky plně odrážejí. „Green Express“ znamená zjednodušení a zrychlení postupu při poskytování plnění a vyřizování nároku s rychlým určením škody a návaznou urychlenou platbou ve prospěch klienta.
(241)
Šetření rovněž prokázalo, že opatření, která byla přijata v návaznosti na finanční krizi v roce 2009 a která jsou podrobně popsána v plánu 840 a plánu 421 a později v opatřeních z roku 2011 ve prospěch strategických nově vznikajících odvětví, poskytla vyvážejícím výrobcům značné výhody. Tato opatření zvýšila dostupnost pojištění a dále snížila pojistné účtované Sinosure, a to navzdory obtížné hospodářské situaci a výrazně zvýšenému riziku pro Sinosure při poskytování pojištění, a plně se odrážejí v pojistném krytí, které Sinosure poskytla vyvážejícím výrobcům. Šetření zejména ukázalo, že podmínky a pojistné účtované v příslušných letech zahrnujících období šetření se nijak zásadně nezměnily nebo se zlepšily, a to navzdory zvýšení pohledávek na úroky z prodlení vyplácených společností Sinosure a značně se zhoršující situaci ve fotovoltaickém odvětví.
(242)
S ohledem na existenci případné výhody Komise nejdříve přezkoumala, do jaké míry pojistné společnosti Sinosure zahrnuje náklady na pojištění krátkodobých vývozních úvěrů. Sinosure uvedla argument na základě bodu j) Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, podle něhož je „zakázanou“ vývozní subvencí ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) uvedené dohody poskytování pojištění vývozních úvěrů pro programy využívající pojistné sazby, která je nepřiměřená pokrytí dlouhodobých provozních nákladů a ztrátám v rámci příslušných programů. V odpovědi na dotazník Sinosure pouze odkázala na zisky a ztráty za posledních pět let a uvedla, že vzhledem k celkovému zisku, jehož bylo v daném období dosaženo, není podle Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních poskytování pojištění krátkodobých vývozních úvěrů vyvážejícím výrobcům subvencí. Jak je vysvětleno výše (viz 221. a 222. bod odůvodnění), Komise požádala Sinosure, aby poskytla konkrétní informace a důkazy týkající se dlouhodobé ziskovosti z pojišťování vývozních úvěrů, včetně příjmu z pojistného a provozních nákladů a ztrát v rámci příslušného programu v souladu s Dohodou WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních. Sinosure však dokumenty a důkazy požadované v průběhu inspekce na místě nepředložila a trvala na údajích o celkové ziskovosti, které obsahují její auditované výroční zprávy.
(243)
Komise konstatuje, že i kdyby se spolehla pouze na výroční zprávy společnosti Sinosure, aniž by mohla ověřit údaje a prvky v nich obsažené, nebylo by možné dospět k závěru, že uvedená společnost dosáhla dlouhodobých zisků z pojištění vývozních úvěrů, které odpovídá „programu“ uvedenému v bodě j). Kromě pojištění vývozních úvěrů se společnost Sinosure zabývá řadou dalších činností, přičemž číselné údaje a informace uvedené ve výroční zprávě jsou souhrnné údaje pro všechny tyto činnosti a žádný přesný rozpis pro jednotlivé činnosti neexistuje. Z některých výročních zpráv (nikoli však nejaktuálnějších) vyplývá, že pojištění krátkodobých vývozních úvěrů je pro Sinosure evidentně hlavní činností, avšak žádné přesné údaje k dispozici nejsou. Jelikož Sinosure odmítla poskytnout požadované informace a důkazy pouze ohledně této činnosti, která je důležitou součástí analýzy „programu“ podle bodu j) přílohy 1 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, jsou zjištění Komise založena na dostupných důkazech zaznamenaných ve spisu.
(244)
Komise na začátek poznamenává, že podle článku 11 stanov společnosti Sinosure jsou zisky této společnosti nulové. Jinými slovy, cílem Sinosure ze zákona není maximalizovat zisk, ale musí usilovat o nulový zisk ve prospěch svého hlavního poslání, kterým je výlučné pojištění vývozních úvěrů v ČLR. Jak bylo vysvětleno výše, ze záznamů vyplývá, že právní a politické podmínky, v nichž společnost Sinosure působí, vyžadují, aby tato společnost plnila vládní politiky a plány v rámci naplnění svého veřejného poslání. Mezi vybranými odvětvími a podniky se zvláštní státní podporou mají vyvážející výrobci zajištěn plný přístup k pojištění vývozního úvěru, jež je poskytováno společností Sinosure za preferenční sazby, a to i v období po celosvětové krizi v roce 2009 a za stavu, v němž odvětví fotovoltaiky procházelo dosud nebývalou krizí, včetně období šetření. Sinosure tudíž poskytuje neomezené pojistné krytí pro odvětví fotovoltaiky a nepřiměřeně nízké pojistné, jež nabízí, neodráží skutečná rizika v oblasti pojištění vývozu v rámci tohoto odvětví. Na základě všech těchto zaznamenaných skutečností by bylo možné již v tomto okamžiku dospět k závěru, že nelze vyloučit, že sazby pojistného účtované společností Sinosure jsou pravděpodobně nepřiměřené k pokrytí jejího dlouhodobého fungování, což se jeví jako velice pravděpodobné.
(245)
Z důvodu nedostatku spolupráce ze strany společnosti Sinosure zvážila Komise i další prvky, kterými dále podkládá své rozhodnutí. Důkazy, jež jsou veřejně přístupné, již jednoznačně prokazují, že společnost Sinosure funguje v dlouhodobé provozní ztrátě (77). Komise také analyzovala relevantní údaje ve výsledovce výroční zprávy společnosti Sinosure za roky 2006 až 2011 předložené touto společností k prokázání ziskovosti údajů uvedených v její odpovědi na dotazník. Tato čísla ukazují, že společnost Sinosure zahrnula významné dlouhodobé provozní ztráty ze svých kombinovaných činnosti v oblasti pojišťovnictví, které vylučují příjmy z investic a ostatní výnosy. Konkrétně v každém jednotlivém roce 2006 až 2011 (s jedinou výjimkou v roce 2010) se vyplacené nároky již (téměř) rovnají čistému pojistnému získanému Sinosure nebo jej (zdaleka) překračují. Pokud se od čistého pojistného rovněž odečtou provozní náklady a náklady na provizi, výsledkem je ještě znatelnější ztráta. Tyto údaje ukazují, že navzdory mírnému zisku v roce 2010 je provozní ztráta z pojistných operací za celkové období značná. Z výročních zpráv vyplývá, že k celkovému zisku Sinosure přispívají významným způsobem výnosy z investic a další výnosy, které nejsou pro posouzení životaschopnosti pojištění vývozních úvěrů daného programu relevantní. Jelikož pojištění krátkodobých vývozních úvěrů představuje hlavní náplň činnosti společnosti Sinosure a jelikož neexistuje důkaz o opaku, vyvozuje se závěr, že program pojištění vývozních úvěrů znamenal pro Sinosure značné dlouhodobé ztráty.
Vzhledem k tomu, že program pojištění vývozních úvěrů přináší společnosti Sinosure ztráty, stanoví se existence výhody na základě porovnání pojistného, které platí vyvážející výrobci, s pojistným, které je k dispozici na trhu. Sinosure je jediným úředním pojistitelem vývozních úvěrů, a tudíž zcela kontroluje domácí trh. Jelikož v ČLR není pro tyto nástroje k dispozici žádná komerční referenční úroveň a vzhledem k tomu, že finanční trh v ČLR je narušený vládními zásahy, je vhodné použít vnější referenční úroveň mimo ČLR, tj. pojistné účtované za normální situace na trhu. Jak je popsáno níže v oddílu o výpočtu výše subvence, pojistné je poskytováno za sazby nižší než tržní a je jím udílena podpora.
(246)
Výše uvedené subvence jsou podmíněny vývozní výkonností ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. a) základního nařízení, neboť je nelze získat bez vývozu. Kromě toho jsou také specifické podle čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, protože přístup je omezen na určité podniky. Solární články a moduly jsou výslovně uvedeny na seznamu čínských výrobků nejnovějších a špičkových technologií pro rok 2006, což je podmínka pro nárok na preferenční zacházení stanovené v oznámení z roku 2004. Kromě toho jedním z hlavních cílů společnosti Sinosure je provádění národních politik a plánů, včetně 12. pětiletého plánu pro fotovoltaické výrobní odvětví. Plány 840 a 421 rovněž zvýhodňují fotovoltaické výrobní odvětví jako jedno z mála vybraných (viz 232. a 233. bod odůvodnění). Fotovoltaické výrobní odvětví je rovněž jedním z podporovaných odvětví na základě rozhodnutí č. 40 a dalších plánovacích dokumentů a právních předpisů (viz 207. a 208. bod odůvodnění). Toto výrobní odvětví navíc spadá do kategorie „strategická a nově vznikající výrobní odvětví“, které jsou zvýhodňována v souladu s vládními politikami (viz 102. bod odůvodnění). Většina vyvážejících výrobců má také formální status podniku využívajícího nejnovější a špičkové technologie, který jim na základě příznivých vládních politik uděluje řadu výhod.
(247)
Je proto zřejmé, že výhody poskytované společností Sinosure nebo místními orgány v podobě úhrady části pojistného nejsou k dispozici pro všechna průmyslová odvětví a podniky, avšak jsou omezeny pouze na odvětví a podniky, které konkrétně plní příslušné vládní politiky podpory a jejich související podkladové dokumenty. Komise dospěla k závěru, že výhody poskytované společností Sinosure a/nebo místními orgány výrobcům dotčeného výrobku jsou specifické ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení. Dále, protože neexistovaly žádné důkazy, z nichž by vyplývalo, že subvence vychází z objektivních kritérií či podmínek podle čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení, je subvence specifická rovněž v tomto ohledu.
f) Závěr
(248)
Šetření ukázalo, že šest skupin vyvážejících výrobců zařazených do vzorku využívalo v období šetření pojištění vývozních úvěrů poskytované společností Sinosure.
(249)
Poskytování pojištění vývozních úvěrů společností Sinosure ve prospěch fotovoltaického průmyslu musí být považováno za subvenci, a to v rozsahu, v němž se pojistné pohybuje pod tržními sazbami.
(250)
Vzhledem k existenci finančního příspěvku, výhodě vzniklé vyvážejícím výrobcům a specifičnosti by tato subvence měla být pokládána za napadnutelnou.
g) Výpočet výše subvence
(251)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Výpočet výhody se podobá okolnostem při poskytnutí záruk u půjčky. V souladu s čl. 6 písm. c) základního nařízení je výhoda, kterou získal příjemce, rozdílem mezi částkou, kterou platí daná společnost za krátkodobé pojištění poskytované společností Sinosure a částkou pojistného, již by společnost zaplatila za srovnatelné pojištění vývozu na trhu.
(252)
Vzhledem k tomu, že krátkodobé pojištění vývozních úvěrů poskytované Sinosure je výsledkem cílů vládní politiky a Sinosure je na domácím trhu v monopolním postavení, neboť funguje jako jediná státní organizace pro poskytování vývozních úvěrů, byla za použití níže uvedené metodiky sestrojena příslušná tržní referenční hodnota. Vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády a společnosti Sinosure využila dále Komise ke zjištění vhodného tržního pojistného pro pojištění poskytované výrobcům fotovoltaiky rovněž dostupné skutečnosti.
(253)
Komise se domnívá, že nejvhodnější referenční hodnotou, pro kterou jsou již údaje snadno k dispozici, jsou výše pojistných sazeb uplatňované ze strany Export-Import Bank („Ex-Im Bank“) USA. Podle veřejně dostupných informací (78) je EX-IM Bank oficiálním poskytovatelem úvěrů na vývoz federální vlády USA a je soběstačná. Činnosti EX-IM Bank zahrnují pojištění vývozních úvěrů a další činnosti, jako jsou záruky na provozní kapitál a záruky na půjčky (financování kupujícího). Jejím úkolem je vytvořit a podporovat v USA pracovní místa podporou vývozu USA určeného mezinárodním odběratelům. EX-IM Bank působí jako vládní subjekt v rámci Kongresu USA. Proto existuje řada shod se společností Sinosure a tato banka se považuje za odpovídající referenční instituci.
(254)
Referenční pojistné bylo vypočítáno podle skutečných poplatků účtovaných při vývozu OECD pro pojištění celého obratu s 90 % krytím pojištěného objemu a s trváním v délce 120 dnů. Skutečné pojistné je průměr mediánu pěti různých kategorií zahraničních kupujících rozlišených podle míry solventnosti a rizika selhání. To představuje co nejbližší referenční základ pro výpočet pojistného, jež by výrobce dotčeného produktu musel hradit za tržních cen.
(255)
Výše výhody byla vypočtena z informací od čínské vlády a vztahuje se na částky společnosti Sinosure, jež byly pokryty pojištěním úvěru, a z poplatků, jež v období šetření byly za takové pojištění hrazeny. Informace poskytnuté spolupracujícími podniky o společnosti Sinosure nebyly použity, jelikož bylo zřejmé, že čínská vláda podala ucelenější přehled (například ne všechny společnosti vykázaly své pojistky uzavřené se společností Sinosure ve svých odpovědích na dotazník či toto sdělily v průběhu kontroly na místě).
(256)
Pokud jde o úhradu části pojistného pojištění místními orgány, vypočítávají se výhody coby objem slev a grantů udělených společnostem zařazeným do vzorku v průběhu období šetření.
(257)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Vývozní záruky a pojištění
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,71 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
3.4.1.5. Výhody poskytované zprostředkováním přístupu k offshore holdingovým společnostem a splátky úvěru vládou
(258)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.2. Grantové programy
3.4.2.1. Rozvojový fond pro výzkum v oblasti výrobků na vývoz
(259)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.2.2. Subvence na rozvoj „známých značek“ a programu „China World Top Brands“
(260)
Komise zjistila, že někteří vyvážející výrobci zařazení do vzorku využily v období šetření výhod těchto programů. Avšak vzhledem k tomu, že výše získaných výhod není nijak vysoká a že dopad na rozpětí subvence je zanedbatelný, nepovažovala Komise za nutné napadnutelnost těchto režimů analyzovat.
3.4.2.3. Fondy pro expanzi průmyslu v provincii Guandong
(261)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.2.4. Demonstrační program „Golden Sun“
a) Úvod
(262)
V podnětu se tvrdilo, že výrobci dotčeného výrobku obdrželi subvence v rámci demonstračního programu Golden Sun („Golden Sun“), který zavedla čínská vláda v červenci 2009. Podnět obsahoval důkazy prima facie, že čtyři z vývozců zařazených do vzorku obdrželi v rámci tohoto programu přímé subvence na dotčený výrobek. Rovněž bylo uvedeno, že jeden z vývozců zařazených do vzorku byl vybrán jako dodavatel dotčeného výrobku s ohledem na 70 % celkové kapacity instalované provozovateli projektu (tj. společnostmi vyrábějícími a prodávajícími elektřinu vyrobenou fotovoltaickými systémy) v roce 2011. Podnět rovněž obsahoval informace, z nichž vyplývá, že přístup k programu Golden Sun nebyl provozovatelům projektu udělován transparentně a na základě soutěže.
b) Nedostatečná spolupráce a využití dostupných údajů
(263)
Komise žádala čínskou vládu o informace týkající se programu Golden Sun v dotazníku, v písemném upozornění na nedostatky a během inspekce na místě, avšak, jak je podrobněji uvedeno v 104. a 105. bodě odůvodnění, tyto informace poskytnuty nebyly.
(264)
Pokud jde o informace požadované v dotazníku a v písemném upozornění na nedostatky, čínská vláda trvala na tom, že uvedený program podpory není určen výrobcům dotčeného výrobku. Čínská vláda tak řadu otázek týkajících se daného programu a výhod pro výrobce dotčeného výrobku nezodpověděla a ve svých odpovědích pouze uvedla „nepoužije se“. Čínská vláda neposkytla ani všechny příslušné právní předpisy, nařízení, administrativní pokyny a další právní akty požadované v dotazníku, a předložila pouze dokument představující hlavní právní základ programu.
(265)
Na začátku ověřování programu Golden Sun požádala Komise čínskou vládu, aby k výchozímu právnímu základu předložila všechny příslušné přílohy a aby uvedla, zda má v úmyslu poskytnout další úřední dokumenty týkající se daného programu. Čínská vláda předložila požadované přílohy a odpověděla, že nemá v úmyslu předložit žádné další dokumenty. Komise poté ukázala čínské vládě dokument o rozpočtu vydaný ministerstvem financí a předložený spolupracujícími vývozci (dokument ministerstva financí č. 965 [2010] ze dne 2. prosince 2010), v němž byly uvedeny konkrétní financované projekty a příslušné částky poskytnuté v rámci daného programu. Z dodatků k tomuto dokumentu vyplývá, že jeden z vývozců zařazených do vzorku obdržel významné příspěvky na své projekty v rámci programu Golden Sun a rovněž jako dodavatel způsobilého zařízení v rámci několika projektů financovaných programem Golden Sun. Zástupci ministerstva financí, kteří byli přítomni u ověřování, uvedený dokument znali a Komise je požádala, aby předložili všechny podobné rozpočtové dokumenty vydané ministerstvem financí a týkající se období provádění programu Golden Sun. Ačkoli zástupci ministerstva financí s předložením těchto dokumentů v zásadě souhlasili, žádný z nich Komisi nepředložili.
(266)
Komise rovněž ukázala ministerstvu obchodu rozpočtové dokumenty týkající se programu Golden Sun, které vydal místní finanční odbor provincie a obce a předložil jeden ze spolupracujících vývozců, a požádala čínskou vládu, aby poskytla příslušné podobné dokumenty (tj. vydané provinciemi nebo obcemi) o daném programu. Čínská vláda odpověděla, že tyto dokumenty nemá k dispozici, neboť se týkají provincií a/nebo obcí, a tudíž je nemůže předložit.
(267)
V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda zopakovala, že program Golden Sun není určen pro výrobce dotčeného výrobku a objasnila, že pokud tito výrobci program využili, pak vystupovali jako provozovatelé projektu, a nikoli jako výrobci solárních panelů, neboť pouze provozovatelé projektů mohou získat subvence v rámci daného programu. V dopise se rovněž tvrdí, že Komise požádala pouze o tři jmenovitě uvedené dokumenty, které čínská vláda předložila. Toto tvrzení je nesprávné, neboť během ověřování požádala Komise o konkrétní rozpočtové dokumenty vydané ministerstvem financí (rovněž výslovně uvedené v dopise Komise ze dne 23. května 2013) a místními orgány příslušnými pro oblast, kde mají sídlo vyvážející výrobci (odkazující na konkrétních dokumenty předložené vyvážejícími výrobci), které však čínská vláda neposkytla.
(268)
Komise rovněž požadovala zvláštní informace o výplatách prostředků v rámci programu Golden Sun, kterou obdržel jeden spolupracující vývozce, neboť po dodání dotčeného výrobku přímo obdržel příslušné prostředky od vlády. V průběhu inspekce na místě nebyla čínská vláda schopna tuto situaci vysvětlit ani poskytnout jakékoli podrobnosti a pouze kontaktovala právního poradce společnosti, který měl uvést, že daná situace již byla s úředníky Komise během inspekce na místě vysvětlena, což není zcela pravda. Další podrobnosti o situaci jsou popsány v 276. až 278. bodě odůvodnění níže. Jak je blíže popsáno v 275. až 278. bodě odůvodnění níže, šetřením bylo zjištěno, že spolupracující výrobci zařazení do vzorku opravdu přímo či nepřímo využívali granty v rámci programu Golden Sun i pro dodávky dotčeného výrobku. Tvrzení čínské vlády, že tento program nezvýhodňuje výrobu dotčeného výrobku, je tedy v jasném rozporu s důkazy a skutečnostmi ověřenými během šetření.
(269)
Vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády nemohla Komise ověřit některá zásadní hlediska programu Golden Sun a skutečné výhody poskytované výrobcům dotčeného výrobku. Čínská vláda navíc nepředložila všechny příslušné dokumenty, o které byla žádána, zejména pak rozpočtové dokumenty týkající se programu Golden Sun vydané ministerstvem financí pro období provádění daného programu. Některá zjištění tedy vycházejí z nejlepších dostupných údajů v souladu s článkem 28 základního nařízení.
c) Právní základ
(270)
Výchozím právním základem je Oznámení o provádění demonstračního programu Golden Sun ze dne 16. července 2009 a připojená prozatímní opatření pro řízení fondu finanční podpory pro demonstrační program Golden Sun, spis CaiJian č. 397 [2009] vydané ministerstvem financí, ministerstvem vědy a národní radou pro energetiku; Oběžník o úspěšném provádění činností demonstračního programu Golden Sun, spis č. 718 [2009]; Oběžník o úspěšném provedení demonstračního programu Golden Sun 2010, spis č. 622 [2010]; Oběžník ministerstva financí s pokyny týkajícími se indexů finanční pomoci, pokud jde o stavební náklady v rámci demonstračních programů Golden Sun 2010, spis č. 965 [2010] ze dne 2. prosince 2010, vydané ministerstvem financí; Oběžník finančního odboru provincie Hebei o rozdělení rozpočtového cíle s ohledem na fiskální subvence vyčleněné pro programy Golden Sun 2011, spis JCJ č. 336 ze dne 1. září 2011; Oběžník finančním odborem Hengshui o rozdělení rozpočtového cíle s ohledem na fiskální subvence vyčleněné pro programy Golden Sun 2011, spis HCJ č. 135 ze dne 8. listopadu 2011.
d) Zjištění, jež šetření přineslo
(271)
Program Golden Sun byl zřízen v roce 2009 na podporu technologického pokroku a zvýšil rozvoj odvětví solárního fotovoltaického systému. Na ústřední úrovni za program zodpovídá ministerstvo financí, ministerstvo vědy a národní rada pro energetiku. Oznámení o provádění programu Golden Sun uvádí řadu kritérií způsobilosti pro financování v rámci tohoto programu, včetně: a) podniky musí být zahrnuty do místního prováděcího plánu demonstračního projektu Golden Sun; b) musí mít instalovaný výkon alespoň 300 kWh; c) délka období výstavby nesmí překročit jeden rok a provoz musí trvat nejméně dvacet let; d) vlastníci projektů v oblasti fotovoltaiky musí mít celková aktiva ve výši nejméně 100 milionů RMB a kapitál ve výši alespoň 30 % investičních nákladů; e) výrobci integrovaného systému a klíčových zařízení, jež se využívají v projektech pro výrobu fotovoltaiky, by měli být vybíráni v rámci nabídkových řízení. Způsobilé projekty mohou obdržet až 50 % celkových investičních nákladů od vlády, a tento strop se zvyšuje na 70 % pro vlastníky projektu se sídlem v odlehlých oblastech bez elektrifikace.
(272)
Co se týče postupu, podniky, které chtějí získat finanční prostředky v rámci tohoto programu, musí předložit příslušnému vládnímu orgánu žádost a podkladové dokumenty. Odbory pro finance, technologii a energetiku odpovídají na úrovni provincie za organizaci programu a předkládají společnou souhrnnou zprávu ministerstvu financí, ministerstvu pro vědu a národní energetické radě. Těm přísluší dohled nad projekty v provinciích, pokud jde o provádění dohledu nad technickými programy, podmínkami výstavby, financováním a všemi dalšími aspekty. Po konečném schválení vládou přiděluje ministerstvo financí prostředky přímo vlastníkovi projektu a uchovává příslušnou schvalovací dokumentaci a doklady o vyplacení prostředků.
(273)
Ve skutečnost předkládají provozovatelé projektů žádosti o financování vládě po uzavření smlouvy s dodavatelem způsobilého fotovoltaického zařízení (tj. zejména dotčeného výrobku). Podle příslušných právních předpisů jsou tito dodavatelé fotovoltaického zařízení vybíráni na základě nabídkového řízení. Čínská vláda však nevysvětlila, jakým způsobem při výběru provozovatelů projektu pro demonstrační projekt Golden Sun podle plánu jeho provádění uplatňuje své rozhodovací pravomoci a jakým způsobem tito provozovatelé projektu následně vybírají dodavatele způsobilého fotovoltaického zařízení. Čínská vláda a zúčastněné strany neprokázaly, že v případě výběrového řízení se jedná o otevřený, transparentní a nediskriminační postup, neboť nepředložily příslušnou dokumentaci. Neexistují žádné indicie o tom, že by bylo kdy pořízeno případné fotovoltaické zařízení ze zahraničí. Valná většina způsobilého fotovoltaického zařízení byla poskytnuta jediným spolupracujícím výrobce zařazeným do vzorku. Na základě dostupných skutečností proto orgány docházejí k závěru, že program Golden Sun je používán k tomu, aby vytvářel uměle poptávku po výrobcích vybraných čínských výrobců dotčeného výrobku. Bude-li na základě rozhodnutí vlády projekt způsobilý, měla by mu přidělit finanční prostředky.
(274)
Program Golden Sun nabízí subvence ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení v podobě převodu finančních prostředků od čínské vlády výrobcům dotčeného výrobku v podobě grantů.
(275)
Šetřením bylo konkrétně zjištěno, že několik spolupracujících výrobců zařazených do vzorku získalo přímo granty v rámci programu Golden Sun, a to na instalaci výrobních solárních zařízení ve svých prostorách. Tyto granty vyplácené spolupracujícím výrobcům jsou proto přímo spojené s dotčeným výrobkem a vyrovnávají jim část nákladů, které by jinak nesli.
(276)
Při šetření bylo rovněž dále zjištěno, že spolupracující výrobci zařazení do vzorku využívají financování podle tohoto programu k dodávce dotčeného výrobku provozovatelům projektů, kteří nejsou ve spojení. Zejména bylo v průběhu šetření na místě zjištěno, že jeden spolupracující vývozce zařazený do vzorku získal přímo od čínské vlády značnou jednorázovou paušálních platbu pro všech 40 projektů zřízených v rámci programu Golden Sun, pro které dodal dotčený výrobek. Spolupracující vyvážející výrobce zařazený do vzorku však takové množství ve svém dotazníku v odpovědích nevykázal. Podle oběžníku ministerstva financí z roku 2010 vyplývalo, že tento spolupracující vývozce byl vybrán, aby dodával dotčený výrobek několika provozovatelům projektů, kteří nejsou ve spojení, a to ze soukromého i veřejného sektoru. Komise se snažila získat informace od čínské vlády s ohledem na tuto přímou platbu pro spolupracujícího vývozce zařazeného do vzorku, neboť článek 13 prozatímních opatření oznámení o programu Golden Sun z roku 2009 výslovně vyžaduje, aby byly granty vypláceny přímo provozovateli projektu (tj. nikoli dodavateli fotovoltaického zařízení), přičemž čínská vláda výslovně tuto skutečnost v průběhu ověřování potvrdila. Jak je vysvětleno výše, čínská vláda neposkytla žádné vysvětlení během inspekce na místě, kterým by zdůvodnila přímé financování, které obdržel vývozce zařazený do vzorku. V dopise ze dne 3. června 2013 se čínská vláda vyjadřuje pouze k jednomu projektu ze 40 a stroze uvádí, že mezi provozovatelem projektu a vyvážejícím výrobcem zařazeným do vzorku existovalo finanční ujednání, neboť provozovatel nedisponoval dostatečnými finančními prostředky, a tudíž bylo sjednáno, že subvence bude vyplacena přímo vyvážejícímu výrobci zařazenému do vzorku. Toto ničím nepodložené a velmi stručné vysvětlení, jež se týká pouze jednoho projektu, kterého se účastnil spolupracující vývozce zařazený do vzorku, a to ze čtyřiceti projektů uvedených v dokumentu ministerstva financí, je z hlediska Komise k vyjasnění situace zcela nedostačující.
(277)
Spolupracující vývozce zařazený do vzorku se ve svém dopise ze dne 24. června 2013 snažil zdůvodnit, že tato přímá platba za 40 dotčených projektů nebyla uvedena, neboť představovala subvenci pro provozovatele projektu coby „uživatele“ a nikoli pro dodavatele. Tento vývozce potvrdil, že obdržel přímou paušální platbu týkající se dodávek pro 40 projektů uvedených v oběžníku ministerstva financí. Rovněž doplnil, že vláda může převést prostředky přímo dodavateli, aby bylo zajištěno, že tyto granty budou použity pouze pro povolené fotovoltaické systémy a usnadnila se kontrola. Tento vývozce se však ve své odpovědi zaměřil pouze na jeden projekt, k němuž byla shromážděna dokumentace při kontrole na místě, a nevyjádřil se k dalším 39 projektům, za něž obdržel financování v rámci programu Golden Sun. I když vývozce prokázal, že prostředky pro tento konkrétní projekt byly zaúčtovány coby příjem a nikoli jako záloha vládního grantu, nepředložil žádné jiné důkazy o skutečné realizaci tohoto či jiných projektů, včetně důkazů o realizaci dodávky dotčeného výrobku, za kterou byly získány finanční prostředky. Jeho vysvětlení rovněž neobjasnilo nesrovnalosti, pokud jde o přímé platby vlády podle příslušných prováděcích předpisů uvedených výše, jež stanovují, že finanční prostředky se obvykle převádí ze strany vlády provozovateli projektu a nikoli dodavateli zařízení.
(278)
Komise má za to, že vysvětlení čínské vlády o finančním ujednání mezi spolupracujícím vývozcem zařazeným do vzorku a provozovatelem projektu je nepřesvědčivé, neboť je zvláštní, že dva soukromé subjekty se mohou samostatně rozhodnout, že uzavřou ujednání, jež obnáší kroky ze strany vlády (tj. přímou platbu od vlády dodavateli, odchylně od článku 13 oznámení z roku 2009, aniž by se toho vláda účastnila či o této skutečnosti věděla. Čínská vláda nepředložila v této věci přímých plateb dodavatelům žádné přesvědčivější důkazy či připomínky a svou odpověď omezila pouze na jeden anonymní projekt ze čtyřiceti projektů provedených spolupracujícími vývozci zařazenými do vzorku. Vysvětlení poskytnutá tímto vývozcem rovněž nechávají bez povšimnutí vyjádření čínské vlády o tom, že provozovatel jistého projektu, který čínská vláda nijak nespecifikovala, se nacházel v obtížné finanční situaci. Navíc prohlášení vývozce týkající se možnosti přímé platby a jejich odůvodnění nelze potvrdit z jiných pramenů ani od čínské vlády.
(279)
S ohledem na uvedené omezené a rozporuplné připomínky předložené čínskou vládou a spolupracujícím vývozcem zařazeným do vzorku se nabízí jediný společným bod a logický závěr, totiž ten, že přímá jednorázová paušální platba ze strany čínské vlády spolupracujícímu vývozci zařazenému do vzorku byla nutná, aby vývozce obdržel příslušnou částku, jinak by v souvislosti s obtížnou finanční situací provozovatele projektu hrozilo riziko nezaplacení. Skutečností zůstává, že spolupracující vývozce zařazený do vzorku nebyl schopen vysvětlit, jak jednorázovou paušální platbu od vlády využil, tj. zda bylo fotovoltaické zařízení nakonec provozovatelům projektu poskytnuto a případně jakou cenu za ně provozovatelé projektu zaplatili. Vzhledem k tomu, že k tomuto spisu nejsou k dispozici žádné další důkazy a ani Komise je nemůže jinak přiměřeně získat, je podle článku 28 základního nařízení učiněn závěr, že jednorázová paušální platba spolupracujícímu vývozci představuje přímý grant ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení.
(280)
Komise dále dochází k závěru, že granty poskytnuté dodavatelům dotčeného výrobku, ať již v pozici provozovatelů projektu nebo v případě údajného dodávání fotovoltaického zařízení provozovatelům projektu, kteří nejsou ve spojení, představují výhodu ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení. V případě provozovatelů projektu umožňuje financování v rámci programu Golden Sun, aby výrobci dotčeného výrobku ušetřili náklady na instalaci zařízení na výrobu solární energie ve svých prostorách. V případě dodavatelů fotovoltaického zařízení provozovatelům projektu, kteří nejsou ve spojení, jsou finanční prostředky programu Golden Sun v rukou výrobců dotčeného výrobku, aniž by bylo nutné poskytnout zařízení a/nebo ochranu proti riziku neplacení provozovateli projektu, kteří nejsou ve spojení. V druhém případě obdrží výrobci dotčeného výrobku platbu, kterou by jinak od provozovatele projektu, jenž není ve spojení, nezískali.
(281)
Tento subvenční program je rovněž specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť přístup k němu je podle právních předpisů, jimiž se řídí orgán poskytující subvenci, omezen na určité provozovatele projektu a odvětví zařazené do kategorie podporovaných, např. na provozovatele projektu činné v odvětví solární energetiky. Navíc, vzhledem k tomu, že ani výběr dodavatele fotovoltaického zařízení ani výběr provozovatelů projektu není založen na otevřeném, transparentním a nediskriminačním konkurenčním postupu a že dochází k přímým platbám ze strany čínské vlády dodavatelům fotovoltaického zařízení, je režim rovněž specifický, neboť poskytuje výhody pouze určitým dodavatelům fotovoltaického zařízení. Tento program nesplňuje požadavky nespecifičnosti podle čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení, neboť podmínky způsobilosti a skutečná kritéria pro výběr, jež se vztahují na podniky, které mají být zahrnuty do místních plánů provádění projektů, a na finální projekty, jež mají být vybírány na základě rozdílných technických a finančních hledisek, nejsou objektivní a neuplatní se ve všech případech bez rozdílu.
e) Závěr
(282)
Program Golden Sun je specifickou subvencí ve formě grantu. Šetřením bylo zjištěno, že někteří spolupracující vývozci tuto subvenci využili.
f) Výpočet výše subvence
(283)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Demonstrační program „Golden Sun“
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,09 %
JA Group
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,02 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,05 %
3.4.3. Programy osvobození od přímých daní a jejich snížení
3.4.3.1. Dva roky úplného a tři roky polovičního osvobození od daně pro podniky se zahraničními investicemi,
a) Úvod
(284)
V podnětu se tvrdí, že existuje zvláštní právní předpis z roku 1991 na podporu zahraničních investic v Číně, a to prostřednictvím zákona o podnicích se zahraničními investicemi a dani z příjmu zahraničních podniků. K výhodám podniků se zahraničními investicemi patří subvenční program označovaný jako „Dva roky úplné a tři roky poloviční“, který stanoví úplné osvobození od přímých daní pro první dva roky ziskovosti podniku se zahraničními investicemi a poloviční osvobození od daně z příjmu pro následující tři roky.
(285)
Program „Dva roky úplné a tři roky poloviční“ rovněž existuje v jiné podobě pro společnosti se statusem podniků využívajících nejnovější a špičkové technologie, které se nacházejí v určitých vymezených oblastech. Výhody v rámci této varianty rovněž mohou platit i po roce 2013. Šetření ukázalo, že jeden ze spolupracujících vývozců (Yingli Hainan) požíval od roku 2011 výhod v rámci tohoto programu, které spočívaly v plném osvobození od daně na roky 2011 a 2012 a 50 % snížení daně v následujících třech letech.
(286)
Komise se snažila tento programu ověřit během inspekce na místě u čínské vlády. Čínská vláda však o této variantě programu „Dva roky úplné a tři roky poloviční“ neposkytla žádné informace. V dopise ze dne 3. června 2013 čínská vláda tvrdila, že tento program není v podnětu napaden a že pro podniky se zahraničními investicemi uvedenými v podnětu není náhradním programem varianty „Dva roky úplné a tři roky poloviční“, která se uplatňuje bez zeměpisného omezení. Komise bere tato vysvětlení čínské vlády na vědomí a chápe, že uvedený daňový program je v porovnání s programem „Dva roky úplné a tři roky poloviční“ pro podniky se zahraničními investicemi formálně samostatným programem. Jelikož však jeho výhody pokračují i po údajném vypršení platnosti uvedeného režimu pro podniky se zahraničními investicemi, jsou působení, povaha a účinky příslušných výhod stejné jako v případě programu pro podniky se zahraničními investicemi, jak bylo uvedeno jedním ze spolupracujících vývozců zařazených do vzorku, a Komise se proto domnívá, že tento program má úzkou spojitost s programem „Dva roky úplné a tři roky poloviční“ pro podniky se zahraničními investicemi, je jeho pokračováním, a měl by proto být vyrovnán. V tomto ohledu Komise poznamenává, že čl. 10 odst. 1 základního nařízení umožňuje šetření všech „údajných subvencí“ označených žadatelem a nečiní žádný odkaz na „údajný subvenční program“. Vzhledem k tomu, že v daném případě zahrnují oba programy stejnou subvenci, tj. ušlé daň z příjmu právnických osob, je Komise oprávněna je šetřit jako jedinou subvenci.
b) Právní základ
(287)
Právní základ tohoto programu představuje článek 8 daňového práva pro podniky se zahraničními investicemi a článek 72 prováděcích pravidel zákona o dani z příjmu Čínské lidové republiky ve vztahu k podnikům se zahraničními investicemi a zahraničním podnikům. Podle čínské vlády byl program ukončen počínaje rokem 2008 na základě přijetí zákona o dani z příjmu podniků dne 16. března 2007 na 5. schůzi 10. zasedání Všečínského shromáždění lidových zástupců Čínské lidové republiky, konkrétně na základě článku 57 zákona o dani z příjmu podniků, s postupným ukončením výhod do konce roku 2012.
(288)
Právním základem zvláštního programu „Dva roky úplné a tři roky poloviční“ je vyhláška č. 40 [2007] tj. oznámení Státní rady k realizaci přechodných preferenčních politik o dani z příjmu pro podniky působící v oblasti špičkových technologií zřízené ve zvláštní hospodářské zóně a Shanghai Pudong New District na základě čl. 57 odst. 3 zákona ČLR o dani z příjmů podniků, spolu se správními opatřeními pro označení podniků využívajících nejnovější a špičkové technologie.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(289)
Pouze výrobní podniky se zahraničními investicemi, jejichž provoz je plánován na dobu nejméně deseti let, jsou osvobozeny od daně z příjmu. Výjimka se uplatní od roku, ve kterém podnik začne realizovat zisky, na dobu prvních dvou let, a pak dojde ke snížení platných daňových sazeb o padesát procent po následující tři roky.
(290)
Aby podniky mohly využít zvláštní variantu režimu podpory, musí mít status podniků využívajících nejnovější a špičkové technologie s příslušným správním osvědčením, tj. podniky v oblasti duševního vlastnictví, které rovněž splňují podmínky stanovené v článku 93 prováděcího předpisu zákona o dani z příjmu podniků.
(291)
Společnost, která se chce daného programu účastnit, musí státní daňové správě předložit každoroční přiznání týkající se daně z příjmu právnických osob, dodatky a finanční výkazy. Tento postup se rovněž vztahuje na zvláštní variantu programu.
(292)
Čínská vláda tvrdila, že tento program byl postupně ukončen poté, co v roce 2008 vstoupil v platnost zákon o dani z příjmu podniků a jeho výhody platily do konce roku 2012. Čínská vláda rovněž uvedla, že žádný náhradní program pro subjekty se zahraničními investicemi neexistuje a že daňové zacházení, pokud jde o subjekty se zahraničními investicemi, je nyní stejné jako v případě ostatních daňových poplatníků z řad právnických osob. Komise konstatuje, že tento daňový program poskytl během období šetření výhody několika výrobcům ve fotovoltaickém odvětí. Kromě toho nelze vyloučit, že výhody v rámci tohoto programu stále platí nebo že existuje nebo v budoucnosti vznikne podobný náhradní program. Jak bylo vysvětleno výše, šetření prokázalo, že existují i další varianty programu „Dva roky úplné a tři roky poloviční“, který nadále zvýhodňuje výrobce solárních panelů. Tento program je proto nadále shledán napadnutelným.
(293)
Zvláštní variantu programu využil jeden spolupracující vývozce, Yingli Green Energy.
d) Závěr
(294)
Program tudíž představuje subvenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení v podobě prominutí příjmů vládou, čímž přijímající společnosti získávají výhodu.
(295)
Tento subvenční program je specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť přístup k němu je podle právních předpisů, jimiž se řídí orgán poskytující subvenci, omezen na určité podniky, které patří do kategorie podniků se zahraničními investicemi a které splňují zvláštní kritéria stanovená příslušnými právními předpisy.
(296)
Tato subvence by proto měla být pokládána za napadnutelnou.
(297)
Tato varianta programu by proto měla být pokládána za subvenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) a odst. 2 základního nařízení v podobě prominutí příjmů vládou, kterým získávají společnosti z řad příjemců výhodu.
(298)
Tento subvenční program je specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť přístup k němu je podle právních předpisů, jimiž se řídí orgán poskytující subvenci, omezen na určité podniky a odvětví zařazené do kategorie podporovaných, jako např. fotovoltaické výrobní odvětví. Režim je rovněž specifický ve smyslu čl. 4 odst. 3, neboť je omezen na určité regiony.
(299)
Tato varianta by proto měla být pokládána za napadnutelnou.
e) Výpočet výše subvence
(300)
Výše napadnutelné subvence se vypočte na základě výhody, kterou získal příjemce subvence a která je zjištěna za období šetření. Za výhodu získanou vyvážejícími výrobci se považuje výše celkové daňové povinnosti vypočtené podle běžné daňové sazby, a to po odečtení zaplacené částky se sníženou preferenční daňovou sazbou. Částky vyrovnávacího opatření vycházejí z údajů daňového přiznání dané společnosti za rok 2011. Jelikož u žádného spolupracujícího vývozce zařazeného do vzorku nebylo k dispozici auditované daňové přiznání za daňový rok 2012, byly vzaty v úvahu údaje za celý zdanitelný rok 2011.
(301)
V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla výše této subvence (čitatel) rozpočítána na obrat z prodeje výrobků, jehož spolupracující vyvážející výrobci za období šetření dosáhli, neboť daná subvence nebyla poskytnuta v závislosti na vývozní výkonnosti, ani podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků.
(302)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Dva roky úplné a tři roky poloviční osvobození
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
1,03 %
3.4.3.2. Snížení daně z příjmů pro proexportně zaměřené podniky se zahraničními investicemi
(303)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.3.3. Úleva na dani z příjmu pro subjekty se zahraničními investicemi na základě zeměpisné polohy
(304)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.3.4. Snížení daně pro podniky se zahraničními investicemi, které nakupují zařízení vyrobená v Číně
(305)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.3.5. Zápočet daně u výzkumných a vývojových činností podniků se zahraničními investicemi
a) Úvod
(306)
V podnětu se tvrdí, že za svou činnost v oblasti výzkumu a vývoje mají podniky se zahraničními investicemi nárok na preferenční daňové zacházení, a to prostřednictvím 150 % zápočtu daně z nákladů, pokud tyto byly zvýšeny o alespoň 10 % v porovnání s předchozím rokem.
(307)
Čínská vláda tvrdila, že tento program byl ukončen přijetím zákona o dani z příjmu podniků v roce 2008 a že nenásledovalo žádné přechodné období. Několik spolupracujících vývozců zařazených do vzorku však uvedlo, že v rámci zákona o dani z příjmu podniků z roku 2008 využívali výhod podobného programu, což svědčí o tom, že preferenční program pro započítání nákladů v oblasti výzkumu a vývoje pro podniky se zahraničními investicemi byl v roce 2008 nahrazen zvláštním programem. Další informace o 150 % započítání daně čínská vláda v odpovědi na dotazník ani v odpovědi na upozornění neposkytla.
b) Právní základ
(308)
Tento režim je upraven čl. 30 odst. 1 Zákona o dani z příjmu podniků a článkem 95 Prováděcích předpisů zákona o dani z příjmu podniků ČLR a Správními opatřeními pro určení podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií (Guo Ke Fa Huo [2008] č. 172) a článkem 93 Prováděcích předpisů zákona o dani z příjmu podniků spolu s oznámením státní daňové správy o otázkách týkajících se daně z příjmů podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií (Guo Shui Han [2008] č. 985).
(309)
Článek 95 stanoví, že další 50 % odečtení výdajů v oblasti výzkumu a vývoje uvedené v čl. 30 bodě 1 se vztahuje na výdaje na výrobky nových a špičkových technologií tak, že tyto podléhají odpisům, které ze 150 % vycházejí z nákladů na dlouhodobá aktiva.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(310)
Jak je uvedeno výše, čínská vláda neposkytla v odpovědi na dotazník a písemné upozornění na nedostatky žádné relevantní informace ohledně daného programu. Tento program byl již napaden v šetření týkajícím se bezdřevého natíraného papíru (79) a oceli s organickým povlakem (80). Příslušná právní ustanovení opravdu ukazují, že tento program poskytuje výhodu pouze společnostem, které mají úřední status společností využívajících nejnovější a špičkové technologie. Účelem výdajů těchto společností v oblasti výzkumu a vývoje musí být rovněž vývoj nových technologií, nových produktů a nových dovedností. Způsobilé podniky mohou odečíst dalších 50 % svých výdajů na výzkum a vývoj oproti povinnosti vyplývající z daně z příjmu. Rovněž náklady z dlouhodobých aktiv opravňují způsobilé společnosti k 150 % odečtu skutečných nákladů těchto společností.
(311)
Šetřením bylo zjištěno, že společnosti, které daný režim využívají, musí předkládat přiznání k dani z příjmu a příslušné přílohy. Skutečná výše výhody je zahrnuta jak v daňové přiznání, tak v příloze V. Pouze společnosti, které získaly formální osvědčení, jež jim přiznává status podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií, mohou tento režim využít.
d) Závěr
(312)
Daný režim proto představuje subvenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení v podobě ušlých příjmů vlády, čímž přijímající společnosti získávají výhodu.
(313)
Tato subvence je specifická ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, jelikož samotné právní předpisy omezují použití tohoto programu pouze na některé podniky formálně uznané jako podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií, a jejichž výdaje v oblasti výzkumu a vědy jsou určeny na nové technologie, nové produkty a nové dovednosti.
(314)
Tato subvence by proto měla být pokládána za napadnutelnou.
e) Výpočet výše subvence
(315)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Za výhodu získanou vyvážejícími výrobci se považuje výše celkové daňové povinnosti k úhradě podle běžné daňové sazby, po odečtení částek zaplacených na základě dalšího 50 % odpočtu za skutečně vzniklé náklady v souvislosti s výzkumem a vývojem u schválených projektů. Částky vyrovnávacího opatření vycházejí z údajů daňového přiznání dané společnosti za rok 2011. Jelikož u žádného spolupracujícího vývozce zařazeného do vzorku nebylo k dispozici auditované daňové přiznání za daňový rok 2012, byly vzaty v úvahu údaje za celý zdanitelný rok 2011.
(316)
V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla výše této subvence (čitatel) rozpočítána na celkový obrat z prodeje, jehož spolupracující vyvážející výrobci za období šetření dosáhli, neboť daná subvence nebyla poskytnuta v závislosti na vývozní výkonnosti, ani podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků.
(317)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Zápočet daně u výzkumných a vývojových činností
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,33 %
3.4.3.6. Vrácení daně za reinvestici zisků v případě podniků se zahraničními investicemi orientovanými na vývoz
(318)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.3.7. Preferenční daňové programy pro podniky se zahraničními investicemi, které jsou označovány jako podniky využívající nejnovější a špičkové technologie
(319)
Šetření potvrdilo, že společnostem zařazeným do vzorku nebyly v období šetření poskytnuty v rámci daného programu žádné výhody, neboť uvedené společnosti využívaly nový program, který toto preferenční zacházení nahradil. Podrobnosti jsou uvedeny v bodě 3.4.4.8. níže.
3.4.3.8. Snížení daní pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií a zapojené v definovaných projektech
a) Úvod
(320)
Na základě tohoto programu může podnik se statusem podniku využívajícího nejnovější a špičkové technologie využívat sníženou sazbu u daně z příjmů ve výši 15 % v porovnání s běžnou sazbou 25 %. Tento program shledala EU při šetření případu bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem jako napadnutelný; rovněž byl napadnut ze strany orgánů USA.
b) Právní základ
(321)
Právní základ tohoto programu tvoří čl. 28 odst. 2 zákona o dani z příjmu podniků spolu se Správními opatřeními pro určení podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií, (Guo Ke Fa Huo [2008] č. 172) a článek 93 prováděcího nařízení k zákonu o dani z příjmu podniků spolu s Oznámením státní daňové správy o otázkách úhrady daně z příjmů podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií, (Guo Shui Han [2008] č. 985).
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(322)
Tento režim je použitelný pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií a potřebují zásadní podporu státu. Tyto podniky musí mít základní nezávislá práva duševního vlastnictví a musí splňovat řadu požadavků: i) jejich výrobci jsou zahrnuti do oblasti působnosti výrobků v odvětví nejnovějších a špičkových technologií s klíčovou státní podporou; ii) celkové výdaje na výzkum a vývoj tvoří určitou část celkového příjmu z prodeje; iii) příjem z výrobků nejnovějších a špičkových technologií tvoří určitou část celkového příjmu z prodeje; iv) pracovníci zapojení do výzkumu a vývoje představují určité procento z celkového počtu zaměstnanců; v) splňovat ostatní požadavky stanovené správními opatřeními pro výrobky nejnovějších a špičkových technologií z roku 2008.
(323)
Společnosti, které daný režim využívají, musí předkládat přiznání k dani z příjmu a příslušné přílohy. Skutečná výše výhody je zahrnuta jak v daňovém přiznání, tak v příloze V.
d) Závěr
(324)
Program je proto nutno pokládat za subvenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení, neboť existuje finanční příspěvek v podobě ušlých příjmů vlády, čímž získávají společnosti z řad příjemců výhodu. Výhoda pro příjemce se rovná daňové úspoře, kterou může prostřednictvím tohoto programu podle čl. 3 odst. 2 základního nařízení získat.
(325)
Tato subvence je specifická ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, jelikož je omezena na podniky se statusem podniků využívajících nejnovější a špičkové technologie a splňujících všechny požadavky správních opatření z roku 2008. Navíc neexistují žádná objektivní kritéria stanovená právními předpisy nebo orgánem poskytujícím subvenci, pokud jde o způsobilost pro tento program, a nárok na subvenci není automatický podle čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení.
(326)
Tato subvence by proto měla být pokládána za napadnutelnou.
e) Výpočet výše subvence
(327)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Za výhodu získanou vyvážejícími výrobci se považuje výše celkové daňové povinnosti vypočtené podle běžné daňové sazby, a to po odečtení zaplacené částky se sníženou preferenční daňovou sazbou. Částky vyrovnávacího opatření vycházejí z údajů daňového přiznání dané společnosti za rok 2011. Jelikož u žádného spolupracujícího vývozce zařazeného do vzorku nebylo k dispozici auditované daňové přiznání za daňový rok 2012, byly vzaty v úvahu údaje za celý zdanitelný rok 2011.
(328)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Snížení daní pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií a zapojené v definovaných projektech
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,35 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
3.4.3.9. Preferenční politika, pokud jde o daně z příjmu pro podniky v severovýchodním regionu
(329)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.3.10. Daňové programy v provincii Guandong
(330)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.4. Programy týkající se nepřímých daní a dovozního cla
3.4.4.1. Osvobození od DPH a snížení dovozních cel při využívání dovezeného zařízení
a) Úvod
(331)
Tento program stanoví osvobození od DPH a dovozních cel ve prospěch subjektů se zahraničními investicemi a tuzemských podniků pro dovoz kapitálového vybavení použitého v jejich výrobě. Osvobození od daně je podmíněno tím, že vybavení nesmí být uvedeno na seznamu nezpůsobilých zařízení a že podnik musí obdržet osvědčení o státem podporovaném projektu, jež vydávají čínské orgány nebo národní komise pro rozvoj a reformy v souladu s příslušnými právními předpisy týkajícími se investicí, daní a cel. Tento program byl napaden v antisubvenčním řízení týkajícím se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem.
b) Právní základ
(332)
Právní základ tohoto programu tvoří Oběžník Státní rady o úpravě daňové politiky v případě dováženého zařízení, Guo Fa č. 37/1997, Oznámení ministerstva financí, všeobecné celní správy a státní daňové správy o úpravě některých preferenčních politik týkajících se cla na dovoz, sdělení ministerstva financí, všeobecné celní správy a státní daňové správy [2008] č. 43, Oznámení národní komise pro rozvoj a reformy č. 316/2006 ze dne 22. února 2006 o důležitých otázkách k vyřizování potvrzení o státem podporovaných projektech financovaných z domácích a zahraničních zdrojů a Katalog zboží dováženého pro podniky se zahraničními investicemi a podniky domácí, jež nelze vyjmout z celní povinnosti, pro rok 2008.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(333)
Má se za to, že uvedený program poskytuje finanční příspěvek v podobě ušlých příjmů čínské vlády ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení, neboť subjekty se zahraničními investicemi a další způsobilé tuzemské podniky jsou osvobozené od platby DPH a/nebo jiných cel, které by byly jinak splatné. Proto představuje výhodu pro společnosti z řad příjemců ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení. Program je specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť právní předpisy, kterými se tento orgán řídí, omezují přístup k subvenci na podniky, které investují v rámci konkrétní obchodní kategorie taxativně vymezené zákonem a které patří buď do podporované kategorie, nebo do omezené kategorie B v rámci katalogu pro orientaci průmyslu v oblasti zahraničních investic a převodu technologií nebo které jsou v souladu s katalogem klíčových odvětví, výrobků a technologií, jejichž rozvoj je podporovaný státem. Navíc nejsou dána ani objektivní kritéria, podle nichž lze vznik nároku na subvenci omezit, ani přesvědčivé důkazy o tom, že nárok vzniká automaticky v souladu s čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení.
d) Výpočet výše subvence
(334)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Výše výhody, kterou příjemci získali, je stanovena ve výši osvobození dovezeného zařízení od DPH a cla. Aby se zajistilo, že se napadnutelná částka bude vztahovat pouze na období šetření, byla získaná výhoda odepisována po dobu životnosti zařízení v souladu s běžnými účetními postupy společnosti.
(335)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců činí:
Osvobození od DPH a snížení dovozních cel při využívání dovezeného zařízení
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,38 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
3.4.4.2. Odpočty DPH pro podniky se zahraničními investicemi na nákup zařízení vyrobeného v Číně
a) Úvod
(336)
Tento program stanoví osvobození od DPH pro podniky se zahraničními investicemi při nákupu zařízení vyrobeného v tuzemsku. Této výhody lze využít v případě, že zařízení není uvedeno na seznamu nezpůsobilých zařízení a jeho hodnota nepřekračuje určitou prahovou úroveň. Tento program byl předmětem antisubvenčního řízení týkajícího se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem.
b) Právní základ
(337)
Právní základ tvoří prozatímní opatření o vrácení daně při nákupu zařízení vyrobeného na domácím trhu podniky/subjekty se zahraničními investicemi, zkušební správní opatření týkající se snížení daně pro projekty se zahraničními investicemi při nákupu zařízení vyrobeného v Číně a oznámení ministerstva financí a státní daňové správy o zrušení rabatové politiky pro zařízení vyrobené na domácím trhu a nakupované podniky se zahraničními investicemi.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(338)
V odpovědi na antisubvenční dotazník čínská vláda tvrdila, že uvedený program byl ukončen počínaje 1. lednem 2009 a odkázala na oběžník ministerstva financí a státní daňové správy o zrušení rabatové politiky pro zařízení vyrobené na domácím trhu a nakupované podniky se zahraničními investicemi (CAISHUI 2008 č. 176). Šetření však ukázalo, že několik vyvážejících výrobců zařazených do vzorku využívalo v průběhu období šetření výhody tohoto režimu. Dotčení vývozci zařazení do vzorku předložili o tomto režimu podrobné informace, včetně údajů o výši poskytované výhody. S ohledem na výše uvedené byl učiněn závěr, že čínská vláda neposkytla o daném programu přesné informace, a jak ukazuje situace některých vyvážejících výrobců, uvedený program přetrvává.
(339)
Jelikož čínská vláda neposkytla žádnou z požadovaných informací, Komise vyšla z informací předložených vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku.
(340)
Má se za to, že uvedený program poskytuje finanční příspěvek v podobě ušlých příjmů čínské vlády ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení, neboť subjekty se zahraničními investicemi jsou osvobozené od platby DPH, která by byla jinak splatná. Proto představuje výhodu pro společnosti z řad příjemců ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení. Program je specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť právní předpisy, kterými se tento orgán řídí, omezují přístup k subvenci na podniky se zahraničními investicemi, které kupují zařízení vyrobené na domácím trhu a které patří do podporované kategorie a do omezené kategorie B Katalogu pro odvětví se zahraničními investicemi nebo zařízení koupené na domácím trhu uvedené v Katalogu klíčových odvětví, výrobků a technologií, jejichž rozvoj je podporovaný státem. Dále Zkušební správní opatření týkající se snížení daně pro projekty se zahraničními investicemi při nákupu zařízení vyrobeného v Číně a oznámení ministerstva financí omezují výhody na podniky se zahraničními investicemi, které patří do podporované kategorie v Katalogu pro orientaci odvětví se zahraničními investicemi nebo Katalogu zvýhodněných odvětví se zahraničními investicemi v centrálních a západních regionech v Číně. Navíc nejsou dána ani objektivní kritéria, podle nichž lze vznik nároku na subvenci omezit, ani přesvědčivé důkazy o tom, že nárok vzniká automaticky v souladu s čl. 4 odst. 2 písm. b) základního nařízení. Tento program je rovněž specifický ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. b) základního nařízení, neboť závisí na přednostním používání domácího zboží na úkor zboží dováženého.
d) Výpočet výše subvence
(341)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Výše výhody, kterou příjemci získali, je stanovena ve výši osvobození domácího zařízení od DPH. Aby se zajistilo, že se napadnutelná částka bude vztahovat pouze na období šetření, byla získaná výhoda odepisována po dobu životnosti zařízení v souladu s běžnými postupy v daném odvětví.
(342)
Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Odpočty DPH pro podniky se zahraničními investicemi na nákup zařízení vyrobeného v Číně
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,05 %
3.4.4.3. Osvobození od DPH a od cla na nákupy fixních aktiv rámci programu fondů na rozvoj zahraničního obchodu
(343)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku neobdržely v rámci programu během období šetření žádné výhody.
3.4.5. Dodání zboží nebo poskytnutí služeb vládou za cenu nižší než přiměřenou
3.4.5.1. Dodání polykrystalického křemíku vládou za cenu nižší než přiměřenou
(344)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku nezískaly z tohoto programu během období šetření žádnou výhodu.
3.4.5.2. Dodání hliníkových výlisků vládou za cenu nižší než přiměřenou
(345)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku nezískaly z tohoto programu během období šetření žádnou výhodu.
3.4.5.3. Dodání skla vládou za cenu nižší než přiměřenou
(346)
Šetření potvrdilo, že společnosti zařazené do vzorku nezískaly z tohoto programu během období šetření žádnou výhodu.
3.4.5.4. Dodání elektrické energie vládou
a) Úvod
(347)
Žadatel tvrdí, že někteří čínští výrobci polykrystalického křemíku měli výhodu z levné elektřiny dodávané za nižší než přiměřenou cenu.
b) Zjištění, jež šetření přineslo
(348)
Šetřením se zjistilo, že mnoho vyvážejících výrobců zařazených do vzorku bylo ve spojení s výrobcem polykrystalického křemíku v rámci své skupiny společností. Bylo zjištěno, že jedna ze skupin vyvážejících výrobců zařazených do vzorku, LDK Solar, dostávala pravidelně významné subvence na poplatky za elektřinu od finančního úřadu ekonomické zóny Xin Yu. Společnost v tomto případě sice nezískala výhodu přímo z nižší sazby za elektřinu, než je jinak dostupná na trhu, značné slevy na dani poskytované finančním úřadem ekonomické zóny Xin Yu však nakonec vedly k tomu, že společnost těžila z dodávek levnější elektrické energie, a jsou proto funkčně rovnocenné vládním dodávkám za ceny nižší než tržní. V každém případě, i kdyby byla sleva na dani posouzena jako grant, opatření je úzce spojené s tvrzením žadatele a spadá do oblasti šetření. Dotčené společnosti ze skupiny LDK Group byly totiž téměř v plné výši zpětně proplaceny poplatky za elektrickou energii dlužné v období šetření.
(349)
Skupina LDK Solar prostřednictvím výrobce polykrystalického křemíku, se kterým byla ve spojení, obdržela finanční příspěvek ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iii) základního nařízení, neboť jí místní vláda poskytla subvence na poplatky za elektřinu, nebo ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i). To představuje vládní finanční příspěvek ve formě poskytování zboží, které není součástí obecné infrastruktury ve smyslu základního nařízení. Alternativně vzato jde o přímý převod peněžních prostředků.
(350)
LDK Solar získala výhodu ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení v rozsahu, v jakém vláda dodala elektrickou energii za cenu nižší než přiměřenou. Bylo zjištěno, že tomuto vývozci byla v důsledku subvencí na poplatky za elektřinu skutečně poskytnuta nižší sazba, než je sazba obecně dostupná. Přímý převod finančních prostředků poskytuje výhodu, protože jde o nevratný příspěvek, který není na trhu k dispozici.
(351)
Subvence ve formě dodávání levné elektřiny prostřednictvím slevy na dani pro jednoho z výrobců zařazených do vzorku je specifická ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. a) základního nařízení, neboť subvence na poplatky za elektřinu byly poskytovány pouze společnosti LDK. Subvence je též regionálně specifická pro určité podniky v ekonomické zóně Xin Yu. Vzhledem k nedostatku spolupráce ze strany společnosti LDK a čínské vlády při ohlašování této subvence vycházejí výše uvedené závěry z dostupných údajů.
c) Výpočet výše subvence
(352)
Výše subvence byla rovna výši slevy platné během období šetření.
(353)
Subvenční sazba zjištěná v rámci tohoto programu během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Elektřina za cenu nižší než přiměřenou
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
Skupina JingAo a společnosti ve spojení
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společností ve spojení
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,00 %
3.4.5.5. Poskytování práv k užívání pozemků za cenu nižší než přiměřenou
a) Úvod
(354)
Žadatel tvrdí, že čínští výrobci dotčeného výrobku získávají práva k užívání pozemků od čínské vlády za cenu nižší než přiměřenou tím způsobem, že vnitrostátní nebo místní vlády neudělují práva v souladu s tržními zásadami.
(355)
Čínská vláda uvedla, že jde o standardní a řádně konkurenční trh s pozemky, na němž musí být práva k užívání pozemků veřejně obchodována podle právních předpisů platných pro trh s pozemky. Podle čínské vlády by pozemky pro průmyslové a obchodní využití měly být získány náhradou za jejich využití na volném trhu prostřednictvím výzvy k podávání nabídek, dražby nebo soutěže a „bez ohledu na počet nabídek nebo původní cenu představuje cena, která je nakonec zaplacena, tržní cenu určenou nabídkou a poptávkou na volném trhu“. Čínská vláda rovněž tvrdila, že převod práva k užívání pozemků nesmí zahrnovat omezení, jež by se týkalo vyhlašování záměru převodu prostřednictvím nabídkového řízení, aukce a cenových odhadů, která negativně ovlivňují spravedlivou hospodářskou soutěž.
(356)
Čínská vláda nepředložila žádné údaje ohledně skutečných cen za práva k užívání pozemků a počátečních cen pozemků určovaných vládou. Informace požadované v dotazníku, které čínská vláda poskytla, pokud jde o převody práv k užívání pozemků, byly neúplné. Při opravě své původní odpovědi na dotazník během inspekce na místě také potvrdila, že některé z ohlášených převodů byly předmětem nabídkového řízení. Nebyly však předloženy žádné podrobnosti o počtu nabídek a rozdílu mezi počáteční a konečnou cenu, jak bylo požadováno v dotazníku.
(357)
Během inspekce požádala Komise čínskou vládu o důkazy na podporu jejích tvrzení, že převody práv k užívání pozemků v Číně probíhají prostřednictvím výzvy k podávání nabídek, cenových odhadů či dražby. Je třeba poznamenat, že podle článku 11 Ustanovení o přidělování práv k užívání stavebních pozemků ve státním vlastnictví na základě výzev k podávání nabídek, dražeb a cenových odhadů příslušný státní orgán veřejně oznámí konání veškerých výzev k podávání nabídek/dražeb/cenových odhadů. Na základě toho si Komise vyžádala všechna veřejná oznámení týkající se převodů, u nichž byly uplatněny tyto postupy, tak aby shromáždila a ověřila informace požadované v dotazníku. Čínská vláda nepředložila žádné z těchto oznámení a tvrdila, že „již neexistují“. Komise tak nemohla ověřit informace o převodech práv k užívání pozemků vyvážejících výrobců zařazených do vzorku.
(358)
Komise čínskou vládu vyrozuměla o tom, že zvažuje uplatnění ustanovení článku 28 nařízení (ES) č. 597/2009, pokud jde o tento program subvencí, a vzhledem k tomu, že čínská vláda ve své odpovědi na dopis Komise ze dne 23. května 2013 neposkytla v této věci uspokojivé vysvětlení nebo nové důkazy, Komise musela svá zjištění opřít o nejlepší dostupné údaje, tj. v tomto případě o informace poskytnuté vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku a další veřejně dostupné informace.
(359)
V rámci předpokladu, že v ČLR neexistují tržní ceny pozemků, Komise rovněž požádala čínskou vládu o její názory ohledně možných základů pro srovnání. Ačkoliv v době, kdy byl dotazník čínské vládě zaslán, šlo jen o předpoklad, a v žádném případě ne o zjištění či závěr, čínská vláda vyjádřila názor, že je tento předpoklad nepravdivý, a žádné konkrétní informace o možných základech pro srovnání neposkytla. Čínská vláda pouze uvedla, že „v rozsahu, ve kterém by měl být jakýkoli základ pro srovnání použit, by se muselo jednat o ceny, jež by musely za podobný pozemek zaplatit čínské podniky, které nejsou upřednostňovány“. Vzhledem k tomu, že čínská vláda neuvedla, které podniky nejsou „upřednostňovány“, a ani neposkytla žádné informace o cenách, jež tyto podniky za průmyslové pozemky v Číně platí, nemohla Komise posoudit, zda představují vhodný základ pro srovnání. V této souvislosti je třeba poznamenat, že ve svých předchozích šetřeních týkajících se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem Komise zjistila, že ustanovení týkající se práv k užívání pozemků pro tyto podniky rovněž nedodržují tržní zásady.
b) Právní základ
(360)
Ustanovení týkající se práva k užívání pozemků v Číně je součástí zákona o správě půdy Čínské lidové republiky.
c) Zjištění, jež šetření přineslo
(361)
Podle článku 2 zákona o správě půdy je vlastníkem veškeré půdy vláda, neboť podle čínské ústavy a příslušných právních předpisů je půda v kolektivním vlastnictví čínského lidu. Podle tohoto zákona nelze pozemky prodávat, lze však přidělovat práva k jejich užívání. Státní orgány tak mohou činit na základě veřejné výzvy k podávání nabídek, cenových odhadů či dražby.
(362)
Spolupracující vyvážející výrobci předložili údaje k pozemkům, jež mají v držbě, i k většině smluv či osvědčení o právech k užívání pozemků; čínská vláda však poskytla jen velmi omezené informace k tomu, jak se stanovují ceny práva k užívání pozemků.
(363)
Jak je uvedeno výše, čínská vláda tvrdila, že práva k užívání pozemků v Číně se přidělují prostřednictvím výzvy k podávání nabídek, dražby a soutěže. Takové ustanovení je rovněž obsaženo v článku 137 zákona Čínské lidové republiky o nemovitostech.
(364)
Bylo nicméně zjištěno, že tento systém popsaný čínskou vládou ne vždy takto v praxi funguje. Během inspekcí u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku Komise získala určitá oznámení vydaná příslušnými orgány o právech k užívání pozemků připravených k převodu. Zatímco jedno oznámení konkrétně omezuje potenciální kupující práv k užívání pozemků na podniky fotovoltaického průmyslu (81), jiné stanoví omezení ceny původně stanovené státními orgány, čímž znemožňuje stanovení tržní ceny. (82) Samotné dražby pak podle všeho nepředstavovaly skutečnou hospodářskou soutěž, neboť v mnoha případech sledovaných během inspekcí na místě u vyvážejících výrobců podala nabídku pouze jedna společnost (pouze výrobce v odvětví fotovoltaiky zařazený do vzorku), a proto vyvolávací cena těchto pozemků (hodnota stanovená místním pozemkovým úřadem) představovala konečnou cenu za metr čtvereční.
(365)
Výše uvedené důkazy jsou v rozporu s tvrzením čínské vlády, že ceny placené za práva k užívání pozemků v ČLR představují tržní cenu určenou nabídkou a poptávkou na volném trhu a že převod práva k užívání pozemků nezahrnuje omezení při oznamování převodu prostřednictvím nabídkového řízení, aukce a cenových odhadů, které negativně ovlivňují spravedlivou hospodářskou soutěž. Bylo rovněž zjištěno, že někteří vyvážející výrobci zařazení do vzorku obdrželi od místních orgánů zpětné platby jako náhradu za (již tak nízké) ceny, které zaplatili za právo k užívání pozemku.
(366)
Kromě nízkých cen obdrželi někteří z vyvážejících výrobců zařazených do vzorku další finanční prostředky spojené s nákupem práva k užívání pozemků, které ve svém důsledku skutečnou cenu zaplacenou za tato práva dále snížily.
(367)
Zjištění vycházející z řízení potvrzují, že situace týkající se poskytování a získávání pozemků v ČLR je nejasná a netransparentní a že ceny jsou často libovolně stanoveny příslušnými orgány. Orgány stanoví ceny podle hodnotícího systému městských pozemků, který jim dává mimo jiné pokyny, aby při stanovení ceny pozemků pro průmyslové využití rovněž zohlednily průmyslovou politiku (83).
(368)
Také nezávislé veřejně dostupné informace naznačují, že pozemky v ČLR jsou poskytovány za ceny nižší, než jsou běžné tržní sazby (84).
d) Závěr
(369)
Poskytování práv k užívání pozemků čínskou vládou je proto nutno pokládat za subvenci ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iii) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení v podobě dodání zboží, kterým získávají společnosti z řad příjemců výhodu. Jak je vysvětleno ve 364. až 367. bodě odůvodnění výše, fungující trh s pozemky v ČLR neexistuje; jak ukázalo použití vnějšího základu pro srovnání (viz 372. bod odůvodnění výše), je částka, kterou výrobci zařazení do vzorku za práva k užívání pozemků zaplatili, výrazně pod úrovní běžné tržní ceny. Kromě toho jsou zpětné platby od místních orgánů přímými převody finančních prostředků, které představují výhodu, protože jde o nevratné příspěvky, jež nejsou na trhu k dispozici. Subvence je specifická podle čl. 4 odst. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 2 písm. c) základního nařízení, neboť přednostní přístup k průmyslovým pozemkům je omezen pouze na společnosti, které působí v určitém průmyslovém odvětví, v tomto případě fotovoltaickém průmyslu, pouze některé obchodní operace podléhaly nabídkovému řízení, ceny jsou často určovány státními orgány a postupy vlády v dané oblasti jsou nejasné a netransparentní. Situaci týkající se pozemků v ČLR rozebírá rovněž pracovní dokument MMF, který potvrzuje, že při poskytování práv k užívání pozemků čínským podnikům nejsou dodržovány tržní podmínky (85).
(370)
Tato subvence je proto považována za napadnutelnou.
e) Výpočet výše subvence
(371)
S ohledem na učiněný závěr, že situace v ČLR, pokud jde o práva k užívání pozemků, není řízena trhem, se zdá, že základy pro srovnání v soukromém sektoru pro tuto zemi zcela chybějí. Úprava nákladů či cen tedy není v případě ČLR proveditelná. Za těchto okolností se má za to, že v ČLR neexistuje trh, a v souladu s čl. 6 písm. d) bodem ii) základního nařízení je oprávněné použít pro účely srovnání vnější základ, tak aby bylo možno výši výhody určit. S ohledem na to, že čínská vláda nespolupracovala nebo nenavrhla žádný vnější základ, jenž by mohl být pro srovnání použit, musela Komise ke stanovení vhodného vnějšího základu pro srovnání využít dostupných údajů. V této souvislosti se má za to, že za vhodný základ pro srovnání je vhodné použít údaje ze samostatného celního území Tchaj-wan. Tyto údaje byly použity i v předchozích šetřeních týkajících se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem.
(372)
Podle názoru Komise jsou ceny pozemků na Tchaj-wanu aproximačně nejbližší k oblastem v ČLR, kde jsou spolupracující vyvážející výrobci usazeni. Většina vyvážejících výrobců se nachází v rozvinutých oblastech s vysokým HDP v provinciích s vysokou hustotou obyvatelstva.
(373)
Výše napadnutelné subvence je vypočtena na základě výhody, kterou získali její příjemci a která byla zjištěna za období šetření. Tato výhoda se vypočte s ohledem na rozdíl mezi částkou, kterou ve skutečnosti zaplatí každá společnost za práva k užívání pozemků, (sníženou o částku zpětných vládních plateb), a částkou, která by měla být běžně zaplacena na základě tchaj-wanského základu pro srovnání.
(374)
Při tomto výpočtu použila Komise průměrnou cenu pozemků za metr čtvereční na Tchaj-wanu, jež byla upravena o oslabení měny a vývoj HDP ode dne, kdy byla uzavřena ta která smlouva o přidělení užívacích práv k pozemkům. Údaje o cenách pozemků pro průmyslové využití byly získány z internetové stránky odboru průmyslu tchajwanského ministerstva obchodu. Depreciace měny a vývoj HDP pro Tchaj-wan byly vypočteny na základě míry inflace a vývoje DPH na obyvatele při současných cenách v USD na Tchaj-wanu, kterou zveřejnil Mezinárodní měnový fond ve svém výhledu na rok 2011 s názvem World Economic Outlook. V souladu s čl. 7 odst. 3 základního nařízení byla výše této subvence (čitatel) rozpočítána na dobu šetření; přitom byla uvažována běžná doba trvání práv k užívání pozemků určených k průmyslovému využití, tj. 50 let. Tato částka byla následně rozpočítána na celkový obrat z prodeje výrobků, jehož spolupracující vyvážející výrobci za období šetření dosáhli, neboť daná subvence nebyla poskytnuta v závislosti na vývozní výkonnosti ani podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků.
(375)
Subvenční sazba zjištěná v rámci tohoto programu během období šetření u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku činí:
Práva k užívání pozemku za cenu nižší než přiměřenou
Společnost/skupina
Subvenční sazba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company a společnosti ve spojení
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd a společnosti ve spojení
0,65 %
JingAo Group a společnosti ve spojení
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd a společnosti ve spojení
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. a společnosti ve spojení
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
1,66 %
3.5. Připomínky stran po zveřejnění konečných informací
(376)
Čínská vláda namítala, že některé informace z konečného informačního dokumentu byla po poskytnutí informací citována některými médii a zúčastněnými stranami. V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise dokument nezveřejnila. Nemůže však kontrolovat činnost několika set zúčastněných stran, které informační dokument obdržely. Pokud se některé strany rozhodly dokument zveřejnit nebo k němu vyjádřit své stanovisko, Komise neměla žádné prostředky, jak jim v tom zabránit.
3.5.1. Připomínky čínské vlády týkající se údajně chybných prohlášení v dokumentu poskytujícím konečné informace
(377)
Čínská vláda tvrdila, že Komise porušila požadavek čl. 12 odst. 1 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních (dále jen „dohoda WTO o subvencích“), který se týká „široké možnosti předložit písemně všechny důkazy“. Značné prodloužení lhůt pro zaslání odpovědí na dotazník, jež Komise poskytla (jak je podrobně uvedeno v 104. bodě odůvodnění výše), bylo podle čínské vlády pro tento účel nedostatečné. Čínská vláda dále tvrdila, že to, co je „rozumnou dobou“ podle čl. 12 odst. 7 dohody WTO o subvencích, by představovalo také „širokou možnost“ podle čl. 12 odst. 1 dohody WTO o subvencích pro všechny ostatní dokumenty typu dotazníku. Čínská vláda rovněž tvrdila, že mohla oslovit vyvážející vývozce zařazené do vzorku až poté, co byl dokončen výběr vzorku, a proto doba vyhrazená na odpověď mezi obdržením dotazníku a rozhodnutím o výběru vzorku neměla žádný význam. Čínská vláda tvrdila, že „přání“ Komise rychle dokončit šetření bylo, jak se zdá, silnější než „neoddiskutovatelný požadavek“ poskytnout „širokou možnost“ podle čl. 12 odst. 1. Komise s těmito tvrzeními nesouhlasí, jelikož učinila vše, co bylo v jejích silách, aby poskytla čínské vládě co nejvíce času k předložení odpovědí na dotazník a na písemné upozornění na nedostatky. Čínské vládě bylo rovněž sděleno, že je možné předložit požadované dokumenty až do data konání inspekce na místě.
Komise nenamítala nic proti tomu, aby čínská vláda předkládala jakékoli informace v průběhu celého řízení, a vícekrát čínskou vládu upozornila na možnost požádat o slyšení, při kterých by mohly být předloženy informace a názory čínské vlády. Podotýká se, že žádné informace předložené čínskou vládou v průběhu celého řízení nebyly odmítnuty z časových důvodů. Tvrzení čínské vlády, že doba poskytnutá na odpověď mezi obdržením dotazníku a rozhodnutím o výběru vzorku neměla žádný význam, není správné. Významná část dotazníku se týkala celkové úrovně subvencování dotčeného odvětví/výrobku a čínská vláda nebyla rozhodnutím o výběru vzorků nijak omezována ve shromažďování informací obecné povahy. Ještě důležitější je, že po výběru vzorku zbývalo čínské vládě stále 43 dnů na shromáždění specifických informací od jednotlivých vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. Komise postupovala v souladu s čl. 12 odst. 1 dohody WTO o subvencích a poskytla čínské vládě širokou možnost předložit všechny důkazy, které považuje za významné, se zřetelem k tomu, že taková povinnost nemůže mít neomezené trvání, aby bylo možné zajistit dokončení šetření.
(378)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise původně požadovala podrobné informace o vyvážejících výrobcích, kteří nebyli zařazeni do vzorku, což nebyly „informace nezbytné“ pro účel šetření založeného na výběru vzorku. V této souvislosti se podotýká, že v době, kdy byl dotazník určený pro čínskou vládu odesílán, nebylo ještě definitivně rozhodnuto, zda v tomto řízení bude uplatněn výběr vzorku, či nikoli. Poté, co Komise obdržela od čínských vyvážejících výrobců odpovědi v dotazníku pro výběr vzorku a bylo zjevné, že spolupráce ze strany vývozců je vysoká, a jakmile se vyjasnilo, že vývozci zařazení do vzorku budou spolupracovat náležitým zodpovězením dotazníků, netrvala Komise na poskytnutí specifických informací o společnostech týkajících se subvencování za vyvážející vývozce, kteří nebyli zařazeni do vzorku. Proto Komise s tímto tvrzením nesouhlasí.
(379)
Čínská vláda tvrdila, že v dokumentu poskytujícím konečné informace Komise chybně uvedla, že čínská vláda v odpovědi na dotazník a následně předložených dokumentech nesdělila určité informace. To není pravda. Jak Komise již uvedla ve svém dopise čínské vládě ze dne 23. května 2013, čínská vláda neposkytla požadované informace, pokud jde o finanční instituce ve státním vlastnictví, dokumenty týkající se subjektu Sinosure a poskytování pojištění vývozních úvěrů, dokumenty týkající se demonstračního programu Golden Sun, a informace týkající se poskytování užívacích práv k pozemkům.
(380)
Podle čínské vlády Komise nepoužila fakta dostupná v rámci mechanismu pro doplnění chybějících informací, jak vyplývá z judikatury rozhodčích panelů WTO a sporů v rámci WTO (86), a místo toho „uplatnila nepříznivé závěry sankčním způsobem a dále porušila ustanovení dohody WTO o subvencích“. Čínská vláda dále tvrdila, že Komise nepoužila dostupná fakta „pouze za účelem nahrazení informací, jež mohou chybět, ale jako konkrétní základ pro veškeré své závěry ohledně subvencování, a zcela tak ignorovala značné množství informací poskytnutých čínskou vládou a nejčastěji zapojenými finančními institucemi, a to z toho důvodu, že údajně neposkytly vyčerpávající odpovědi nebo nedoložily každý číselný údaj“. To ovšem Komise neučinila. Veškeré informace včetně plánů a právních předpisů předložené čínskou vládou byly zváženy a analyzovány, a závěry jsou založeny právě na těchto dokumentech poskytnutých čínskou vládou ve všech případech, kdy byly tyto dokumenty předloženy a ověření potvrdilo jejich přesnost. Příkladem toho, jak Komise přistupovala k informacím předloženým čínskou vládou, jsou časté citace z těchto dokumentů, které závěry podporují. Ve 110. bodě odůvodnění výše Komise jasně vysvětluje jediné situace, kdy předložené informace nebyly vzaty za bernou minci.
(381)
Čínská vláda dále tvrdila, že Komise si sama protiřečí, když v dokumentu poskytujícím konečné informace tvrdí, že při tomto šetření požadovala informace o jednotlivých transakcích pouze v souvislosti s vývozci zařazenými do vzorku, a na jiném místě ve stejném dokumentu uvedla, že „dotazník pro vládu se neomezuje na vývozce zařazené do vzorku“. To není pravda. Komise neučinila protichůdné výroky. Jak je uvedeno v 378. bodě odůvodnění, po rozhodnutí použít výběr vzorku Komise omezila svou původní žádost o poskytnutí specifických informací o společnostech na vyvážející výrobce zařazené do vzorku. Aby však bylo možno posoudit napadnutelnost údajných subvenčních režimů, požádala Komise také o jiné informace, než jsou informace vztahující se k vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku, např. informace týkající se finančních trhů v Číně nebo trhu s užívacími právy k pozemkům. Proto je uvedeno, že „dotazník pro vládu se neomezuje na vývozce zařazené do vzorku“.
(382)
Čínská vláda také tvrdila, že Komise, jak se zdá, přehlédla, že informace nelze odmítnout jen proto, že nebyly dány k dispozici k ověření. Takto však Komise v tomto řízení k informacím nepřistupovala. Ani v jednom případě nebyla „nedostupnost ověření“ jediným důvodem pro to, aby takové informace nebyly vůbec přijaty. Jestliže jim však jiné informace ve složce protiřečily, a čínská vláda přitom nebyla schopna je podpořit jinými důkazy, nemohly být takové informace přijaty doslova.
(383)
Podle čínské vlády Komise v odstavci 85 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukován v 117. bodě odůvodnění výše) „uznala“, že čínská vláda neovládá bankovní a finanční instituce a nemůže je donutit, aby poskytovaly informace. Podotýká se, že Komise si takového výroku není vědoma a po přezkoumání znění uvedeného bodu odůvodnění se nezdá, že by se tak stalo.
(384)
Čínská vláda tvrdila, že Komise se zřejmě rozchází s čínskou vládou v tom, že v případě šetření nemohou být požadavky základního nařízení EU nebo dohody WTO o subvencích nadřazeny vnitrostátním předpisům. Spojitost, kterou čínská vláda vyvodila z neposkytnutí údajně důvěrných informací, není na místě. Komise však poukázala (viz 117. bod odůvodnění výše) na to, že ustanovení zákona o obcích nebo vnitrostátní předpisy člena WTO ho nemohou zprostit povinností vyplývajících z členství ve WTO, tj. spolupracovat při šetřeních, a v případě vzniku sporu je na čínské vládě, aby navrhla, jakým způsobem může být zajištěn přístup k informacím tak, aby je bylo možno náležitě ověřit. Jako příklad navrženého způsobu ověření údajně omezených informací odkázala čínská vláda na situaci, kdy bankovní úředník poskytl posouzení úvěrového rizika týkající se určité společnosti zařazené do vzorku, a uvedla, že „Komise nebyla stále ještě spokojena“. Naproti tomu, jak jasně vyplývá ze znění 148. bodu odůvodnění výše, Komise neměla problém s ověřením tohoto konkrétního dokumentu a ve svých závěrech vzala tyto informace plně v úvahu. Jednalo se však o výjimečnou situaci, která se u většiny informací podobné povahy vyžádaných v rámci tohoto šetření bohužel neopakovala.
(385)
V této souvislosti čínská vláda i nadále tvrdila, že „citlivé interní dokumenty“ bank lze považovat za náležité informace podle dohody WTO o subvencích a jejich neposkytnutí nemůže vést ke zohlednění skutečností, které jsou dostupné. Komise považuje tento výrok za příliš paušalizující a není jí jasné, jak by řádné ověření (provedené podle náležitých postupů týkajících se důvěrnosti) mohlo být provedeno ve všech případech, jestliže takové dokumenty (včetně dokumentů týkajících se transakcí s klienty) zkrátka nejsou poskytnuty. Jestliže ověření není možné, mohou být k zaplnění mezer při shromažďování fakt použita fakta, která jsou dostupná.
(386)
Čínská vláda opakovaně tvrdila, že oznámení o inspekci neobsahovalo konkrétní otázky týkající se inspekce, a odkázala na dopis Komise ze dne 23. května 2013, kde byla tato formulace použita. Komise však v odstavci 86 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukován jako 118. bod odůvodnění výše) uvedla, že oznámení o inspekci ze dne 25. března 2013 obsahovalo velmi konkrétní a podrobný seznam problémů a dokumentů, jimiž se bude během inspekce zabývat, zcela v souladu s čl. 26 odst. 3 základního nařízení a s požadavky WTO. To, že nebyl předložen seznam konkrétních otázek, jehož poskytnutí nemá v základním nařízení ani v pravidlech WTO žádnou oporu, není důvodem pro to, aby čínská vláda nemohla během inspekce plně spolupracovat.
(387)
Čínská vláda tvrdila, že Komise během inspekce projevila naprostý nedostatek pružnosti. To je dezinterpretace faktů a situace před a během inspekce na místě. Jak bylo již vysvětleno v odstavcích 88 až 90 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukovány jako 120. až 122. bod odůvodnění výše), Komise projevila plnou a ničím nepodmíněnou míru pružnosti. Pokusy čínské vlády poskytnout informace, které v rámci programu inspekcí na místě nebylo možno vzájemně ověřit, bohužel znamenaly, že takové informace nebylo možno podrobit ověření pomocí jiných údajů a dodat jim váhu ověřeného dokumentu. Čínská vláda rovněž upozornila Komisi na judikaturu WTO z panelu EC-Salmon, podle níž to, zda jsou dokumenty „ověřitelné“, není vždy určováno pouze možností provedení šetření na místě, a tvrdila, že Komise nemůže odmítnout informace pouze proto, že nejsou dostupné při inspekcích na místě. Komise podotýká, že takovým informacím, jejichž spolehlivost a přesnost lze během inspekce na místě těžko ověřit, může být přikládána menší váha, než kdyby byly řádně ověřeny, a že se tak v tomto případě někdy stalo.
(388)
Čínská vláda zpochybňuje údajnou praxi Komise nepřijímat nové dokumenty a důkazy, které vyžadují ověření, po ukončení ověřovací relace, do níž patří. Jak bylo již vysvětleno v odstavci 89 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukován v 121. bodě odůvodnění výše), není tomu tak a nikdy nebylo. Je pravdou, že Komise nemůže běžně přijímat dokumenty jako podání k ověření po ukončení ověřovací relace a že není prakticky možné takové dokumenty ověřovat, avšak čínské vládě nic nebrání v tom, aby takové dokumenty předložila v písemné podobě, což se také v tomto případě skutečně stalo.
(389)
Čínská vláda tvrdila, že Komise neobjasnila důvod žádosti o šest dokumentů uvedených ve 122. bodě odůvodnění výše, a na tomto základě nebylo jejich ověřování povoleno. Toto tvrzení vznesla čínská vláda již ve svém dopise ze dne 3. června 2013 a Komise na ně odpověděla v 122. bodě odůvodnění výše. Znovu se konstatuje, že všechny tyto dokumenty se týkají dotčeného odvětví a vztahují se dokonce ke konkrétním subvenčním režimům, jako je poskytování preferenčních půjček nebo preferenční daňové režimy. Je to očividné z jejich názvů a obsahu, kvůli kterému byly šetřeny. Čínská vláda však během inspekce na místě jednoduše odmítla odpovědět na jakékoli otázky položené v této souvislosti, přičemž jako jediný důvod uváděla, že jsou údajně irelevantní z hlediska dokumentu, jehož se řízení týká.
(390)
Čínská vláda tvrdila, že nemůže poskytnout podpůrné důkazy pro informace, které poskytla v odpovědi na dotazník týkající se procentního podílu úvěrů poskytnutých dotčenému odvětví, jelikož tyto informace jsou v držení bank, jež jsou nezávislými subjekty, a nikoli orgány čínské vlády, a že by si Komise měla tyto údaje ověřit u bank. Čínská vláda odkázala na ustanovení zákona o komerčním bankovnictví, který stanoví, že banky vykonávají svou obchodní činnost v souladu s tímto zákonem (článek 4) a že nesmí docházet k žádnému vměšování orgánů místní správy nebo vládních orgánů na různých úrovních, veřejných organizací nebo jednotlivců do hospodářské činnosti bank (článek 5). Faktem je, že čínská vláda v odpovědi na dotazník uvedla určitý výrok a nebyla vůbec schopna ho podpořit. Ani banky, u kterých se Komise pokusila o ověření, vůbec nebyly schopny tyto informace podpořit žádnými jinými informacemi. Má-li to být považováno za přijatelnou praxi, šetřená strana by prostě mohla učinit jakýkoli výrok, který podporuje její věc, a vyšetřující orgán by ho musel přijmout, aniž by měl možnost ověřit, zda odpovídá skutečnosti. Ještě důležitější to je vzhledem k tomu, že tyto konkrétní informace jsou v rozporu s jinými informacemi ve složce. V zákoně o komerčním bankovnictví existují i jiné články, které bankám ukládají „vykonávat úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství a sociálního rozvoje a v duchu státní průmyslové politiky“ (článek 34). Jak správně poukazuje čínská vláda ve svých připomínkách, banky musí vykonávat své hospodářské činnosti v souladu se zákonem, tj. také s uvedenými ustanoveními článku 34 zákona o komerčním bankovnictví. Tato předpokládaná jasná linie mezi vládou a bankami nebyla fakty potvrzena.
(391)
Čínská vláda tvrdila, že poskytla veškeré informace týkající se vlastnictví bank, jimiž disponuje. Tvrdila také, že údaje o vlastnictví bank, jež uvedla, jsou oficiální údaje Čínské bankovní regulační komise (CBRC), a proto nebyl důvod se domnívat, že informace poskytnuté čínskou vládou jsou nepravdivé nebo zavádějící, a použít ustanovení článku 28 základního nařízení. Čínská vláda dále uvedla, že neví, z jakého zdroje čerpá výrok Komise v odstavci 95 (reprodukován v 127. bodě odůvodnění výše) dokumentu poskytujícího konečné informace („Z veřejně dostupných informací je zřejmé, že existují i jiné banky ve státním vlastnictví, jež poskytly úvěry vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku“), tj. kromě těch, které čínská vláda ve své odpovědi na písemné upozornění na nedostatky uvedla jako banky ve vlastnictví státu. Tato tvrzení nemohla být přijata. Podotýká se, že čínská vláda ve své odpovědi na dotazník původně tvrdila, že nedisponuje žádnými informacemi týkajícími se jejího vlastnictví bank. Až poté, co Komise v písemném upozornění na nedostatky poukázala na to, že podle čínských právních předpisů musí čínská vláda takové informace shromažďovat, čínská vláda některé informace v této souvislosti poskytla. Během ověřování úředník Čínské bankovní regulační komise odmítl podpořit údaje o vlastnictví bank jakýmikoli důkazy, odmítl poskytnout zdroj těchto informací a nevysvětlil, odkud pocházejí. Podotýká se rovněž, že čínská vláda nezpochybnila to, že nejméně pět jiných bank jmenovaných Komisí v dokumentu poskytujícím konečné informace (viz poznámka pod čarou v 127. bodě odůvodnění) je ve vlastnictví státu.
(392)
Čínská vláda nesouhlasila s výrokem uvedeným v odstavci 97 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukován v 129. bodě odůvodnění výše), že Čínská bankovní regulační komise odmítla odpovědět na otázku týkající se deseti největších bank v Číně, protože nebyla předložena písemně, a tvrdila, že Komise nesprávně interpretuje fakta, jelikož hlavním důvodem, proč nebyla odpověď poskytnuta, bylo to, že tato otázka nebyla uvedena v oznámení o inspekci a že potřebuje určitý čas, aby se na ni mohla připravit. Ve skutečnosti je to čínská vláda, která nesprávně interpretuje fakta týkající se této otázky. Komise netrvala na okamžité odpovědi, avšak Čínská bankovní regulační komise dokonce odmítla se touto otázkou vůbec zabývat, pod záminkou, že nebyla poskytnuta předem v písemné podobě. Kdyby byl důvodem nedostatek času na přípravu odpovědi, mohla čínská vláda podat odpověď později během inspekce nebo prostřednictvím e-mailu (byť by ji Komise nemohla ověřit), jak to učinila s některými jinými dokumenty. Čínská vláda to však neučinila.
(393)
Čínská vláda tvrdila, že poskytla veškeré dokumenty týkající se založení a mandátu Čínské bankovní regulační komise, o které Komise v dotazníku požádala, a že jelikož Komise nevznesla žádné dotazy na toto téma v písemném upozornění na nedostatky a nepožádala o tyto dokumenty v „seznamu dokumentů, jež mají být poskytnuty před zahájením inspekce na místě“ uvedeném v příloze 2 oznámení o inspekci, měla čínská vláda za to, že nemusí poskytovat žádné jiné dokumenty. Není to pravda. Komise požádala o veškeré dokumenty tvořící základ pro založení a mandát Čínské bankovní a regulační komise, avšak čínská vláda poskytla pouze některé z nich. Pouze na základě výroku úředníka Čínské bankovní regulační komise se Komise dozvěděla, že v této souvislosti existují ještě jiné dokumenty. Ve skutečnosti byla odpověď čínské vlády uvedená v dotazníku v této souvislosti neúplná a zavádějící, jelikož čínská vláda (Čínská bankovní regulační komise) o existenci takových dalších dokumentů dobře věděla, jak přiznala Čínská bankovní regulační komise během inspekce na místě.
(394)
Čínská vláda tvrdila, že Komise během inspekce ve skutečnosti nepožádala o statistické údaje a zprávy z bank, které v období šetření poskytly úvěry vývozcům zařazeným do vzorku. Tvrdila, že Komise v roce 2012 požádala pouze o statistickou zprávu, kterou Čínské bankovní regulační komisi předložila Bank of China, a úředník Čínské bankovní regulační komise to musel prověřit u příslušných právních útvarů kvůli závazkům mlčenlivosti. To není pravda. Během inspekce Komise zopakovala svou žádost z dotazníku a písemného upozornění na nedostatky, aby jí byly poskytnuty statistické údaje ze všech bank, které poskytly úvěry vývozcům zařazeným do vzorku (87).
(395)
Čínská vláda dále tvrdila, že odkaz žadatele, uvedený v podnětu, na případ bezdřevého natíraného papíru, ve kterém Komise „na základě nepříznivých závěrů“ shledala, že státem vlastněné komerční banky působí jako veřejnoprávní subjekty, je „neopodstatněným tvrzením postrádajícím souvislosti, pokud jde o povahu a existenci subvence poskytované vyvážejícím výrobcům dotčeného výrobku, a proto ho nelze považovat za dostačující důkaz“ existence finančního příspěvku ze strany vlády nebo veřejnoprávního subjektu ve smyslu čl. 11 odst. 2 dohody WTO o subvencích. Zaprvé je nutno poukázat na to, že dotyčné závěry v případu bezdřevého natíraného papíru nevycházely z nepříznivých závěrů, ale z dostupných faktů v souladu s článkem 28 základního nařízení, a že neexistuje žádný pozdější rozsudek, který by dokládal tvrzení čínské vlády, že závěr učiněný Komisí v této souvislosti vychází z „nesprávného použití dostupných faktů“. Naopak, podobné závěry, pokud jde o státem vlastněné komerční banky, učinila Komise v jiném antisubvenčním případu týkajícím se dovozu z Číny, a to případu oceli s organickým povlakem, a k závěru, že čínské státem vlastněné komerční banky jsou veřejnoprávními subjekty, dospěly také jiné vyšetřující orgány, zejména ze Spojených států, v nálezu, který potvrdil odvolací orgán WTO. (88)
(396)
Čínská vláda i nadále tvrdila, že Komise požádala o určité informace od všech bank se sídlem v Číně a že prakticky nebylo v silách čínské vlády poskytnout takové informace o „více než 3 800“ bankách. Komise s takovým tvrzením nesouhlasí a znovu odkazuje na písemné upozornění na nedostatky, kde po odpovědi čínské vlády na dotazník Komise omezila rozsah požadovaných informací pouze na banky, ve kterých má čínská vláda přímý nebo nepřímý akciový podíl (89).
(397)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že výrok Komise, že vzala v úvahu shrnutí příslušných oběžníků Čínské lidové banky z internetových stránek předložených během inspekce, je nepravdivý a že to dokazuje 133. bod odůvodnění dokumentů poskytujících konečné informace (reprodukován v 164. bodě odůvodnění výše). To není pravda. 164. bod odůvodnění není v rozporu s obsahem výňatků z internetových stránek. Bere je v úvahu, avšak opírá se také o aktuální obsah oběžníku, jehož přesnost čínská vláda až dosud nikdy nezpochybnila.
(398)
Čínská vláda tvrdila, že Komise „vytrhla z kontextu určité termíny a věty v různých dokumentech“, jiné nesprávně interpretovala a pokusila se je spojit, aby mohla konstatovat, že čínská vláda podporuje odvětví vyrábějící dotčený výrobek, nebo aby mohla konstatovat, že komerční banky jsou veřejnoprávními subjekty. Tvrdí, že „úplné znění“ těchto dokumentů (plánů, výhledů a rozhodnutí) by prokázalo, že nálezy Komise postrádají právní základ a nejsou založeny na důkazech. To není pravda. Komise analyzovala a zohlednila všechny dokumenty včetně těch, na něž se odkazuje ve 102. bodě odůvodnění, jako celek, a to přesně stejným způsobem, který prosazuje čínská vláda.
(399)
Pokud jde o rozhodnutí č. 40, čínská vláda tvrdila, že Komise z něho v dokumentu poskytujícím konečné informace citovala vytrženě z kontextu „s cílem zkreslit jeho skutečný význam“. Podle čínské vlády je z ostatních ustanovení rozhodnutí č. 40 jasné, že je zaměřeno na rozvoj využívání obnovitelných zdrojů energie, a nikoli na klasifikaci solárních modulů a článků jakožto cíl jakékoli předpokládané rozvojové politiky, jak se domnívá Komise. Není pravda, že odkaz Komise na znění článku V rozhodnutí č. 40 je vytržen z kontextu. Komise se nedohaduje, zda jedním ze záměrů byl rozvoj využívání obnovitelných zdrojů energie, či nikoli. Faktem je, že v rozhodnutí č. 40 státní rada označila odvětví nových energií a solární energii za odvětví s vysokou prioritou, a proto byla zařazena do podporované kategorie projektů v rámci směrného indexu průmyslové restrukturalizace. S ohledem na články 17, 18 a 19 rozhodnutí č. 40 mohou finanční instituce poskytovat úvěry pouze odvětvím/společnostem, jež patří do této kategorie. To jasně svědčí o tom, že odvětví fotovoltaiky, které vyrábí mimo jiné i solární moduly a články, je upřednostňováno.
(400)
Čínská vláda tvrdila, že v textu rozhodnutí Státní rady ze dne 10. října není žádný odkaz na solární moduly a solární články nebo na odvětví fotovoltaiky, a pokud i bylo podporováno poskytnutí fiskální podpory, stalo se tak v souvislosti s cíli týkajícími se využívání energie z alternativních zdrojů, které nemají nic společného s rozvojem výroby modulů a článků obecně. Komise s tím nesouhlasí. Je nutno podotknout, že toto rozhodnutí státní rady zřejmě není výlučně zaměřeno na podporu využívání alternativních zdrojů energie. Z jeho názvu (Rozhodnutí státní rady o urychlení zakládání a rozvoje strategických vznikajících odvětví), jakož i z jeho obsahu (mimo jiné čl. 1 odst. 1, čl. 1 odst. 2, čl. 2 odst. 2) je jasné, že jeho cílem je podpora rozvoje vybraných odvětví (v tomto případě strategických vznikajících odvětví). To potvrzuje i skutečnost, že cíle stanovené v tomto rozhodnutí se vztahují přímo k výkonu a výsledkům strategických nově vznikajících průmyslových odvětví (čl. 2 odst. 3). V rozhodnutí existuje rovněž jasná vazba mezi strategickými nově vznikajícími průmyslovými odvětvími a odvětvím fotovoltaiky, které vyrábí mimo jiné solární moduly a články. Zaprvé není pochyb o tom, že odvětví fotovoltaiky je segmentem průmyslu alternativních zdrojů energie, o němž se v článku 2 rozhodnutí mluví jako o odvětví, o které by stát měl pečovat a které by měl rozvíjet. Za druhé vyvážející výrobci zařazení do vzorku patří do kategorie odvětví vyspělých technologií, která jsou uvedena v čl. 2 odst. 2 tohoto rozhodnutí. Podobně 12. pětiletý plán zahrnuje solární výrobní odvětví mezi strategická výrobní odvětví a rovněž 12. pětiletý plán pro solární fotovoltaické odvětví potvrzuje, že rozhodnutí státní rady „zahrnulo solární fotovoltaický průmysl do strategicky významné oblasti nově vznikajících průmyslových odvětví, které naše země v budoucnosti rozvine“. (90)
(401)
Podle čínské vlády Komise se odvolávala na střednědobý a dlouhodobý plán pro vědu a techniku, ale neuvedla jedinou pasáž nebo ustanovení, v němž by tento dokument určoval, že mezi technologicky vyspělé podniky náleží výrobci modulů a článků nebo fotovoltaický průmysl obecně. Podle čínské vlády cíli se výhled zaměřuje pouze na rozvoj alternativních zdrojů energie za účelem snížení závislosti na fosilních palivech. Komise s tím nesouhlasí. Podle čínské vlády se Komise odvolává na střednědobý a dlouhodobý plán vědeckotechnického rozvoje, ale neodkazuje ani na jeden případ či ustanovení, kdy by tento dokument definoval podniky působící v oblasti špičkových technologií tak, že by zahrnovaly i podniky vyrábějící moduly a články nebo odvětví fotovoltaiky obecně. Stejné druhy jednotlivých programů podpory, které jsou zmíněny v tomto plánu, použili vývozci zařazení do vzorku.
(402)
Čínská vláda uvedla, že výrok Komise, že zákon ČLR o vědeckém a technickém pokroku zahrnuje řadu opatření na podporu strategických odvětví, včetně solárního fotovoltaického průmyslu, není založen na skutečnostech a že toto ustanovení se nezmiňuje o fotovoltaickém průmyslu ani o strategických odvětvích a neexistuje žádný důvod pro tvrzení, že je dotčený výrobek zahrnut do rozsahu tohoto zákona. To není pravda. Základem pro tento výrok jsou ustanovení článků 18 a 34 uvedeného zákona. Podle článku 18 stát musí vyzývat a usměrňovat finanční instituce k tomu, aby podporovaly rozvoj odvětví špičkových a nových technologií. Podle článku 34 finanční instituce spojené s vládní politikou musí poskytovat zvláštní pomoc podnikovým projektům podporovaným státem. Odvětví fotovoltaiky patří do kategorie odvětví špičkových a nových technologií a patří také do kategorie podniků, jejichž projekty jsou podporovány státem. Článek 17 téhož zákona navíc slibuje preferenční daňové politiky mimo jiné subjektům, které se zabývají projekty zahrnutými do celostátních plánů vědeckotechnického rozvoje. Ze 401. bodu odůvodnění výše je jasné, že do této oblasti působnosti spadají projekty společností v odvětví fotovoltaiky. Je možné vyslovit závěr, že existují nejméně tři důkazy, které jasně naznačují, že odvětví fotovoltaiky a společnosti vyrábějící a vyvážející dotčený výrobek jsou zahrnuty do oblasti působnosti tohoto zákona.
(403)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise posuzovala plány, rozhodnutí a zákony ČLR tak, jako by měly stejný právní účinek a stejnou hodnotu, a že to odporuje zásadám právního výkladu, právním normám Číny a opakovaným prohlášením čínské vlády. Podle čínské vlády není odkaz na všeobecný pětiletý plán a na konkrétní plán fotovoltaiky odkazem na právní předpis, protože nebyl předložen žádný spolehlivý důkaz pro to, že tyto plány jsou právně závazné. To není pravda, jelikož tvrzení čínské vlády, že tyto plány nejsou závazné, není podpořeno jinými důkazy ve složce. Právě naopak, ve znění plánu, jak bylo čínskou vládou předloženo v odpovědi na dotazník, se jasně uvádí: „Tento plán byl projednán a schválen Všečínským shromážděním lidových zástupců a má sílu zákona“ (91). Čínská vláda ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací uvedla: „Podle právních norem Číny jsou právními předpisy v Číně ústava, zákony, správní předpisy, místní předpisy a pravidla.“ Jelikož plán má sílu zákona a čínská vláda potvrdila, že zákony jsou právními předpisy v Číně, dospěla Komise k závěru, že plán je vskutku právně závazný. Podle vysvětlení čínské vlády během inspekce na místě vyplývají odvětvové a regionální pětileté plány ze všeobecného pětiletého plánu, a Komise proto neměla důvod přistupovat k odvětvovému pětiletému plánu pro odvětví fotovoltaiky (2011-2015) jinak než ke všeobecnému pětiletému plánu.
(404)
Čínská vláda se odvolává na „pokyny týkající se úhrad/náhrad vydané Komisí“ jako na příklad podobně nezávazného dokumentu v podmínkách EU. Komise předpokládá, že čínská vláda odkazuje na oznámení Komise o vracení antidumpingových cel (Úř. věst. C 127, 29.5.2002, s. 10). Ve skutečnosti není přesné označit tyto pokyny za nezávazné, protože pro Komisi jsou závazné v tom smyslu, že nejsou v rozporu s nadřazenými pravidly. Komise určila, že plány Číny jsou právně závazné. Avšak i za hypotetického předpokladu, že tomu tak není, je zjevné, že celostátní, odvětvové a regionální plány, které ve skutečnosti vycházejí z nejvyšších vládních úrovní a stanoví vládní politiku v oblasti hospodářského a průmyslového rozvoje, by měly vysokou důkazní hodnotu vzhledem k fakticky kogentní povaze jimi stanovených cílů. Stejně tak je jasné, že by na jejich základě mohla vláda kárat subjekty, které je správně neprovádějí. Proto jsou stále velmi důležité pro zjištění týkající se vládních zásahů do hospodářství a řízení a kontrolování některých průmyslových odvětví.
3.5.2. Připomínky stran týkající se zvýhodněných politických úvěrů v rámci vládní politiky, dalšího financování, pojistných záruk
(405)
Čínská vláda tvrdila, že to, že neposkytla odpovědi na dodatek A, by nemělo vést k uplatnění dostupných údajů v souladu s článkem 28 základního nařízení. Podle čínské vlády, pokud by Komise skutečně chtěla ověřit obvinění uvedená v podnětu, že čínské státem vlastněné banky jsou veřejnoprávními subjekty, nemusela by zatěžovat dotazníky žádostmi o interní, citlivé údaje o jednotlivých transakcích, které se týkají bank, z nichž mnohé nejsou v žádném případě ve vlastnictví vlády. Čínská vláda v této souvislosti odkazovala na informace týkající se jednotlivých úvěrů, které banka poskytla vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Účelem informací požadovaných v dodatku A bylo ověřit, zda čínské banky jsou veřejnoprávními subjekty, nebo zda fungují z pověření vlády a jsou jí řízeny. S výjimkou informací o jednotlivých úvěrech čínská vláda neupřesnila, u kterých dalších požadovaných informací má za to, že nejsou významné pro uvedený účel.
(406)
Připomíná se, že otázky v dodatku A žádaly o informace týkající se vlastnictví bank, složení správní rady a valné hromady, zápisů ze zasedání správní rady/valné hromady, propojení mezi členy vrcholného vedení a státními orgány, odvětvové struktury úvěrů, úvěrové politiky a posouzení rizik v souvislosti s půjčkami poskytovanými spolupracujícím vyvážejícím výrobcům. Čínská vláda tvrdila, že z hlediska nálezů týkajících se veřejnoprávních subjektů byly takové žádosti „zjevně nepřiměřené“ a že rozsah požadovaných informací byl příliš široký. Čínská vláda rovněž tvrdila, že „základní“ určení, zda je subjekt veřejnoprávním subjektem, či nikoli, muselo být provedeno předtím, než bylo o takové informace vůbec požádáno. Komise s tím nesouhlasí. S ohledem na náročné požadavky, jež stanovil odvolací orgán WTO v rozhodnutí DS 379 (92), jsou nezbytné všechny požadované informace, včetně nálezů o rozsahu vládního zapojení do finančního systému. Například důkazy o tom, že subjekty jednají nekomerčním způsobem, lze v kombinaci s náznaky vládních zásahů prokázat pověřování a řízení. V každém případě je třeba poznamenat, že jakmile nastala spolupráce ze strany vyvážejících výrobců zařazených do vzorku, rozhodla se Komise omezit požadované informace na úvěry poskytnuté těmto společnostem a nevyvodila žádné závěry z toho, že čínská vláda neposkytla jiné informace týkající se jednotlivých půjček, o které bylo původně požádáno. Všechny ostatní žádosti o informace však z hlediska šetření zůstaly významnými. Pokud jde o tvrzení čínské vlády, že některé z informací uvedených v dodatku A nemohla poskytnout, podotýká se, že čínská vláda odmítla poskytnout dodatky A celkově, s výjimkou několika bank. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byl učiněn závěr, že čínská vláda v přiměřené době neposkytla zbývající požadované informace.
(407)
Čínská vláda s odvoláním na zprávu odvolacího orgánu WTO US-Hot-Rolled Steel (odst. 99) (93) tvrdí, že nebyla prakticky schopna vyhovět „nepřiměřeným“ požadavkům Komise o poskytnutí informací a že neochota Komise se touto otázkou zabývat a spojit různé požadavky s určením faktů, s nimiž souvisely, znamenala, že Komise nejedná v dobré víře. Ačkoli se případ, na nějž se odkazuje, týká spolupráce ze strany vývozců v antidumpingovém případu, Komise akceptuje, že u vládních dotazníků v případech vyrovnávacího cla je potřeba nastolit rovnováhu mezi požadovanými informacemi a praktickou schopností respondenta takovým žádostem vyhovět. Tato rovnováha však musí být nastolena v kontextu všech faktů. Určení statusu státem vlastněných bank v Číně jako veřejnoprávních subjektů již bylo provedeno v případech týkajících se bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem a v tomto případě žadatel poskytl dostačující důkazy prima facie, aby prokázal, že státem vlastněné banky jsou i nadále veřejnoprávními subjekty. Čínská vláda by proto měla předpokládat, že bude požádána o velké množství faktických údajů, pokud by si přála toto tvrzení vyvrátit. Čínská vláda však bohužel i nadále předkládala tvrzení, např. že má málo informací nebo nemá žádné informace o státním vlastnictví bank (což je velmi důležitý ukazatel při určení veřejnoprávních subjektů), jež naznačovala, že nepostupovala, jak nejlépe mohla, a odmítala udělit přístup k nutným informacím. To je jedna z „omezených podmínek“, kdy lze použít čl. 12 odst. 7 Dohody WTO o subvencích (v souladu se zprávou panelu WTO (94)). Komise si navíc byla vědoma toho, že její žádosti o informace jsou z nutných důvodů dosti obšírné, avšak spolupráce je obousměrný proces a čínská vláda reagovala tak, že zpočátku pouze požadovala vysvětlení ohledně toho, s určením kterých faktů tyto žádosti souvisejí (tj. něco, co není možné určit předem), místo aby navrhla, jak by tyto žádosti mohly být přiměřeným způsobem řešeny.
(408)
Pokud jde o inspekci v Bank of Shanghai, čínská vláda tvrdila, že skutečnost, že se inspekce neuskutečnila, není dostatečným důvodem pro uplatnění dostupných údajů, a že v každém případě se inspekce neuskutečnila vinou Komise. V reakci na to Komise podotýká, že faktická situace v souvislosti s inspekcí na místě v Bank of Shanghai byla popsána v odstavcích 111 a 112 dokumentu poskytujícího konečné informace (reprodukovány v 143. a 14. bodě odůvodnění výše). Faktická situace týkající se této inspekce se nijak nezměnila a Komise nesouhlasí s tím, jak tato fakta vykládá čínská vláda, a trvá na tom, že vyvinula veškeré úsilí, aby se tato inspekce uskutečnila, avšak nebylo to možné kvůli obstrukcím na straně čínské vlády. Čínská vláda se dovolává zprávy panelu WTO (95), kde byl učiněn závěr, že neuskutečnění inspekce na místě nevyčerpává všechny možnosti ověření dokumentu. Během tohoto šetření však čínská vláda informovala Komisi o tom, že banka je dostupná pro inspekci, pouze jeden pracovní den před zahájením inspekce v úřadu čínské vlády (po uplynutí již prodloužené lhůty pro takové potvrzení), což znemožnilo provedení inspekce na místě, protože již byly provedeny příslušné přípravy a nebylo možno je změnit. Za těchto okolností se dochází k závěru, že čínská vláda nepostupovala, jak nejlépe mohla, a Komise nevidí žádný způsob, jak by kontroly umožněné inspekcí na místě mohly být nahrazeny jinými prostředky.
(409)
Čínská vláda tvrdila, že Komise nemůže ignorovat informace poskytnuté HuaXia Bank ohledně její vlastnické struktury kvůli tomu, že nejsou „v každém ohledu ideální“. Komise podotýká, že důvodem nepřijetí těchto informací nebylo to, že nebyly v každém ohledu ideální. Jak již bylo vysvětleno ve 147. bodě odůvodnění výše, HuaXia Bank až do inspekce na místě neposkytla žádné informace o vládním vlastnictví, ačkoli o to Komise žádala již v úvodním dotazníku. Poté, co Komise poukázala na to, že HuaXia Bank má některé akcionáře vlastněné státem, předložila tato banka list papíru s informacemi z neznámého zdroje, a tyto informace byly navíc v rozporu s jinými informacemi ve složce. Takové informace nebylo možné přijmout.
(410)
Pokud jde o rozhodnutí HuaXia Bank poskytnout pouze některá hodnocení úvěruschopnosti, jak bylo popsáno ve 148. bodě odůvodnění výše, tvrdila čínská vláda, že Komise obdržela přiměřené vysvětlení, proč nemohla být poskytnuta jiná hodnocení. Komise s tím nesouhlasí. V oznámení o inspekci bylo totiž jasně uvedeno, že takové dokumenty budou podrobeny inspekci na místě, takže vysvětlení, že „dvěma zprávami o hodnocení rizik se zabývaly jiné pobočky této banky a odpovědní zaměstnanci v daný okamžik nebyli dostupní“, nebylo uspokojivé. Čínská vláda navíc vznáší tvrzení, které se opakuje i jinde v jejích připomínkách, že informace nemohly být předloženy z důvodu důvěrného přístupu ke klientovi. Komise podotýká, že existují ustanovení o zacházení s důvěrnými informacemi při jejích šetřeních týkajících se vyrovnávacího cla (96) a že v každém případě většina požadavků Komise k této i jiným otázkám směřovala ke kontrole, a nikoli kopírování takových informací. V každém případě Komise podotýká, že striktní uplatňování zásady „důvěrného přístupu ke klientovi“ by znemožnilo ověření mnohých významných informací v rámci šetření týkajících se uložení vyrovnávacího cla. Za takových situací by nebylo možné vzájemně ověřovat odpovědi vývozce na mnohé otázky a provádět namátkové kontroly příjemců určitých režimů v případech, kdy neexistovala spolupráce ze strany vývozců nebo kdy bylo prováděno souhrnné šetření.
(411)
Čínská vláda tvrdila, že EXIM Bank s šetřením plně spolupracovala a určité dokumenty požadované Komisí nemohly být poskytnuty kvůli pravidlům vnitřní politiky, státního tajemství, důvěrnosti nebo jiných zákonů. Neposkytnutí těchto dokumentů tudíž nemůže vést k uplatnění dostupných údajů. V souladu se zákonem o komerčním bankovnictví nemohly být tyto dokumenty během inspekce úředníky EXIM Bank poskytnuty. V této souvislosti a navzdory předpokladu Komise nemohou být základní nařízení ani dohoda WTO o subvencích nadřazeny svrchovaným zákonům ČLR. Čínská vláda rovněž tvrdila, že otázky týkající se příslušnosti členů vrcholného vedení k politickým stranám jsou irelevantní a z hlediska čínské vlády rušivé. Komise s tím nesouhlasí. Pravidla WTO (na nichž je z velké části založeno základní nařízení) nesmějí být „nadřazena“ domácímu právu, avšak to nebrání tomu, aby Komise vyvodila závěry, pokud je zřejmé, že takové domácí zákony maří přiměřené žádosti o informace. Skutečností dále je, že EXIM Bank sice v reakci na dodatek A poskytla některé odpovědi, avšak odmítla téměř všechny tyto informace podpořit údaji o jejich zdrojích nebo jakýmikoli jinými důkazy. Proto se tyto informace považují pouze za ústní prohlášení, která nejsou podložena ověřenými písemnými doklady. Pokud by taková praxe měla být akceptována, mohla by EXIM Bank poskytnout skutečně jakékoli informace, a šetřící orgán by je musel přijmout, aniž by mohl posoudit jejich přesnost.
Otázky týkající se příslušnosti k politickým stranám a organizacím Komunistické strany Číny v rámci EXIM Bank (a kterékoli jiné banky v této záležitosti) mají velký význam pro účely určení rozsahu státního vlivu na členy vedení bank ve světle zvláštní úlohy Komunistické strany Číny vycházející z ústavy ČLR. Jako doplněk k opodstatnění takových otázek poskytnutému Komisí ve 151. bodě odůvodnění výše se navíc podotýká, že v souladu se stanovami Komunistické strany Číny se vyžaduje, aby všechny organizace, včetně soukromých obchodních podniků, zakládaly „základní stranické organizace“, pokud daná společnost zaměstnává alespoň tři členy strany. Tyto organizace zajišťují uskutečňování zásad a politiky strany a státu a dohlížejí na něj a podporují valnou hromadu, správní radu, dozorčí radu a vedoucí pracovníky při plnění jejich funkcí a pravomocí ze zákona (97). Také zákon o obchodních společnostech ČLR ukládá všem společnostem v Číně, aby v rámci své organizační struktury zřídily organizaci Komunistické strany Číny s cílem prosazovat politiku této strany (98).Komunistická strana Číny je tedy prokazatelně spojena s činností čínské vlády a s činností všech typů firem a institucí v Číně; je tedy legitimní klást v tomto směru otázky o stranické příslušnosti.
(412)
Pokud jde o inspekci v China Development Bank (CDB), vznesla čínská vláda stejné tvrzení, pokud jde otázky týkající se politické příslušnosti členů vedení a úlohy Komunistické strany Číny v této bance. Komise v této souvislosti poukazuje na důkazy ve 151. a 411. bodě odůvodnění výše. Čínská vláda rovněž tvrdila, že CDB nemohla poskytnout požadované zprávy o hodnocení úvěrových rizik z důvodů důvěrnosti a že poskytla šablonu pro výpočet ratingu a také konkrétní příklad hodnocení úvěrového rizika s vymazaným názvem společnosti. Podotýká se, že šablona pro výpočet ratingu a úvěrový rating týkající se neznámé společnosti z neznámého odvětví není důkazem o hodnocení úvěrových rizik některého z vývozců zařazených do vzorku, jak požadovala Komise. Pokud jde o otázky důvěrnosti, Komise odkazuje na vysvětlení uvedené ve 410. bodě odůvodnění.
(413)
Čínská vláda tvrdila, že závěr Komise, že státem vlastněné komerční banky jsou veřejnoprávními subjekty, není v souladu s čl. 1 odst. 1 dohody WTO o subvencích, protože Komise neposkytla pro toto rozhodnutí naprosto žádný důkaz a neposkytla podloženou a odpovídající analýzu svého závěru, že zapojení vlády do čínského finančního sektoru je natolik významné, že se banky musí řídit politikou zvýhodňování. Komise s tímto tvrzením zásadně nesouhlasí. Nezávislé informace uvedené v 162. až 168. bodě odůvodnění jasně ukazují, že banky se politikou zvýhodňování řídí, a jasně to vyplývá i z některých čínských plánů, zákonů a politických dokumentů, na něž se odkazuje ve 102. bodě odůvodnění výše. Komise přezkoumala, analyzovala a uvedla řadu dokumentů pocházejících z nezávislých mezinárodních organizací včetně WTO, Světové banky, MMF a OECD, a ti všichni zřejmě dospěli k závěru, že čínský bankovní sektor je silně ovlivňován státními zásahy, zejména pokud jde o privilegované příjemce půjček a stanovování úrokových sazeb.
(414)
Čínská vláda zpochybňuje význam některých dokumentů, které byly použity jako nejspolehlivější dostupné údaje a na které Komise odkázala, když stanovila, že státem ovládané komerční banky jsou veřejnoprávními subjekty. Předem je nutno poukázat na to, že Komise se musela uchýlit k nejspolehlivějším dostupným údajům pouze proto, že čínská vláda nespolupracovala a odmítla poskytnout požadované informace.
(415)
Čínská vláda tvrdila, že zpráva z výzkumu Deutsche Bank (dále jen „zpráva Deutsche Bank“), na kterou Komise odkázala ve 161. bodě odůvodnění, popisuje situaci v Číně v minulosti, a nemůže tvořit spolehlivý základ pro hodnocení čínského bankovního sektoru o sedm let později. Za prvé se čínská vláda mýlí, když tvrdí, že tato zpráva poskytuje základ pro hodnocení situace „o sedm let později“. Tato zpráva je z roku 2007 a období šetření, které je příslušným obdobím pro hodnocení bankovního sektoru v Číně pro účely tohoto řízení, začíná v roce 2011. Zpráva se proto týká situace čtyři roky před příslušným obdobím. Za druhé není zpráva Deutsche Bank jediným dokumentem, o který se Komise ve svých závěrech opírá, ale pouze východiskem analýzy čínského bankovního sektoru, a zejména struktury jejího vlastnictví, kterou Komise provedla. Zatřetí jsou v souladu se zjištěními uvedenými ve zprávě Deutsche Bank i jiné informace, na něž se Komise obrátila za účelem zjištění vlastnické struktury čínského bankovního sektoru (zprávy a pracovní dokumenty WTO, MMF a OECD). V této souvislosti je nutno konstatovat, že samotná čínská vláda k tomuto tématu poskytla pouze minimum opakovaně požadovaných informací a závěry Komise týkající se úrovně státního vlastnictví v bankovním sektoru a státních zásahů do bankovního systému ve skutečnosti nikdy na základě faktů nezpochybnila.
(416)
Čínská vláda rovněž zpochybňuje odkaz Komise na přezkum WTO týkající se obchodní politiky za rok 2012, přičemž tvrdí, že výrok, že „ve struktuře trhu čínského bankovního sektoru celkově nedošlo k žádným velkým změnám“ byl učiněn ve srovnání s předchozím přezkumným obdobím, tj. rokem 2010. Komise se nestaví proti tomuto tvrzení. Ve skutečnosti Komise ve svém dokumentu poskytujícím konečné informace citovala z přezkumů WTO týkajících se obchodní politiky za roky 2010 a 2012 v témž 161. bodě odůvodnění s cílem dokázat, že za toto dvouleté období se toho změnilo jen velmi málo. Ve zprávě za rok 2010 bylo uvedeno, že „dalším významným rysem čínského finančního sektoru je vysoký stupeň státního vlastnictví“, a zpráva za rok 2012 potvrdila, že v tomto ohledu se příliš nezměnilo. Čínská vláda rovněž citovala ze zprávy za rok 2012 a na základě těchto citací tvrdila, že tato zpráva odporuje hodnocení Komise uvedenému ve 161. bodě odůvodnění výše. Toto tvrzení nemohlo být přijato. Žádná z citací ze zprávy uvedená v připomínkách čínské vlády k poskytnutí konečných informací neodporuje hodnocení Komise uvedenému ve 161. bodě odůvodnění.
(417)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že zjištění Komise uvedená ve 162. bodě odůvodnění výše se neopírají o spolehlivé důkazy, protože Komise (kromě zprávy Deutsche Bank a přezkumu WTO týkajícího se obchodní politiky, o nichž se pojednává v bodech odůvodnění výše) „pouze odkazuje na zprávu Světové banky a Ekonomický přehled atd., ale na podporu svých závěrů neposkytuje žádné podložené a odpovídající vysvětlení“. Toto tvrzení nemohlo být přijato. V této souvislosti se podotýká, že ve zprávě Světové banky se mimo jiné uvádí toto: „I přes úctyhodný pokrok dosažený při reformování a upevňování finančního sektoru za poslední tři desetiletí je čínský finanční systém nadále potlačován a trpí zásadní strukturální nerovnováhou. Nynější systém, pro který je typická nadvláda bank ve státním vlastnictví, silné státní zásahy a přetrvávající kontrola nad úrokovými sazbami, byl během čínského hospodářského startu pozoruhodně úspěšný při mobilizaci úspor a směřování kapitálu do strategických odvětví“, nebo „Souběžně s tím musí přímá a nepřímá kontrola nad finančními institucemi uvolnit cestu opatřením založeným na nezávislém trhu. To by znamenalo nezávislou centrální banku, jež podniká kroky na otevřeném trhu a využívá k zajištění likvidity spíše úrokových sazeb než úvěrových stropů. Komerční banky by k usměrňování poskytování půjček uplatňovaly komerční zásady a analýzu úvěruschopnosti a neřídily by se vládními signály“ a „Vláda byla na všech úrovních úzce zapojena do komerčních operací finančních institucí, a to buď prostřednictvím držení akcií, nebo díky nepřímým vlivům, zejména proto, že je silně závislá na využívání úvěrů od komerčních bank pro dosažení cílů své politiky“. Ekonomický přehled OECD týkající se Číny za rok 2010 popisuje politiku Čínské lidové banky v oblasti stanovení minimálních úrokových sazeb úvěrů a maximálních vkladových sazeb jako překážku bránící bankám v řádném oceňování rizik a jako kontraproduktivní opatření z hlediska hospodářské soutěže v bankovním sektoru a uvádí, že jejím účelem je zajistit ziskovost bankovního sektoru, který je převážně ve vlastnictví státu.
(418)
Čínská vláda dále tvrdí, že zjištění Komise, že se Čínská lidová banka podílí na stanovení úrokových sazeb státem vlastněných komerčních bank a stanovení těchto sazeb ovlivňuje, není náležitě odůvodněno a podloženo důkazy. Čínská vláda v této souvislosti tvrdila, že Komise by měla vědět, že minimální úrokové sazby úvěrů byly v červenci 2013 zrušeny. Za prvé je nutno podotknout, že Komise neanalyzovala situaci bankovního trhu v Číně v červenci 2013, jelikož to z hlediska tohoto šetření nebylo relevantní. Za druhé tvrzení, že rozhodnutí Komise není náležitě odůvodněno a podloženo důkazy, není pravdivé. V příslušných oběžnících se jasně uvádí, že Čínská lidová banka stanoví limity pro poskytování půjček a limity vkladových sazeb. A za třetí existenci takových limitů potvrzuje i Ekonomický přehled OECD týkající se Číny za rok 2010, citovaný v bodě odůvodnění (162).
(419)
Čínská vláda tvrdila, že „Komise věděla, že tyto oběžníky, včetně oběžníků ze dne 8. června a 8. července 2012, které byly vydány po zveřejnění závěrů v případu bezdřevého natíraného papíru, významně změnily praxi Čínské lidové banky v oblasti úrokových sazeb“. To není pravda. Komise nemohla vědět, zda nebo jak přesně byla tato praxe změněna, jelikož čínská vláda odmítla tyto oběžníky poskytnout. I shrnutí z internetových stránek Čínské lidové banky poskytnuté během inspekce, o němž však čínská vláda nepravdivě tvrdí, že je Komise zcela ignorovala, potvrzuje, že takové limity stále existují.
(420)
Čínská vláda také tvrdila, že „Komise zřejmě nevycházela ve svých závěrech z aktuálních ‚dostupných údajů‘, jež odporují informacím z minulosti a kterými Komise disponovala, avšak raději ponechala na čínské vládě, aby dokázala, že stav věcí zkoumaný během případu oceli s organickým povlakem se změnil“. Vzhledem k vysvětlením uvedeným ve 415. až 419. bodě odůvodnění výše je jasné, že toto tvrzení je nepravdivé. Ve spise neexistují žádné dostupné údaje, které by odporovaly závěrům Komise, a tyto závěry vycházejí nejen z informací z minulosti, ale také ze skutečných důkazů, na základě všech informací, které byly relevantní v období šetření.
(421)
Čínská vláda tvrdila, že čtyři body, jež Komise uvedla ve 166. bodě odůvodnění výše, jsou nepravdivé a postrádají náležité právní hodnocení. Čínská vláda argumentovala tím, že odkaz na článek 34 zákona o komerčním bankovnictví, tj. že banky mají „vykonávat svou úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství“, je zcela neutrální. Není jasné, co má čínská vláda na mysli pod pojmem „neutrální“, ale podle plánů, politických dokumentů a zákonů, které jsou citovány ve 102. bodě odůvodnění výše se rozvoj odvětví fotovoltaiky a jeho finanční a další podpora patrně řadí mezi potřeby čínského národního hospodářství. V souvislosti s finanční pomocí podporovanou a vyjadřovanou v těchto dokumentech je jasné, že banky musí podporovat společnosti, které patří do odvětví fotovoltaiky. Pokud jde o závěr, že banky podléhají právním předpisům, které od nich vyžadují, aby poskytováním úvěrů pomáhaly podporovaným projektům, kde se Komise opírala o znění rozhodnutí státní rady č. 40, čínská vláda tvrdila, že „naprosto není na místě“, jelikož v tomto rozhodnutí se neuvádí ani nenaznačuje, že by solární energie byla podporovaným projektem. Toto tvrzení je také nepravdivé. Z 399. bodu odůvodnění výše jasně vyplývá, že solární energie patří do kategorie podporovaných odvětví/projektů. Podobné tvrzení čínská vláda vznesla, i pokud jde o zákon ČLR o vědeckotechnickém pokroku a závěr Komise, že tento zákon vyžaduje, aby banky upřednostňovaly rozvoj odvětví špičkových a nových technologií a že výrobci zařazení do vzorku spadají do této kategorie špičkových technologií. Podle čínské vlády Komise neprovedla žádnou právní analýzu k otázce, zda solární odvětví výroby modulů a článků, označené za odvětví špičkové technologie, spadá do oblasti působnosti tohoto zákona. To není pravda. Komise jasně prokázala souvislost mezi kategorií odvětví špičkových technologií a solárním odvětvím vyrábějícím moduly a články. To je podrobně vysvětleno ve 402. bodě odůvodnění výše.
(422)
Čínská vláda tvrdila, že výrok Komise, že zapojení státu do čínského finančního sektoru je významné a že trvá, není podloženo jednoznačnými důkazy. Čínská vláda zpochybnila důkazy citované Komisí a tvrdila, že zpráva MMF za rok 2009, která poukazuje na nedostatečnou liberalizaci úrokových sazeb, je irelevantní, protože úrokové sazby byly v Číně zcela liberalizovány. To není pravda. Důkazy ve složce potvrzují, že liberalizace úrokových sazeb v Číně není dokončena, a potvrdili to také úředníci Čínské lidové banky, kteří byli přítomni při inspekci na místě. V souvislosti se zprávou MMF o stavu v jednotlivých zemích za rok 2010, na kterou se Komise odvolává, čínská vláda tvrdila, že Komise zcela ignorovala závěry MMF týkající se liberalizace finančního sektoru. Není to pravda. Komise neignorovala žádné příslušné závěry MMF uvedené v této zprávě, které byly relevantní. Závěry MMF, na které čínská vláda ve svých připomínkách odkazovala, nejsou v rozporu se žádným závěrem Komise o státním zapojení do čínského finančního sektoru, a zajisté ani pokud jde o státní vlastnictví nebo politiky úrokových a vkladových sazeb. Skutečnost, že tato zpráva konstatovala, že v posledních letech bylo dosaženo pokroku při rozvíjení více tržně orientovaného finančního systému v Číně, neznamená, že bylo ve zprávě uvedeno, že v Číně skutečně existuje tržně orientovaný finanční systém. Pokud jde o přehledy OECD citované Komisí, čínská vláda tvrdila, že nelze vyvozovat závěr, že banky v Číně nefungují nezávisle, „z jedné věty za současného vyloučení významného pokroku, pokud jde o liberalizaci bankovního sektoru“. K tomuto tvrzení je nutno podotknout, že Komise nikdy nevyvozovala žádný závěr z „jedné věty“, nýbrž, jak je prokázáno ve výše uvedeném textu, na základě několika dokumentů sestavených nezávislými mezinárodními organizacemi.
(423)
Čínská vláda tvrdila, že analýza Komise týkající se určení veřejnoprávního subjektu je „naprosto chybná“ a její závěr uvedený ve 168. bodě odůvodnění výše je v rozporu s tím, jak termín „veřejnoprávní subjekt“ vykládá odvolací orgán WTO v dokumentu USA - Konečná antidumpingová a vyrovnávací cla na některé výrobky z Číny. Jeden vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že stanovisko Komise ohledně určení veřejnoprávního subjektu je „právně chybné“. Čínská vláda tvrdila, že Komise nezjišťovala, zda státem vlastněné komerční banky mají vládní pravomoci, jsou jimi pověřeny nebo je vykonávají, a že nezjišťovala, i) zda příslušné funkce, které údajně mají státem vlastněné komerční banky plnit, jsou těmi funkcemi, které plní vláda obecně, tj. jsou především vládními funkcemi, ii) společné rysy, které mají státem vlastněné komerční banky s vládou společné kromě vlastnictví akcií, což rovněž nebylo u všech státem vlastněných komerčních bank zjišťováno, a iii) zda všechny státem vlastněné komerční banky mají příslušné vládní pravomoci, aby je mohly vykonávat, nebo byly pověřeny pravomocí plnit příslušné vládní funkce. Tato tvrzení musela být odmítnuta. Komise odkazuje na svou analýzu této otázky ve 158.-167. bodě odůvodnění. Poskytování úvěrů je uvedeno v definici subvence v čl. 3 odst. 1 písm. a) bodě i) základního nařízení jako funkce vlády. V tomto šetření se státem vlastněné komerční banky řídí požadavkem, formulovaným v plánech a dalších politických dokumentech, na podporu určitých odvětví, včetně odvětví fotovoltaiky. Na základě dostupných údajů byl rovněž učiněn závěr, že v Číně existuje významné vládní vlastnictví bank a že vláda vykonává účinnou kontrolu nad státem vlastněnými komerčními bankami. Jelikož čínská vláda neposkytla požadované informace týkající se vládního vlastnictví státem vlastněných komerčních bank v Číně, vyvodila Komise své závěry z dostupných údajů. Na tomto základě Komise dochází k závěru, že státem vlastněné komerční banky působí jako prodloužená ruka vlády a vykonávají veřejnoprávní funkci při provádění preferenční úvěrové politiky čínské vlády zaměřené na určitá odvětví.
(424)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise nezjistila řízení nebo pověření soukromých bank v Číně, a že Komise zejména nezjistila, že by čínská vláda udělila soukromým bankám a státem vlastněným komerčním bankám explicitní a souhlasné zmocnění či příkaz nebo zodpovědnost či pravomoc k poskytování zvýhodněných úvěrů. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Jak je vysvětleno ve 170.-173. bodě odůvodnění, provádí se v Číně vládní politika spočívající v poskytování podpory v podobě zvýhodněných úvěrů podnikům v odvětví fotovoltaiky. Soukromé banky jsou povinny tuto vládní politiku provádět: Čínská vláda prostřednictvím zákona o komerčním bankovnictví nařídila všem bankám v Číně „vykonávat úvěrovou činnost v souladu s potřebami národního hospodářství a sociálního rozvoje a v duchu státní průmyslové politiky“. Tyto potřeby a státní průmyslová politika jsou stanoveny mimo jiné v různých plánech a politických dokumentech a poskytování zvýhodněného financování vybraným odvětvím včetně odvětví fotovoltaiky mezi ně patří. Čínská vláda rovněž tvrdila, že příslušný článek zákona o komerčních bankách byl vytržen z kontextu a explicitně nepředstavuje žádné zmocnění nebo příkaz, udělení zodpovědnosti nebo výkon pravomoci kterékoli komerční bance ze strany čínské vlády. Komise nesouhlasí s tím, že byl článek 34 vytržen z kontextu, jak bylo již vysvětleno v 390. bodě odůvodnění výše, a považuje jeho znění za jednoznačné, právně závazné nařízení všem čínským bankám. Komise také nesouhlasí s tvrzením čínské vlády, že dokumenty, jež stanoví poskytování zvýhodněných úvěrů odvětví fotovoltaiky, uvedené ve 102. bodě odůvodnění, představují „nedostatečný právní základ“. V 399. až 403. bodě odůvodnění výše je to obšírně vysvětleno.
(425)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že Komise neprokázala, že jsou banky v zahraničním vlastnictví v Číně pověřeny a řízeny čínskou vládou. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Komise prokázala pověření a řízení všech bank v soukromém vlastnictví v Číně (mimo jiné 169.-172. a 424. bod odůvodnění výše) a banky v zahraničním vlastnictví rovněž do této kategorie náleží.
(426)
Pokud jde o rozhodnutí týkající se pověření a řízení, čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise učinila závěry na základě hodnocení úvěrových rizik jednoho vývozce zařazeného do vzorku, jež bylo poskytnuto jednou bankou, a uplatnila je na všechny banky v Číně, a použila tak v této souvislosti nepříznivý závěr. Podotýká se, že čínská vláda, jakož i banky odmítly poskytnout jakákoli další hodnocení úvěrových rizik jiných vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. Jelikož byla Komise nucena použít v této souvislosti dostupné údaje a výše uvedené hodnocení úvěrových rizik je nejspolehlivějším dostupným údajem, Komise své závěry zčásti založila na tomto dokumentu. Je však třeba zopakovat, že tyto závěry byly učiněny na základě dostupných údajů, a nikoli na základě nepříznivých závěrů.
(427)
Čínská vláda vyjádřila námitky vůči hodnocení Komise ohledně narušení čínského finančního trhu, „neboť je právně chybné“. Čínská vláda tvrdila, že neexistují žádné důkazy vztahující se k období šetření, které by naznačovaly, že na státem vlastněné komerční banky připadají dvě třetiny čínského finančního trhu. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Za situace, kdy nebyly k dispozici informace týkající se vlastnictví bankovního sektoru, o něž Komise opakovaně žádala, ale čínskou vládnou nebyly poskytnuty, použila Komise dostupný údaj. Komise v těchto souvislostech odkázala na zprávu Deutsche Bank, kde se uvádí, že na komerční banky ve vlastnictví státu připadají více než dvě třetiny čínského finančního trhu. To je dále potvrzeno i důkazy získanými z dokumentů WTO, MMF, OECD a Světové banky, které potvrzují, že státní přítomnost v čínském bankovním sektoru byla v období šetření stále významná. Čínská vláda rovněž tvrdila, že výrok Komise týkající se úrokových sazeb, které jsou banky povinny udržovat v rámci limitů stanovených Čínskou lidovou bankou, není pravdivý, protože minimální úroková sazba úvěrů byla zcela zrušena. To není pravda. Je pravda, že čínská vláda ve svých připomínkách tvrdila, že minimální úrokové sazby úvěrů byly zrušeny v červenci 2013, avšak to je více než rok po skončení období šetření. Je také pravda, že dosud platí maximální hodnoty pro vkladové sazby. Závěr Komise, že banky nemohou o podmínkách úvěrů zcela svobodně rozhodovat (alespoň pokud jde o období šetření), je pravdivý a je podpořen důkazy ve složce. Čínská vláda rovněž zpochybnila zjištění Komise ve 183.-188. bodě odůvodnění na základě údajné nerelevance několika plánů, politických dokumentů a zákonů, které Komise uvádí. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí a odkazuje na 399. až 403. bod odůvodnění výše, kde je vysvětleno, proč jsou tyto dokumenty z hlediska takových závěrů relevantní.
Čínská vláda rovněž uvedla, že závěr Komise, že některé banky měly zajištěn přístup k devizovým rezervám Státní správy devizových toků (SAFE), je nesprávné, protože důkazy, na které Komise odkazuje, jmenovaly pouze EXIM Bank a China Development Bank (CDB) a obsahovaly vysvětlení, že z těchto rezerv jsou poskytovány úvěry pouze státem vlastněným podnikům. Komise s tím nesouhlasí. Tyto důkazy svědčí pouze o tom, že tento program v době, kdy byl zahájen, byl původně dostupný pouze pro banky spojené se státní politikou, jako jsou China Development Bank a EXIM Bank, ale rovněž se v nich hovoří o velkém úvěru Bank of China, což naznačuje, že původní omezení bylo zrušeno. Také tvrzení, že důkazy „jasně svědčí o tom, že úvěry jsou poskytovány pouze státem vlastněnému podniku jako Sinopec“, není přesné. Ve skutečnosti svědčily o tom, že velké podniky ve vlastnictví státu jsou upřednostňovány, ale neukazují, že by se poskytování takových úvěrů omezilo na tyto podniky. A v každém případě, vzhledem k velikosti EXIM Bank a CDB a jejich vlivu na finanční trh v Číně, i kdyby se tento program omezil pouze na ně, znamenalo by to významné narušení finančního trhu jako celku.
(428)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise nezjišťovala specifičnost, pokud jde o preferenční úvěry, a její analýza specifičnosti je právně nesoudržná, protože nezjišťovala, zda se rozhodnutí č. 40 týká projektů, nebo odvětví. Podle čínské vlády se „rozhodnutí č. 40 vztahuje na mimořádné dlouhou řadu ekonomických odvětví, tento dokument výslovně neomezuje přístup k údajným subvencím na určité podniky a tato otázka má být rozhodnuta na základě judikatury WTO“. Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. V souvislosti s podporovanými projekty je třeba připomenout, že zahrnují pouze některé činnosti v rámci omezeného počtu průmyslových odvětví, a proto nelze toto třídění, které pokrývá jen určitou podmnožinu podniků v Číně, považovat za obecné a nespecifické. Komise toto považovala za nejpřirozenější výklad v situaci, kdy neměla k dispozici žádné vysvětlení (a podpůrné dokumenty) o tom, jak přesně čínská vláda používala pojem odvětví fotovoltaiky, například pro účely rozhodnutí č. 40 a souvisejícího směrného indexu průmyslové restrukturalizace. Navíc, jak bylo vysvětleno ve 102. bodě odůvodnění výše, patří odvětví solární fotovoltaiky také do kategorie strategických odvětví, jak je definována 12. pětiletým plánem, a vzhledem k tomu má přístup k přednostnímu financování, což je zřejmé z citací z různých plánovacích a politických dokumentů a zákonů uvedených v témž bodě odůvodnění.
(429)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise nezjistila existenci výhody spojené se zvýhodněnými úvěry, neboť zjišťování výhody pomocí vnějšího základu pro srovnání závěry Komise nepotvrdilo. Podle čínské vlády Komise neměla žádný důvod přidělit rating BB, jelikož neposkytla žádný důkaz o tom, že u ratingu BB v porovnání s kterýmkoli jiným ratingem existuje větší pravděpodobnost, že nebude zkreslený, a v jeho použití „ukazuje na nepřípustný nepříznivý závěr, čímž došlo k porušení čl. 12 odst. 7 dohody WTO o subvencích“. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Vzhledem k narušení trhu a ke skutečnosti, že půjčující banky neprovádějí náležité posouzení úvěruschopnosti a rizik u vyvážejících výrobců zařazených do vzorku, Komise nemohla použít nominální hodnotu ratingu jednotlivých vyvážejících výrobců (i kdyby jej měli). Rating BB v tomto případě není nepříznivým závěrem a není pro vyvážející výrobce nepříznivý, neboť je to nejlepší neinvestiční rating na trhu.
(430)
Stěžovatel tvrdil, že Komise měla použít méně příznivý úvěrový rating než BB pro vytvoření základu pro srovnání u některých vyvážejících výrobců, kteří byli ve velmi špatné finanční situaci. Z důvodů uvedených ve 429. bodě odůvodnění výše měla Komise za to, že rating „BB“ (neinvestiční stupeň) náležitě odráží finanční situaci vyvážejících výrobců zařazených do vzorku během období šetření.
(431)
Žadatel také žádal, aby Komise zveřejnila výpočet ziskového rozpětí úvěrů v čínské měně. Komise vysvětlila metodiku v bodě 169 dokumentu poskytujícího konečné informace (který je převzat do 198. bodu odůvodnění výše). V souladu s metodikou v řízeních ohledně bezdřevého natíraného papíru a oceli s organickým povlakem Komise upravila čínské úrokové sazby přidáním rozdílu úroků u nejlépe hodnocených dluhopisů a dluhopisů s ratingem BB obchodovaných na trzích v období šetření.
(432)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že by Komise za účelem stanovení výše zisku z preferenčních úvěrů měla porovnat úrokové sazby u „upřednostňovaného“ odvětví se sazbami odvětví, která upřednostňována nejsou. S ohledem na analýzu finančního trhu provedenou Komisí (181.-185. bod odůvodnění) muselo být toto tvrzení zamítnuto. Vzhledem ke zjištěným nesrovnalostem se úrokové sazby na čínském finančním trhu zdají být nespolehlivé.
(433)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že u úvěrů v EUR a USD by Komise neměla použít vnější základ pro srovnání, protože jeden z klíčových prvků, na nichž Komise založila svou analýzu zkreslení, tj. omezení úrokových sazeb ze strany Čínské lidové banky, u takových úvěrů neexistuje. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Omezení úrokových sazeb ze strany Čínské lidové banky je pouze jedním z klíčových prvků, které Komise ve své analýze čínského finančního trhu použila. Jak je vysvětleno ve 180.-185. bodě odůvodnění výše, použití vnějšího základu pro srovnání také u úvěrů v EUR a USD odůvodňovala sama o sobě i řada dalších nesrovnalostí.
(434)
Někteří vývozci a čínská vláda tvrdí, že dohody mezi vývozci a určitými bankami vlastněnými státem (v tomto oddíle dále jen „dohody“) nejsou rovnocenné úvěrovým linkám a nejedná se o finanční příspěvek, protože neobsahují povinnost nebo závazek banky poskytnout budoucí financování za určitých konkrétních podmínek. Odkazují také na závěry rozhodčího panelu EC-Aircraft, který konstatoval, že „pouhá možnost“, že vláda může převádět peněžní prostředky pod podmínkou splnění předem definované určité podmínky, nebude dostačující k prokázání existence finančního příspěvku. Poukázali na výrok rozhodčího panelu, že smluvní ujednání by mělo „samo o sobě být využito a schopno poskytnout příjemci výhodu, která je zvláštní a nezávislá na výhodě, jež by mohla být poskytnuta z jakéhokoli budoucího převodu peněžních prostředků“.
(435)
Pokud jde o závěry rozhodčího panelu EC-Aircraft, Komise podotýká, že s ohledem na rozsah úvěrových linek nebo jiných podobných dohod nejsou takovéto závěry vyčerpávající a nezavazují Komisi k určitému výkladu základního nařízení v tomto případě. Komise nerozporuje závěry rozhodčího panelu, nesouhlasí však s tím, že je čínská vláda uplatňuje v tomto šetření. Dohody obvykle stanoví, že státem vlastněná banka může poskytnout úvěr až do požadované částky, která někdy závisí na možném zlepšení výkonnosti dotyčné společnosti. Takže na jedné straně může znění dohod obsahovat textově méně explicitní nebo méně automatické povinnosti týkající se podmínek budoucích půjček, než jsou povinnosti typické pro některé druhy dohod o poskytnutí úvěrové linky. Někdy bývají doprovázeny samostatnými dohodami o půjčkách nebo úvěrech. Bylo ovšem zjištěno, že půjčky v rámci těchto dohod se obvykle poskytují za velmi podobných, nebo dokonce stejných podmínek. Na druhé straně dohody obsahují některá ustanovení, která daleko přesahují běžný rámec dohod o úvěrové lince a která se rovnají vytvoření mechanismu zaručujícího podporu ze strany dotyčné banky. Komise je toho názoru, že v tomto případě nejsou písemná ustanovení dohod nutně rozhodující, neboť „povinnosti“ nebo „závazky“ převodu peněžních prostředků mohou být vyjádřeny v písemné nebo nepsané formě a o jejich existenci by mělo být rozhodnuto na základě celého souboru skutečností zaznamenaných ve spisu.
(436)
Na základě toho přesná povaha závazků nebo povinností státem vlastněných bank podle dohod závisí na:
a)
Znění dohod: Komise konstatuje, že ustanovení v nejdůležitějších dohodách zahrnujících velké banky ve státním vlastnictví a konkrétní vyvážející výrobce jsou velmi podobná. Tyto dohody vytvářejí v souvislosti s převodem peněžních prostředků úzké spojení mezi bankou a vývozcem. Zajišťují převod potřebné peněžní částky, někdy po splnění určitých podmínek týkajících se výkonnosti a úvěrového ratingu. Dohody zajišťují společnosti „příznivé zacházení“ při žádostech o úvěr ve srovnání se společnostmi, které takové dohody nepodepsaly. Některé částky potenciálního financování jsou v porovnání s ročním obratem těchto společností obrovské. Úvěrové částky přislíbené vývozcům zařazeným do vzorku představovaly více než trojnásobek jejich ročního obratu. Dohody dále zajišťují, že banka bude silně podporovat rozvoj dotyčné společnosti. Existují zmínky o „dlouhodobém stabilním strategickém partnerství“ mezi bankou a společností, o tom, že banka bude „upřednostňovat“ klíčové stavební projekty dané společnosti, poskytovat „dlouhodobou stabilní finanční podporu“ společnosti „při pořizování aktiv a reorganizaci, zásadním formování každé obchodní jednotky, projektu technické modernizaci, projektu v rámci strategie ‚Go Global‘ a jiných obchodech“ a bude společnosti pomáhat „zformulovat střednědobé a dlouhodobé plány rozvoje na základě jejích profesionálních předností, institucionálních předností a výkonnostních předností“. Dohody rovněž zmiňují, že jsou v souladu s vnitrostátní makroekonomickou a průmyslovou politikou. Zdálo by se tedy, že vzhledem ke strategické podpoře poskytované společnosti ve spojení s „příznivým zacházením“ zajištěným dohodami je velmi pravděpodobné, že společnost bude automaticky způsobilá získávat podle těchto dohod úvěry.
b)
Povaze a cílech věřitelů: Věřiteli jsou banky ve vlastnictví státu, u nichž bylo zjištěno, že jsou veřejnoprávními subjekty, nebo další banky, u nichž bylo shledáno, že fungují z pověření vlády a jsou jí řízeny, a proto působí jako prodloužená ruka čínské vlády. Bylo rovněž zjištěno, že poskytují úvěry úročené značně nižšími sazbami, než jsou tržní sazby. Například určitá dohoda se zmiňuje o „finančním zvýhodnění“ ze strany banky a její podpoře „odvětví špičkové technologie … které má s vládním svolením přednost v rozvoji“.
c)
Vládním přístupu k žadateli o úvěr: Žadatelé o úvěr patří mezi strategická vznikající odvětví, jak je uvedeno ve 102. bodě odůvodnění výše.
d)
Míře spolupráce ze strany vlády při šetření: Poskytovatelé úvěrových linek (banky ve státním vlastnictví a banky, které působí z pověření vlády a jsou jí řízeny) při šetření plně nespolupracovaly a závěry, které se jich týkají, byly učiněny na základě dostupných údajů.
e)
Pojetí trhu v dohodách: Zdá se, že společnosti hodnotí dohody jako důkaz toho, že mají státní podporu, a uzavření takových dohod veřejně oznamují s cílem vyslat pozitivní signál trhům a potenciálním investorům. Například dne 9. července 2010 vydala Yingli Solar tiskovou zprávu oznamující „strategickou dohodu o spolupráci“ s CDB, podle níž CDB „počítá s tím, že bude poskytovat úvěrové nástroje s celkovou maximální částkou 36 milionů RMB na podporu Yingli Group a jejích dceřiných společností“. Finanční ředitel Yingli k tomu uvedl: „Tato dohoda povýšila dvoustrannou spolupráci na novou úroveň, která, jak se domníváme, nám umožní využít příležitostí, díky nimž posílíme svoji vedoucí pozici v odvětví fotovoltaiky.“ Jinko Solar dne 26. ledna 2011 označila úvěrový nástroj od Bank of China ve výši 50 bilionů RMB za „dohodu o strategické spolupráci“, která by měla „dále posílit naši pozici vedoucího výrobce solárních výrobků“. Tisková zpráva dále uváděla, že „S dlouhodobou finanční podporou BOC věříme, že budeme v roce 2011 dosahovat vynikajících výsledků a plnit své dlouhodobé růstové cíle.“ Dne 14. dubna 2010 byla vydána zpráva, že se Trina Solar se chystá využít úvěrové dohody s CDB ve výši 4,4 bilionu USD „na rozšíření trhu“. Ze všech těchto oznámení vyplývá, že dotyční vyvážející výrobci vnímají dohody jako zajištěný, spíše než nejistý, zdroj financování.
f)
Fungování dohod: Vyvážející výrobci čerpali četné individuální úvěry, a dohody tudíž vedou ke skutečnému převodu peněžních prostředků, většinou výrazně pod tržními sazbami.
(437)
Ze všech těchto důkazů vyplývá, že dohody jsou bankami poskytovány jako součást vládní strategie na podporu odvětví fotovoltaiky a příslušnými vývozci jsou vysoce ceněny, a to bez ohledu na to, zda dochází ke skutečným převodům peněžních prostředků. To odporuje tvrzením stran, že nemají prakticky žádný význam. Ačkoli dohody mají typické rysy běžných úvěrových linek, přesahují rámec podmínek běžných úvěrových linek a ve skutečnosti jsou strategickými partnerstvími mezi veřejnoprávními subjekty a společnostmi za účelem naplňování vládní politiky. V této souvislosti fungují jako mechanismus státní podpory/záruky, který zlepšuje postavení dotčených vývozců a umožňuje jim zvýšit kapacitu a výrobu s jistotou, že získají požadované finanční prostředky. Jestliže by taková podpora/záruka neexistovala, trhy by zjevně vývozce vnímaly tak, jako by byli ve slabší pozici. Následně se stávají způsobilými k případnému převodu peněžních prostředků nebo k poskytování finančních služeb. Taková cenná „záruka“ by měla na trhu určitou hodnotu a přinejmenším by byla spojena s úhradou značného poplatku. Vzhledem k tomu dohody poskytují rovněž výhodu, která je, slovy rozhodčího panelu EC-Aircraft, „samostatná a nezávislá na výhodě, která by mohla být získána z jakéhokoli budoucího převodu finančních prostředků“, a to z mimo jiné důvodu případné platební povinnosti vlády. Jsou více než pouhým nejasným „příslibem poskytnutí“ levného „financování“ (99) a příjemci jsou díky nim na tom zjevně lépe, než kdyby taková dohoda neexistovala.
(438)
Pokud jde o výši výhody, byla zjištěna na základě poplatků účtovaných za úvěrovou linku, kterou získal jeden z vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. Tato úvěrová linka byla poskytnuta bankou, jejíž ústředí se nachází v jiné finanční jurisdikci než ČLR, a vykazuje všechny prvky komerčních úvěrových linek dostupných na světových finančních trzích a jiných dohod zjištěných v komerčním sektoru. Podotýká se rovněž, že tyto úvěrové linky se v podmínkách výrazně neliší od jiných komerčních úvěrových linek, které získali vyvážející výrobci zařazení do vzorku a kde jsou účtovány poplatky, včetně linek ze zahraničních bank. Vzhledem k výše uvedené analýze je to konzervativní srovnávací základ, neboť důkazy naznačují, že dohody ve skutečnosti mají pro společnosti mnohem větší hodnotu jako opatření samo o sobě než jako standardní úvěrová linka. Komise však byla toho názoru, že požadované poplatky slouží jako přiměřený ekvivalent poplatků, které by podle dohod byly účtovány.
(439)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že banky, jež uzavřely dohody s vývozci zařazenými do vzorku, nejsou veřejnoprávními subjekty a nebyly ani vládou pověřeny, aby tak učinily. Toto tvrzení bylo třeba odmítnout. Příslušné banky byly tytéž banky, které poskytovaly zvýhodněné financování, a Komise ve 159.-168. a 169.-180. bodě odůvodnění výše podrobně vysvětlila, proč jsou to veřejnoprávní subjekty a/nebo proč působí z pověření čínské vlády a jsou jí řízeny.
(440)
Čínská vláda uvedla, že tvrzení Komise, že za běžných tržních podmínek se za poskytování úvěrových linek vyžadují významné závazky a správní poplatky, je bezpředmětné, neboť takové poplatky se týkají pouze „závazných úvěrových linek“. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Jak bylo konstatováno v bodě odůvodnění výše, úvěrová linka použitá jako základ pro srovnání se svými podmínkami významně neliší od jiných komerčních úvěrových linek, jež získali vyvážející výrobci zařazení do vzorku, a to i od bank mimo Čínu. Ostatně jedna z bank, která uzavřela několik takových dohod s vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku, jak se zdá, podobné poplatky účtuje svým klientům v zahraničí (100).
(441)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise nepředložila důkaz na podporu svého tvrzení, že poskytování úvěrových linek (tj. dohod) vládou je součástí preferenčních úvěrů. To není pravda. Poskytování úvěrových linek je standardní součástí financování poskytovaného společnostem bankami a dohody jsou samostatná a odlišná opatření, která patří do oblasti preferenčních úvěrů. Jak bylo uvedeno ve 102. bodě odůvodnění výše, čínská vláda prostřednictvím řady plánovacích a politických dokumentů a zákonů zajišťuje zvýhodněné financování odvětví fotovoltaiky. Kromě toho byly v rámci těchto dohod čerpány četné úvěry, což jasně ukazuje, že jsou nedílnou součástí preferenčního financování odvětví fotovoltaiky.
(442)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že poskytování úvěrových linek není zvláštní subvencí. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Jak je vysvětleno ve 441. bodě odůvodnění, poskytování úvěrových linek je nedílnou součástí preferenčního poskytování úvěrů, a tudíž specifická analýza ve 191., 192., 209. a 428. bodě odůvodnění výše se rovněž týká poskytování úvěrových linek.
(443)
Podle žadatele měla Komise určit subvenční rozpětí pro využívání úvěrů pro kupující vývozu, jelikož EXIM Bank odmítla spolupracovat. Komise měla použít údaje v podnětu a zjištění ministerstva obchodu USA v podobném případě týkajícím se odvětví fotovoltaiky. Toto tvrzení nemohlo být přijato. Komise přezkoumala tvrzení v podnětu, avšak nebyl nalezen žádný důkaz o tom, že by vyvážející výrobci zařazení do vzorku měli z těchto opatření během období šetření prospěch. Je třeba poznamenat, že období šetření u případu v USA a u tohoto případu se liší.
3.5.3. Připomínky stran týkající se vývozních záruk a pojištění za zelené technologie
(444)
Co se týče dokumentů, o které Komise požádala během inspekce, jak je podrobně uvedeno v 220. a 221. bodě odůvodnění, čínská vláda tvrdila, že jí nebylo objasněno, kdy bylo požádáno o plán 840, že účetní závěrka společnosti Sinosure za rok 2012 nebyla v době inspekce k dispozici a že údaje o společnostech zařazených do vzorku jsou důvěrné a příslušné smlouvy každopádně nejsou v ústředí společnosti Sinosure uchovávány. Komise odkazuje na svá vysvětlení uvedená v 219., 220. a 223. bodě odůvodnění, které se zabývají všemi těmito argumenty. Pokud jde o plán 840, Komise dodává, že požádala o všechny relevantní dokumenty týkající se činnosti společnosti Sinosure a údajného subvenčního programu zvýhodňujícího vývozce zařazené do vzorku a že tento plán 840 je z hlediska jejích závěrů zajisté relevantní, stejně jako všechny ostatní dokumenty konkrétně uvedené ve 236. bodě odůvodnění, což podporují vysvětlení ve 232. bodě odůvodnění. Co se týče účetní závěrky společnosti Sinosure za rok 2012, Komise požádala o předběžnou závěrku, když účetní závěrka za rok nebyla hotova, avšak společnost Sinosure odmítla poskytnout i předběžnou účetní závěrku za rok 2012.
(445)
Čínská vláda rovněž tvrdila, že neexistují žádné právní nebo věcné důkazy, které by potvrzovaly závěr, že odvětví fotovoltaiky je „strategickým odvětvím“, a že by to bylo výsledkem předpokladu. Komise odkazuje na vysvětlení uvedená ve 231. bodě odůvodnění a připomíná, že tento bod byl během inspekce čínskou vládou výslovně potvrzen. Pokud jde o obdobné tvrzení týkající se plánu 840, plánu 421 a opatření na podporu „strategických vznikajících odvětví“ a o tvrzení, že tyto plány by nebyly právně závazné, Komise odkazuje na příslušná vysvětlení v 232.-234. bodě odůvodnění. Komise dále podotýká, že čínská vláda tyto dokumenty nepředložila a s Komisí neprojednala a že ve spisu neexistují žádné důkazy, které by prokazovaly, že závěry Komise nejsou pravdivé.
(446)
Čínská vláda a jeden výrobce zařazený do vzorku tvrdí, že slevy na daních a granty na úhradu pojistného v rámci vývozního úvěrového pojištění poskytované místními orgány byly napadeny neoprávněně, protože nebylo zjištěno, že představují subvence ve smyslu dohody WTO o subvencích. Komise odkazuje na svou analýzu k závěrům šetření, a zejména na 239. a 247. bod odůvodnění. Komise dále podotýká, že slevy na daních a granty jsou neoddělitelně provázány s programem vývozního úvěrového pojištění, neboť jejich poskytování je důsledkem platby pojistného společnosti Sinosure v rámci základní politiky pojištění vývozních úvěrů. V neposlední řadě tyto slevy spadají také do oblasti působnosti oznámení [2004] č. 368, které vydaly společně ministerstvo obchodu (MOFCOM) a společnost Sinosure a které stanoví, že „vládní orgány na regionální a místní úrovni musí společně i nadále usilovat o provádění dalších opatření na podporu výrobků uvedených ve směrném indexu a podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií, pokud jde o vývozní úvěrové pojištění“.
(447)
Čínská vláda rovněž zpochybňuje závěr týkající se přílohy 1 písmene j) dohody WTO o subvencích, tj. že krátkodobý program vývozního úvěrového pojištění společnosti Sinosure fungoval při sazbách pojistného, které nejsou přiměřené k pokrytí dlouhodobých provozních nákladů a ztrát tohoto programu. Na podporu toho se čínská vláda odvolává na judikaturu WTO - výrok rozhodčího panelu v případu US-Upland Cotton - a předkládá vysvětlení, která jsou založena na různých souborech údajů a argumentů uvedených ve výročních zprávách společnosti Sinosure. Čínská vláda také zpochybňuje odkaz Komise na článek 11 stanov společnosti Sinosure a na článek publikovaný advokátní kanceláří Stewart Law. Komise ve 242.-245. bodě odůvodnění znovu uvádí všechny své argumenty a připomíná, že její závěry jsou založeny na nejlepších důkazech dostupných ve složce, vzhledem k nedostatku spolupráce ze strany čínské vlády, která zabránila Komisi v získání požadovaných relevantních informací. K vyvození závěrů Komise zvážila řadu prvků a důkazů ve spisu, mezi nimiž byly i stanovy společnosti Sinosure a článek publikovaný advokátní kanceláří Stewart Law. Komise je toho názoru, že žádný z těchto prvků sám o sobě sice není určující, avšak tyto a všechny ostatní prvky jí umožňují dospět k rozhodnutí. Pokud jde o judikaturu v případu US-Upland Cotton, Komise ji ve svých závěrech zohledňuje a citáty čínské vlády z této judikatury jsou vskutku velmi případné.
(448)
V reakci na analýzu Komise ve 245. bodě odůvodnění čínská vláda předkládá tabulku s údaji převzatými z výkazů zisků a ztrát, jež byly uvedeny ve veřejně dostupných výročních zprávách společnosti Sinosure za období let 2006-2011, a dochází k závěru, že částka obdrženého pojistného byla vyšší než provozní náklady programu. Za prvé Komise konstatuje, že tabulka, kterou čínská vláda poskytla, neobsahuje v ucelené řadě příslušné částky provizí vyplacených společností Sinosure, nýbrž pouze provozní výdaje. Za druhé tyto údaje neoddiskutovatelně ukazují, že v každém jednotlivém roce od roku 2006 do roku 2011 s výjimkou roku 2010 není výše čistého pojistného nikdy vyšší než výše čistého pojistného plnění navýšená o provozní výdaje, dokonce i kdyby byly ponechány stranou výplaty provizí, které byly čínskou vládou opomenuty. To se týká i roku 2011, který částečně zasahuje do šetřeného období, a v některých letech (např. v roce 2008) je výše ztráty dosti významná. Za třetí Komise podotýká, že za rok 2010 čínská vláda uvedla nepřiměřeně nízkou výši vyplacených pojistných plnění (přičemž se uvádí, že platby pojistného byly dvacetkrát vyšší než vyplacená pojistná plnění), což se ve výroční zprávě za rok 2010 neodráží. Tato částka uvedená čínskou vládou za rok 2010 je založena na rozsáhlých zpětných úpravách týkajících se vymáhání pohledávek a na změně rezerv pro nevyřízené škody, které se objevují až ve výroční zprávě za rok 2011 s odkazem na rok 2010. Tyto úpravy se zdají být mimořádné a nezvyklé povahy a odrážejí se až ve zprávě za následující rok. Komise rovněž konstatuje, že za rok 2011 čínská vláda místo toho oznámila částky uvedené ve výroční zprávě za rok 2011. Komise má za to, že následné úpravy lze stěží uvést do souladu se skutečnou situací, zejména vzhledem k neexistenci spolupráce a k dalším vysvětlením čínské vlády nebo společnosti Sinosure v průběhu šetření.
Podle rozhodčího panelu US-Upland Cotton, na který se odvolává sama čínská vláda, má „odkaz na ‚dlouhodobost‘ v písmeni j) odkázat na období dostatečně dlouhé na to, aby bylo možno zajistit objektivní šetření, které umožní důkladné posouzení programu a které zamezí tomu, aby byl přikládán přílišný význam jakémukoli ojedinělému či atypickému jevu v určitý den, měsíc, čtvrtletí, pololetí, rok nebo jiné konkrétní časové období“. Komise považuje období 2006-2011 za dostatečně dlouhé k posouzení a společnost Sinosure zaznamenala ztrátu v každém roce tohoto období. Buď je třeba situaci v roce 2010 považovat za ojedinělou či atypickou, vezmou-li se v úvahu upravené údaje ve výroční zprávě za rok 2011, a tedy mající omezený význam, anebo musí být zohledněny jako relevantní normální neupravené údaje uvedené ve výroční zprávě za rok 2010, což ukáže, že výsledek je jen mírně nad nulovou úrovní. Vzhledem k významným ztrátám vzniklým v jiných letech to potvrzuje závěr Komise, že společnost Sinosure je v období 2006-2011 celkově v situaci dlouhodobé ztráty. Navíc i kdyby byly údaje z roku 2010 vzaty v úvahu jako reprezentativní, zůstává skutečností, že společnost Sinosure byla v pěti ze šesti let v období od roku 2006 do roku 2011 ztrátová. Ostatní tabulky a soubory údajů, které předložila čínská vláda, aby zpochybnila závěry Komise podle písmene j) dohody WTO o subvencích, se nesrovnávají s jinými informacemi zaznamenanými ve spisu a/nebo nemohou být ověřeny. Samy o sobě každopádně neprokazují, že by společnost Sinosure v období 2006-2011 přerušila byť i jen svůj krátkodobý program vývozního úvěrového pojištění.
(449)
Pokud jde o srovnávací základ pro výpočet výhody, považuje čínská vláda uplatnění referenční hodnoty, která nepochází z této země, za neslučitelné s dohodou WTO o subvencích, ale nepředložila žádný argument, který by k takovému tvrzení opravňoval. Komise odkazuje na své vysvětlení v 245. bodě odůvodnění výše.
(450)
Čínská vláda a jeden spolupracující vývozce zařazený do vzorku použitý základ pro srovnání zpochybňují, přičemž tvrdí, že Komise nezdůvodnila, proč: i) je výpočet pojistného založen na údajích americké EXIM Bank; ii) použila jako dovážející zemi Itálii, a nikoli Německo, které je hlavním vývozním trhem dotčeného výrobku; iii) použila časové období 120 dnů, a nikoli 60 dnů nebo nějaké jiné kratší období; iv) nepoužila výpočet pojistného pro přímý vývoz, ale raději pojistného pro pojištění vývozního odběratelského úvěru (FIBC). Pokud jde o bod i), Komise odkazuje na 253. bod odůvodnění. Co se týče bodu ii), Komise se domnívá, že Itálie představuje správnou rovnováhu mezi zemí EU s nejnižším rizikem a zeměmi EU s podstatně vyššími riziky, jimž je tudíž účtováno podstatně vyšší pojistné a které jsou rovněž trhy dotčeného výrobku. Co se týče bodu iii), za situace, kdy na internetových stránkách EXIM Bank není k dispozici konkrétní simulace založená na 90denním období, Komise považuje dobu trvání 120 dnů za nejvhodnější z hlediska reprezentativnosti podmínek prodeje během období šetření. Pokud jde o bod iv), Komise nebyla schopna získat simulaci pro výpočet pojistného pro přímý vývoz a je toho názoru, že tento základ pro srovnání vystihuje celkový rizikový stav země nákupu.
(451)
Jeden spolupracující vývozce tvrdí, že zakoupil vývozní úvěrové pojištění pro část svého vývozu, ale zaplatil řádné pojistné a nevyužil programu Green Express nebo jiného zvýhodněného zacházení, jak je uvedeno v podnětu. Za situace, kdy pro toto tvrzení neexistuje žádný důkaz, Komise odkazuje na své závěry týkající se tohoto programu v oddíle 3.4.1.4 tohoto nařízení. Pokud jde o program „Green Express“, Komise odkazuje na svá zjištění ve 240. bodě odůvodnění a konstatuje, že tento program představuje zvláštní aspekt krátkodobého programu úvěrového pojištění společnosti Sinosure a že závěry Komise se neomezují na tento aspekt, ale týkají se programu jako celku.
3.5.4. Demonstrační program „Golden Sun“
(452)
Čínská vláda dále uvedla, že tento program poskytuje granty pro „distribuované solární fotovoltaické systémy“ spíše než pro výrobce/vývozce dotčeného výrobku a že příslušná kritéria v právních předpisech nejsou zaměřena na výrobce modulů a článků. V tomto ohledu čínská vláda tvrdí, že poskytla příslušnou dokumentaci o programu a že i spolupracovala se společnostmi zařazenými do vzorku na prokázání tohoto bodu. Tři spolupracující vývozci zařazení do vzorku uvádějí, že se jedná o „uživatelskou subvenci“, jež neposkytuje výhodu dotyčnému výrobku, a proto není napadnutelná ve smyslu čl. 1 odst. 1 a čl. 3 odst. 2 základního nařízení, čl. VI odst. 3 GATT 1994 a čl. 19 odst. 1 Dohody WTO o subvencích. Tito vývozci odkazují na rozhodnutí EU v případě Bionafty ze Spojených států amerických (97. bod odůvodnění nařízení Komise (ES)č. 194/2009, Úř. věst. L 67 ze dne 12.3.2009, s. 50) a na judikaturu WTO v případech U.S.A. - Olověné tyče (body 6.50, 6.53, 6.56 a 6.57 zprávy rozhodčího panelu), Kanada - Opatření ovlivňující vývoz civilních letadel (bod 9.112 zprávy rozhodčího panelu), Brazílie - Program financování exportu letadel (bod. 7.24 zprávy rozhodčího panelu) a Kanada - Opatření ovlivňující vývoz civilních letadel (body 157 a 159 zprávy odvolacího orgánu).
(453)
Komise odkazuje na svá zjištění, jež šetření přineslo, a zejména na 243.-246. bod odůvodnění tohoto nařízení, které podává vyčerpávající výklad výše uvedených argumentů a potvrzuje, že zjištění je v souladu s příslušnými ustanoveními a s judikaturou, na niž se čínská vláda spolupracující výrobci zařazení do vzorku odvolali. Komise znovu opakuje, že granty v rámci programu jsou přímo spojené s dotčeným výrobkem, neboť způsobilé „distribuované solární fotovoltaické systémy“ výslovně zahrnují dodávky modulů a článků jako významnou součást projektů, a spojitost mezi výhodami poskytnutými vládou a výrobkem je tudíž přímá a nerozdělitelná. Jak je rovněž uvedeno zejména v 244. a 245. bodě odůvodnění, šetření potvrdilo, že čínská vláda provedla přímé platby ve prospěch několika spolupracujících vývozců zařazených do vzorku (a to pro účely instalace solárních panelů k výrobě energie pro vlastní spotřebu, včetně výrobního procesu dotčeného výrobku) mimo jiné s využitím vlastních vyrobených solárních modulů a článků. Bylo také zjištěno, že přímé platby poskytnuté vývozcům jakožto dodavatelům dotčeného výrobku třetím stranám, které projekt provozují, jsou ve skutečnosti v rozporu s ustanoveními příslušných právních předpisů a že čínská vláda nepředložila důkaz k vysvětlení situace (viz zejména 245. a 246. bod odůvodnění).
Omezené vysvětlení, které čínská vláda a spolupracující vývozce poskytli, že přímý převod finančních prostředků, kterým byly porušeny čínské právní předpisy, byl nezbytný, protože provozovatel projektu se nacházel ve finančních potížích a bylo třeba zajistit, aby byla podpora použita pouze na schválené fotovoltaické systémy, zřetelně naznačuje, že při neexistenci tohoto přímého převodu od vlády by spolupracující vývozce zařazený do vzorku nemohl za dodávky dotčeného výrobku dostat žádné peníze a že vláda by nebyla schopna zajistit, aby byla subvence použita k určenému účelu. Z tohoto hlediska, a jelikož neexistují žádné další důkazy, je třeba tyto platby považovat za přímý grant od čínské vlády výrobci dotčeného výrobku, který by jinak nedostal za dodávky dotčeného výrobku žádné finanční prostředky (za předpokladu, že se tyto dodávky vůbec uskutečnily, pro což opět nejsou k dispozici žádné důkazy). Na tomto základě se Komise domnívá, že argumenty předložené čínskou vládou a spolupracujícími vývozci jsou právně neopodstatněné.
(454)
Čínská vláda rovněž tvrdí, že v situaci, v níž se výhody programu vztahovaly na dodávky dotčeného výrobku nezávislým provozovatelům projektu, byla Komise nucena provést důkladnou analýzu pro určení tohoto bodu, a odvolává se na rozhodnutí WTO v případu USA - Řezivo z jehličnatých dřevin IV (body 141 a 142 zprávy odvolacího orgánu). Komise odkazuje na vysvětlení ve 244.-246. bodě odůvodnění a v 352. bodě odůvodnění výše a uvedené tvrzení zamítá. Kromě toho Komise v důsledku nedostatečné spolupráce čínské vlády a zúčastněných stran nemohla provést důkladnou analýzu. Nelze o ní tedy mluvit a citovaná judikatura je v této situaci irelevantní vzhledem k tomu, že finanční prostředky byly přímo placeny výrobcům dotčeného výrobku a přímo souvisely s dodávkami mimo jiné i dotčeného výrobku. Jelikož byly tyto platby nevratnými granty, jedná se o finanční příspěvek (přímý převod peněžních prostředků) a Komise je oprávněna předpokládat, že poskytuje příjemci (výrobcům) výhodu, jelikož neexistuje žádný důkaz o dalším použití dotyčných částek. Kdyby vláda platby v rámci tohoto programu odeslala provozovatelům projektu a vybavení bylo pořízeno za poctivé tržní ceny, neměli by z toho dotyční výrobci žádnou výhodu. Ovšem v situaci, kdy jsou platby odesílány vyvážejícím výrobcům, částky, za něž tyto společnosti montují solární panely, představují výhodu, neboť je zbavují nákladů, které by jim jinak v tomto procesu vznikly. V případě, že vyvážející výrobce není schopen prokázat, že byla část grantu převedena třetím stranám, má se na základě dostupných skutečností za to, že tato část grantu poskytla vývozci výhodu jako obecná subvence, která představuje výhodu pro činnosti společnosti jako celku. Tak je tomu v tomto případě.
(455)
Dva spolupracující vývozci zařazení do vzorku tvrdí, že program Golden Sun není specifický, jelikož příslušné požadavky v čínských právních předpisech jsou objektivní, všechny podniky, které je splní, mohou mít z programu prospěch a způsobilými mohou být všechny společnosti bez ohledu na to, zda jsou nebo nejsou výrobci dotčeného výrobku. Komise odkazuje na svá zjištění o specifičnosti ve 247. bodu odůvodnění, kde se vysvětluje, že podmínky a kritéria výběru nejsou objektivní a neuplatňují se automaticky. Příslušná požadovaná kritéria potvrzují, že se program týká pouze omezeného počtu podniků, které jsou schopny je dodržet, konkrétně těch se značným instalovaným výkonem (nejméně 300 kWh) a se značnými aktivy (nejméně 100 milionů RMB). Výběrová kritéria rovněž uvádějí, že je potřeba, aby byl příjemce podpory zahrnut do místního prováděcího plánu pro demonstrační projekt Golden Sun, a šetřením bylo zjištěno, že zařazení do těchto místních plánů závisí na rozhodnutí příslušných orgánů, která nejsou transparentní a nejsou založena na objektivních kritériích. Komise dodává, že způsobilé „distribuované solární systémy“ závisí na výrobě a dodávce vybavení k výrobě solární elektřiny, jehož většina se vyrábí že solárních modulů a článků. Proto, v rozporu s tvrzeními vývozců zařazených do vzorku, je tento režim rovněž specifický v tom smyslu, že v praxi jsou pro výhody v rámci tohoto programu způsobilí jen výrobci solárních systémů, nebo jinými slovy výrobci dotčeného výrobku, a to buď přímo jakožto vlastníci projektu, nebo nepřímo jakožto údajní dodavatelé dotčeného výrobku vlastníkům projektu.
Proto, a také vzhledem k nedostatečné spolupráci čínské vlády, která neposkytla všechny rozpočtové dokumenty vyžádané Komisí (viz 234.-239. bod odůvodnění), se došlo k závěru, že tento program je také ve skutečnosti specifický ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. c) základního nařízení, protože výhod z něj mohou skutečně využívat, přímo či nepřímo, především výrobci dotčeného výrobku. Subvencí také využívá omezený počet podniků (výrobci dotčeného výrobku), nebo jich tyto firmy využívají převážně nebo nepřiměřeně, neboť se zdá, že získávají všechny finanční prostředky, ačkoli nepředstavují celé spektrum příjemců, kteří by údajně mohli z těchto subvencí mít prospěch.
3.5.5. Programy osvobození od přímých daní a jejich snížení
3.5.5.1. Program „Dva roky úplného a tři roky polovičního osvobození od daně“ pro podniky se zahraničními investicemi
(456)
Čínská vláda opakuje své tvrzení, že program týkající se podniků se zahraničními investicemi uvedený v podnětu byl v roce 2013 ukončen. Komise podotýká, že období šetření končí dlouho před rokem 2013, a výhody poskytnuté v rámci tohoto programu během období šetření jsou proto napadnutelné. Potvrzují to závěry šetření, které zjistilo výhody, jež v období šetření v rámci tohoto programu získali někteří spolupracující vývozci zařazení do vzorku. Výhody poskytované v rámci tohoto programu pokračují i do budoucna, přestože byl program v roce 2013 ukončen.
(457)
Čínská vláda a jeden spolupracující vývozce zařazený do vzorku dále tvrdí, že variantní režim pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií nemůže být napaden na základě čl. 10 odst. 1 základního nařízení, jelikož nebyl v podnětu uveden. Komise odkazuje na své podrobné protiargumenty obsažené v 286. bodě odůvodnění. Komise dále připomíná, že během šetření týkajícího se varianty tohoto programu se čínská vláda rozhodla nespolupracovat. Komise podotýká, že kromě těchto prvků jsou v podnětu vyjmenovány i jiné preferenční režimy v oblasti přímých daní pro podniky, které působí v oblasti špičkových a nových technologií, než varianta programu „Dva roky úplného a tři roky polovičního osvobození od daně z příjmu“ pro podniky se zahraničními investicemi (oddíl 4.2.5.1 podnětu), a to buď snížení daní pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií (oddíl 4.2.5.9 podnětu), anebo programy daňového zvýhodnění pro podniky se zahraničními investicemi, jež byly uznány jako podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií (oddíl 4.2.5.8 podnětu). Lze proto mít za to, že tento program má velmi úzkou spojitost s některým nebo oběma těmito uvedenými daňovými režimy v tom, že se týká snížení sazby přímých daní a je výslovně zaměřen na stejný soubor příjemců, tj. podniky působící v oblasti špičkových nebo nových technologií. A opět, spolupráce ze strany čínské vlády by mohla Komisi umožnit řádné a důkladné posouzení všech prvků, které se týkají spojitosti s programy uvedenými v podnětu, a vyplnění mezer v informacích vyskytujících se v podnětu, který vychází z přímých důkazů, jež byly žadateli obvykle dostupné. Na základě těchto argumentů Komise znovu konstatuje, že napadení tohoto programu je plně v souladu s čl. 10 odst. 1 základního nařízení, neboť toto ustanovení umožňuje šetření jakékoli „údajné subvence“ zjištěné žadatelem, a nikoli pouze určitého konkrétního programu. V tomto případě je údajná subvence, vzdání se vládních daňových příjmů se zaměřením na stejný typ příjemců, společným rysem všech dotyčných programů.
(458)
Pokud jde o výpočet výše subvence, dva spolupracující vývozci zařazení do vzorku tvrdí, že Komise chybně použila celoroční údaje uvedené v ročním přiznání k dani z příjmu za rok 2011, ačkoli období šetření zahrnuje polovinu roku 2011 a polovinu roku 2012, a že je to porušením výpočetní metody stanovené v oddíle E písm. a) bodě ii) obecných zásad pro výpočet výše subvence v šetřeních ohledně vyrovnávacího cla přijatých Komisí, Úř. věst. C 394, 17.12.1998, s. 6. Jeden z těchto vývozců dále tvrdí, že jelikož v době inspekce nebyla ještě dostupná daňová přiznání za celý rok 2012, měla Komise založit svůj výpočet za rok 2012 na čtvrtletních přiznáních daně z příjmu pokrývajících první polovinu roku 2012, jež shromáždila na místě, a/nebo na tabulkách zisků a ztrát za rok 2012, ze kterých je patrné, že tato společnost byla ve ztrátě.
(459)
Komise odkazuje na 300. bod odůvodnění a opakovaně zdůrazňuje, že je důležité, aby byl výpočet výhod založen na konečných auditovaných daňových přiznáních za určité daňové období. Komise dodává, že v rámci konečného vypořádání daňového přiznání za rok 2011 v průběhu období šetření jsou veškeré výhody uváděné v přiznání konečné, a dále dokládá správnost svého přístupu. Komise nemůže založit svůj výpočet na čtvrtletních daňových přiznáních, protože tato přiznání odrážejí průběžný prozatímní stav v době jejich podání a ze své podstaty nemohou zohlednit konečný konsolidovaný stav za roční daňové období. Cílem těchto přiznání je zajistit vládě likvidní prostředky v případě, že jsou daně prozatímně splatné, avšak zachycují pouze dílčí stav platný v době jejich podání. Může se docela dobře stát, že pokud společnost v posledních dvou čtvrtletích roku dosáhne významného zisku, který více než vyrovná ztráty počátečních čtvrtletí, ohlásí pak v konečném daňovém přiznání zdanitelný zisk. Prozatímní daňová přiznání v roce 2012 tudíž sice částečně naznačují, jaký je stav vývozce v době jejich podání, což vysvětluje, proč je Komise shromažďovala, ale jejich relevance není absolutní, jelikož nelze vyloučit, že stav na konci finančního roku, jak ukáže konečné přiznání, bude zcela odlišný. Pokud jde o tabulky zisků a ztrát týkající se roku 2012, Komise podotýká, že finanční účetnictví ne vždy odpovídá daňovému účetnictví a může se stát, že povinnost vykazovat položky příjmů a ztrát pro účely přímých daní se může podstatně lišit od povinnosti vykazování pro účetní účely. Může také dojít k úpravám pro daňové účely, které nejsou vždy odraženy v účetních závěrkách. Souhrnně řečeno, skutečnost, že společnost je ve svých účetních závěrkách ve ztrátě, nutně neznamená, že ve stejné ztrátě bude ve svém konečném daňovém přiznání. Na základě těchto argumentů Komise potvrzuje, že výpočet subvence v režimech přímých daní musí nutně vycházet z konečných údajů, které se objevují v konečných auditovaných přiznáních k dani z příjmu, a nikoli z periodických daňových přiznání nebo z konečných či předběžných účetních závěrek.
3.5.5.2. Zápočet daně u výzkumných a vývojových činností podniků se zahraničními investicemi
(460)
Čínská vláda tvrdí, že se poprvé dozvídá o tom, že Komise napadá program výzkumu a vývoje, který nenahrazuje program výzkumu a vývoje pro podniky se zahraničními investicemi uvedený v podnětu. Podobné argumenty čínská vláda používala i v případě předchozího režimu, jak je vysvětleno ve 457. bodě odůvodnění, a tvrdí, že napadení tohoto režimu porušuje články 11 a 13 dohody WTO o subvencích. Čínská vláda dále tvrdí, že program výzkumu a vývoje pro podniky se zahraničními investicemi byl ukončen v roce 2008 a že nový program výzkumu a vývoje, který byl zahrnut do čínského zákona o dani z příjmu právnických osob, dřívější program nenahrazuje, protože neodkazuje na podniky se zahraničními investicemi a nevyžaduje, aby byly výdaje na výzkum a vývoj vyšší než v předchozím roce.
(461)
Komise konstatuje, že čínská vláda v odpovědi na dotazník a na písemné upozornění na nedostatky o tomto režimu neinformovala, avšak že byl tento režim napaden v rámci předchozích šetření (viz 310. bod odůvodnění). Komise však rovněž konstatuje, že o tomto programu bylo s čínskou vládou během inspekce jednáno a že příslušná prováděcí ustanovení byla shromážděna jako věcný důkaz (předložil je také jeden vývozce zařazený do vzorku). Tvrzení čínské vlády, že o možné napadnutelnosti tohoto programu byla informována poprvé, je tudíž neopodstatněné, také vzhledem k tomu, že několik spolupracujících vývozců zařazených do vzorku, s nimiž čínská vláda svou odpověď koordinovala, informovalo o tomto programu ve svých odpovědích na dotazník. Čínská vláda si byla plně vědoma této skutečnosti, protože nedůvěrný spis několikrát zkontrolovala. Ze závěrů šetření vyplývá, že je tento program napadnutelný (310.-314. bod odůvodnění výše). Komise dodává, že tento program zjevně nahrazuje předchozí program zaměřený na podniky se zahraničními investicemi, vzhledem k úzké spojitosti mezi nimi, o které svědčí stejná forma a stejná výše daňové výhody (další daňový zápočet, který lze odečíst od daňového základu), stejný poměr a stejná výchozí situace (způsobilé náklady na činnosti v oblasti výzkumu a vývoje) pouze s drobnými obměnami. Tyto drobné obměny byly provedeny v souladu s reformou nového zákona o dani z příjmu právnických osob v roce 2008, avšak povaha a podstata programu zůstává v zásadě stejná. Komise odkazuje také na argumenty ohledně mechanismu zahájení šetření uvedené v 457. bodě odůvodnění.
(462)
Čínská vláda a jeden spolupracující vývozce zařazený do vzorku rovněž tvrdí, že tento program není specifický, protože Komise neprokázala, že získání osvědčení podniku působícího v oblasti špičkových a nových technologií je omezeno jen na určité podniky. Komise odkazuje na své vysvětlení v 313. bodě odůvodnění výše a v 321. a 325. bodě odůvodnění týkajících se jiného daňového programu pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií. Komise dodává, že prováděcí předpisy k uplatňování tohoto programu (viz 321. bod odůvodnění) zde dále potvrzují závěr o specifičnosti podniků působících v oblasti špičkových a nových technologií jako jediných společností v odvětvích podporovaných vládní politikou, které mohou podle příslušných vládních indexů a směrnic získat příslušné osvědčení. Toto osvědčení mohou například obdržet pouze podniky zapojené do projektu v oblasti výzkumu a vývoje, který je uveden v popisu odvětví využívajících špičkové a nové technologie v rámci klíčové podpory ze strany státu a hlavních směrech aktuálních priorit rozvoje klíčových odvětví průmyslu špičkových technologií vydaných národní komisí pro rozvoj a reformy v roce 2007, nebo do projektu v oblasti výzkumu a vývoje zahrnutého do oblasti působnosti oznámení státní rady o provádění některých politik na podporu rámcového plánu střednědobého a dlouhodobého vědeckotechnického rozvoje státu (2006-2020) č. 6 [2006] vydaného státní radou. Je proto jasné, že je tento daňový program omezen pouze na ty specifické společnosti v příslušných odvětvích a činnosti v oblasti výzkumu a vývoje, které podporuje čínská vláda, včetně společností v podporovaném odvětví fotovoltaiky.
(463)
Pokud jde o výpočet výše subvence, dva spolupracující vývozci zařazení do vzorku tvrdí, že Komise chybně použila celoroční údaje uvedené v jejich ročním přiznání k dani z příjmu za rok 2011, ačkoli šetřené období zahrnuje polovinu roku 2011 a polovinu roku 2012, a že to porušuje výpočetní metodu stanovenou v oddíle E písm. a) bodě iii) obecných zásad pro výpočet výše subvence v šetřeních ohledně vyrovnávacího cla přijatých Komisí v roce 1998. Komise odkazuje na všechny argumenty předložené ve 459. bodě odůvodnění, které jsou relevantní i pro odmítnutí uvedeného tvrzení ohledně tohoto programu. Komise dále podotýká, že argument o údajné daňové ztrátě v daňovém období 2012 je relevantní jen zčásti nebo není relevantní vůbec, protože odpočet daně lze provádět po pět dalších let dopředu a snižovat o něj jakýkoli zdanitelný příjem, který bude deklarován během pěti následujících let. A proto i kdyby Komise akceptovala, že tyto firmy v roce 2012 zaznamenaly daňovou ztrátu, nebo by bylo dostupné konečné auditované daňové přiznání za rok 2012 a vyplynula by z něho daňová ztráta (k čemuž v tomto případě nedošlo), přesto by zohlednila výhody získané v rámci tohoto programu, protože nelze vyloučit, že jakmile by společnost v kterémkoli z pěti následujících daňových období zaznamenala zdanitelný příjem, byly by výhody vzešlé z odpočtu daně za rok 2012 využity.
3.5.5.3. Snížení daní pro podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií a zapojené v definovaných projektech
(464)
Čínská vláda a jeden spolupracující vývozce tvrdí, že tento program není specifický, že analýza specifičnosti není založena na faktech a že požadavky na získání statusu podniku působícího v oblasti špičkových a nových technologií by měly být považovány za objektivní kritéria či podmínky pro vznik nároku na subvence a že nárok na tento program je automatický. S ohledem na závěr o specifičnosti týkající se omezení tohoto programu a započítání nákladů na výzkum a vývoj oproti dani z příjmu také na podniky působící v oblasti špičkových a nových technologií Komise odkazuje na své vysvětlení ve 321. a 325. bodě odůvodnění a také na 462. bod odůvodnění, který platí i pro tento program. Komise znovu konstatuje, že z uvedených prováděcích opatření a dokumentů zejména vyplývá, že využívání tohoto programu a uznání statusu podniku působícího v oblasti špičkových a nových technologií není ani zdaleka dostupné pro všechny podniky a uplatňování objektivních kritérií je omezeno pouze na některá odvětví a podniky podporované čínskou vládou na základě kritérií, která se nejeví jako objektivní nebo neutrální. Také nárok na výhody podle tohoto programu není automatický, nýbrž závisí na získání osvědčení podniku působícího v oblasti špičkových a nových technologií, které vydávají příslušné orgány na základě vlastního uvážení, a není tudíž automatický.
(465)
Jeden spolupracující vývozce tvrdí, že Komise chybně vypočítala subvenční výhodu vyplývající z tohoto programu, neboť použila auditované daňové přiznání za rok 2011, ačkoli byla dostupná čtvrtletní daňová přiznání za první a druhé čtvrtletí roku 2012, shromážděná během inspekce, a že Komise si každopádně mohla vyžádat kopii konečného ročního přiznání k dani z příjmu za rok 2012, jakmile bude dostupné. Tento vývozce rovněž tvrdí, že když už je pro výpočet subvenční výhody použito daňové přiznání za rok 2011, pak by měl být použit obrat společnosti za rok 2011, a nikoli obrat za období šetření. Komise odkazuje na své vysvětlení ve 459. bodě odůvodnění výše. Komise dále podotýká, že v oznámení o inspekci, které bylo zasláno vývozcům zařazeným do vzorku včetně dotyčného vývozce, výslovně požádala o originály úplných daňových přiznání za účetní období pokrývající období šetření a tři předcházející roky. Tento spolupracující vývozce proto mohl a měl předložit přiznání za rok 2012, jakmile bylo k dispozici, a Komise konstatuje, že tak neučinil, ani když nedávno zaslal své připomínky k dokumentu poskytujícímu konečné informace. Pokud jde o tvrzení, že měla Komise pro výpočet výhody použít obrat za rok 2011, podotýká se, že výše výhody vyplývající z daňového přiznání za rok 2011 podle názoru Komise přiměřeně odráží stav v období šetření, a to zejména proto, že v období šetření (měsíc) byla splatná daň za rok 2011 a konečné údaje za rok 2012 v době inspekce nebyly dostupné. V každém případě Komise nemůže k měření různých subvencí používat různé jmenovatele, jinak procentuální údaje nebudou srovnatelné a nebude zajištěna konzistentnost výpočtu. Komise závěrem dodává, že neověřovala údaje o obratu za rok 2011, ale že ověřovala údaje o obratu za období šetření.
3.5.6. Připomínky stran týkající se poskytování práv k užívání pozemků za cenu nižší než přiměřenou
(466)
Čínská vláda tvrdila, že Komise neurčila specifičnost ve smyslu čl. 2 odst. 1 a čl. 2 odst. 2 dohody WTO o subvencích a svá určení ohledně specifičnosti neodůvodnila jasným způsobem a na základě průkazných podkladů, jak vyžaduje čl. 2 odst. 4 dohody WTO o subvencích. Podle čínské vlády Komise neposkytla žádné věcné důkazy ohledně toho, kterým konkrétním odvětvím jsou udělována práva k užívání pozemků za zvýhodněné ceny, ani právní základ pro své hodnocení, že odvětví vyrábějící solární články a moduly mezi tato odvětví patří. Podobné tvrzení přednesl i jeden vyvážející výrobce. Tato tvrzení musela být odmítnuta. Komise v 364. bodě odůvodnění výše uvedla příklady oznámení o prodeji práv k užívání pozemků, kdy příslušné orgány omezily okruh potenciálních kupujících za stanovenou cenu na odvětví fotovoltaiky a stanovily cenové limity pro práva k užívání pozemkům kupovaná vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku. Za situace, kdy žádné další informace, o které byla čínská vláda požádána, neexistují, a vzhledem k vládní podpoře odvětví fotovoltaiky a k výběrovému a netransparentnímu charakteru přidělování užívacích práv k pozemkům měla Komise za to, že tyto informace prokazují existenci specifičnosti.
(467)
Čínská vláda a někteří vyvážející výrobci tvrdili, že srovnávací základ pro posouzení užívacích práv k pozemkům, který Komise zvolila, není přiměřený. Čínská vláda rovněž tvrdila, že Komise neučinila vše, co mohla, aby stanovila takový srovnávací základ blížící se tržním podmínkám, jež by nastaly při neexistenci narušení, jak to vyžaduje rozhodnutí rozhodčího panelu WTO v případu USA - Konečná antidumpingová a vyrovnávací cla na některé výrobky z Číny (101). Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Komise ve skutečnosti podrobně prostudovala rozličné ukazatele a porovnala Tchaj-wan s ČLR jako celkem i s jednotlivými dotčenými čínskými provinciemi. Po provedení těchto analýz Komise považuje Tchaj-wan za vhodný srovnávací základ s ohledem na celkový souhrn informací ve složce, tzn. s ohledem na i) srovnatelnou úroveň hospodářského rozvoje a hospodářskou strukturu na Tchaj-wanu a ve velké většině čínských provincií a měst, kde sídlí spolupracující vyvážející výrobci, ii) zeměpisnou blízkost Číny a Tchaj-wanu, iii) vysoký stupeň rozvoje průmyslové infrastruktury Tchaj-wanu i těchto čínských provincií, iv) silné hospodářské vazby a přeshraniční obchod mezi Tchaj-wanem a ČLR, v) vysokou hustotu obyvatelstva v dotčených čínských provinciích a na Tchaj-wanu, vi) podobný typ pozemků a obchodních transakcí použitých pro stanovení srovnávacího základu na Tchaj-wanu a v ČLR a vii) společné demografické, jazykové a kulturní charakteristiky Tchaj-wanu a ČLR. Většina z dotčených provincií je navíc považována za provincie s nejrozvinutějším zpracovatelským průmyslem v ČLR.
Přestože úroveň HDP na obyvatele není u Tchaj-wanu a těchto provincií a měst shodná, HDP těchto provincií a měst v posledních letech rychle roste, takže Tchaj-wan dohánějí. Z nejaktuálnějších údajů je navíc patrné, že jak ČLR jako celek, tak dotčené provincie a města vykazují mnohem vyšší tempo růstu HDP než Tchaj-wan, takže jej velmi rychle dohánějí. Zároveň je třeba poznamenat, že přesné srovnání mezi HDP země s netržním hospodářstvím (ČLR) a HDP se zavedeným tržním hospodářstvím (Tchaj-wanem) není rozhodující, protože je zcela běžné, že pokud jde o HDP, netržní hospodářství zaostává za fungujícím tržním hospodářstvím. Nabídku a poptávku po průmyslových pozemcích může navíc ovlivňovat mnoho dalších faktorů, například pravidla plánování, politika životního prostředí apod. Skutečnou otázkou je, jaké by byly „převládající podmínky na trhu“, pokud jde o práva k užívání pozemků v ČLR, kdyby se jednalo o fungující tržní hospodářství, přičemž na základě všech důkazů se zdá, že by byly velmi podobné podmínkám na Tchaj-wanu.
3.5.7. Další připomínky
(468)
Žadatel tvrdil, že by Komise měla zveřejnit další režimy subvencí, jež byly během šetření zjištěny, a rovněž stanovit subvenční rozpětí pro tyto systémy, které nejsou uvedeny ve stížnosti. V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise prošetřila všechny subvence, jež splňovaly právní požadavky pro zahájení šetření.
(469)
Žadatel tvrdil, že Komise měla stanovit subvenční rozpětí, pokud jde o poskytování polykrystalického křemíku za cenu nižší než přiměřenou, na základě informací uvedených v podnětu a na základě zjištění ministerstva obchodu USA (US DOC) v podobných případech v odvětví fotovoltaiky. Komise tento program přezkoumala a na základě informací získaných od vyvážejících výrobců zařazených do vzorku a čínské vlády dospěla k závěru, že v období šetření z tohoto programu neplynuly žádné výhody, a to zejména z toho důvodu, že dovozní ceny polykrystalického křemíku byly nižší než ceny účtované čínskými dodavateli. Je třeba poznamenat, že období šetření v případě USA a v daném případě byla odlišná.
(470)
Žadatel také uvedl, že Komise měla stanovit subvenční rozpětí, pokud jde o dodávky elektřiny za cenu nižší než přiměřenou. Toto tvrzení muselo být odmítnuto. Komise nenašla dostatečné důkazy o tom, že by vyvážející výrobci zařazení do vzorku, s výjimkou LDK, měli prospěch z preferenčního poskytování elektřiny v období šetření.
(471)
Čínská vláda tvrdila, že metodika výpočtu, kterou Komise použila, vedla ke „dvojímu započítání na úrovni výpočtu antidumpingových a antisubvenčních rozpětí“. Podle čínské vlády měla Komise odečíst subvenční rozpětí vypočtené pro program pojištění vývozních úvěrů od dumpingových rozpětí na základě skutečnosti, že se jedná o vývozní subvenci. Čínská vláda rovněž tvrdila, že měla Komise odečíst od dumpingového rozpětí subvenční rozpětí vypočtené na základě zahraničního srovnávacího základu. Odůvodňovala to tím, že „část dumpingu vypočtená na základě analogické běžné vnitrostátní hodnoty je ve skutečnosti stejnou subvencí, která byla napadena v rámci souběžného antisubvenčního šetření“. Žádné z těchto tvrzení by nemělo dopad na výši výsledných opatření, neboť v daném případě je kombinované clo omezeno rozpětím újmy. Čínská vláda to rovněž potvrdila v připomínkách k dokumentu poskytujícímu konečné informace. Proto bylo rozhodnuto, že není nutné zabývat se obsahem těchto tvrzení.
3.6. Výše napadnutelných subvencí
(472)
Výše valoricky vyjádřených subvencí, jež byly poskytnuty vyšetřovaným společnostem a jsou napadnutelné v souladu se základním nařízením, jsou uvedeny v této tabulce:
Vyvážející výrobce
Konečné rozpětí subvence
Wuxi Suntech Power Co., Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co., Ltd.
Wuxi Sun-Shine Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd; Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd,
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd
de minimis
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd a společnosti ve spojení
6,5 %
Jiné spolupracující společnosti (příloha I)
6,4 %
Všechny ostatní společnosti
11,5 %
(473)
V souladu s čl. 15 odst. 3 základního nařízení je celkové rozpětí subvence pro společnosti nezařazené do vzorku vypočteno na základě váženého průměru rozpětí subvencí stanovených pro spolupracující společnosti zařazené do vzorku, tj. 6,4 %.
(474)
Vzhledem k vysoké úrovni spolupráce ze strany vyvážejících výrobců z ČLR bylo clo pro „všechny ostatní společnosti“ stanoveno na úrovni nejvyššího cla, jež má být uloženo společnostem, které byly buď zařazeny do vzorku, nebo během šetření spolupracovaly. Clo pro „všechny ostatní společnosti“ se uplatní na společnosti, které v rámci šetření nespolupracovaly.
4. ÚJMA
4.1. Definice výrobního odvětví Unie a výroby v Unii
(475)
Obdobný výrobek vyrábělo přibližně 215 výrobců v Unii. Představují výrobní odvětví Unie ve smyslu čl. 9 odst. 1 základního nařízení a jsou dále souhrnně označováni jako „výrobní odvětví Unie“. Orgány ověřily tvrzení zúčastněných stran, že výrobců existuje vyšší počet; toto ověření odhalilo, že údajnými dalšími výrobci byli ve skutečnosti většinou vyvážející výrobci, dovozci, kteří jsou s nimi ve spojení, distributoři a montážní firmy.
(476)
Jelikož úplné veřejné informace o výrobě nebyly dostupné, byly ke zjištění celkové výroby v Unii v období šetření použity veškeré dostupné informace týkající se dotčeného výrobního odvětví Unie, včetně informací uvedených v podnětu, makroekonomických údajů poskytnutých službou Europressedienst, nezávislou konzultační společností (dále jen „konzultant“) a ověřených odpovědí na dotazník, které poskytli výrobci v Unii zařazení do vzorku. Jelikož moduly a články jsou do Unie dováženy v rámci celních položek, které zahrnují i jiné výrobky, jež nejsou předmětem tohoto šetření, a nahlášené objemy dovozu jsou v tunách, nebylo možné použít k určení objemu a hodnoty dovozu údaje Eurostatu, a vycházelo se z údajů, které poskytl konzultant. Pokud to bylo možné, byly údaje poskytnuté konzultantem porovnány s jinými dostupnými veřejnými zdroji a s ověřenými odpověďmi na dotazník.
(477)
Na tomto základě byla celková výroba v Unii v období šetření odhadnuta na přibližně 4 GW u modulů a 2 GW u článků.
(478)
Jak bylo uvedeno v 21. bodě odůvodnění, bylo do vzorku vybráno devět výrobců v Unii představujících 18-21 % celkové výroby modulů v Unii a 17-24 % celkové výroby článků v Unii.
(479)
Některé strany napadly skutečnost, že údaje poskytnuté konzultantem byly použity k určení mimo jiné výroby v Unii, výrobní kapacity v Unii, jakož i dalších makroekonomických ukazatelů újmy týkajících se výrobního odvětví Unie a údajů o dovozu. Tyto strany zpochybnily konzultantovu nezávislost tvrzením, že byl spojen s navrhovatelem. Rovněž požadovaly vysvětlení toho, na základě čeho Komise konzultanta vybrala, a zpochybnily jeho odbornou způsobilost při shromažďování hospodářských údajů v odvětví fotovoltaiky. V tomto ohledu bylo namítnuto, že Komise měla svá zjištění založit na údajích z jiných dostupných zdrojů, zejména známých výzkumných ústavů. Konečně, AFASE učinila odkaz na osvědčené postupy při předkládání hospodářských důkazů a shromažďování údajů v případech, které se týkají uplatňování článků 101 a 102 Smlouvy o fungování Evropské unie, a v případech spojování, a zpochybnila tak spolehlivost údajů předložených konzultantem.
(480)
Pokud jde o údajné vazby mezi konzultantem a žadatelem, příslušné zúčastněné strany nepředložily žádné důkazy, které by existenci těchto vazeb prokazovaly. Stejně tak šetření nepřineslo žádné důkazy o vztahu přesahujícím rámec čistě obchodní povahy. Po poskytnutí konečných informací tvrdila jedna zúčastněná strana, že existovaly náznaky toho, že důkazy prima facie předložené žadatelem - výrobním odvětvím Unie - v podnětu byly založeny na údajích poskytnutých stejným konzultantem. Ačkoli se uznává, že zjištění byla pro některé ukazatele skutečně podobná důkazům obsaženým v podnětu, nemusí to nutně znamenat, že vyplývala z jednoho a téhož zdroje. V této souvislosti se v podnětu citují různé použité zdroje. Tvrzení v tomto ohledu bylo proto nutno odmítnout.
(481)
Komise považovala za vhodné využít ve stávajícím šetření tohoto poradenství, neboť z jiných veřejně dostupných zdrojů nebyly k dispozici potřebné makroekonomické údaje týkající se celkového trhu Unie ani údaje o dovozu. Než Komise vybrala společnost Europressedienst, posoudila metodiku, kterou konzultant používal pro shromažďování příslušných údajů, a rovněž jeho schopnost poskytnout potřebné údaje samostatně pro všechny typy výrobků a pro celé posuzované období.
(482)
Kromě toho byly v průběhu šetření údaje poskytnuté konzultantem pokud možno podrobovány vzájemné kontrole s dalšími dostupnými zdroji a byly potvrzeny. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že na trhu působí několik výzkumných společností zaměřených na shromažďování statistických údajů o odvětví fotovoltaiky a vykázané hodnoty se téměř nikdy neshodují. Je to tím, že dopracovat se k přesným číslům je obtížné pro jakýkoli výzkumný ústav, a uváděné ukazatele na trhu v odvětví fotovoltaiky se proto budou vždy zakládat na odhadech, ať už daný údaj předkládá kdokoli. Za těchto okolností spočívaly křížové kontroly prováděné Komisí ve srovnávání trendu ve vývoji údajů získaných od konzultanta s trendem u stejných údajů zveřejněných ostatními výzkumnými společnostmi, Společným výzkumným střediskem Komise („JRC“) a asociací EPIA, pokud byly k dispozici. Na základě těchto křížových kontrol nebyly zaznamenány žádné významné rozdíly a trend vzájemně kontrolovaných ukazatelů byl podobný. Prozatímní antidumpingová zjištění tudíž nebyla založena výhradně na údajích poskytnutých konzultantem, ale také na analýze a hodnocení těchto údajů, které provedla sama Komise. Kromě toho, jak bylo uvedeno výše v 8. bodě odůvodnění, po uložení prozatímních antidumpingových opatření byla provedena inspekce v prostorách konzultanta. Komise provedla inspekci na místě v prostorách konzultanta, aby ověřila spolehlivost metodiky a poskytnutých údajů. Inspekce na místě se uskutečnila v návaznosti na křížovou kontrolu údajů provedenou Komisí s cílem dále se ujistit o spolehlivosti a kvalitě údajů a související metodiky. Kontrola na místě byla považována za vhodný postup v rámci uplatňování zásady dobré správy, i když dotčené údaje nepředkládala zúčastněná strana, ale konzultant. Komise se na základě této inspekce dále ujistila o spolehlivosti údajů poskytovaných konzultantem.
(483)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že metodika vzájemné kontroly používaná Komisí nebyla dostatečně podrobně vysvětlena, a požadovala předložení dalších zdrojů, které při ní byly použity. Tato strana dále tvrdila, že použitá metodika byla v každém případě neplatná v tom smyslu, že byl porovnáván pouze vývoj údajů z různých zdrojů, a nikoli absolutní hodnoty.
(484)
Pokud jde o další zdroje použité ke vzájemné kontrole údajů poskytnutých konzultantem, šlo o zprávy zveřejněné střediskem JRC a asociací EPIA na totéž téma. Pokud jde o porovnávání údajů s dalšími zdroji, je třeba poznamenat, že vykazovaly nejen obdobné trendy, ale také obdobnou velikost. Proto byl vyvozen závěr, že použitá metodika byla vhodná, a tvrzení v tomto ohledu bylo odmítnuto.
(485)
Hlavní činností konzultanta je shromažďování údajů týkajících se odvětví fotovoltaiky a vytváření aktuální databáze společností činných na trhu s fotovoltaikou. Tyto údaje jsou publikovány ve specializovaných časopisech a využívají jich rovněž jednotlivé podniky, pro které konzultant provádí úžeji zaměřené výzkumy. Databáze vytvářené společností Europressedienst jsou pravidelně aktualizovány a znovu zveřejňovány. Kromě toho má konzultant v tomto odvětví několik let praxe. Přesněji řečeno, konzultantova metodika spočívá ve sběru, křížové kontrole a agregaci informací pocházejících z různých zdrojů, které jsou na trhu k dispozici. Za tímto účelem shromažďuje údaje prostřednictvím standardizovaných dotazníků zasílaných podnikům, které jsou uvedeny v databázi, či po telefonu, a to zejména od výrobců v Unii, nebo na specializovaných veletrzích, a to zejména od výrobců ve třetích zemích. Pokud informace nelze získat prostřednictvím zmíněných kanálů, Europressedienst kontroluje finanční zprávy podniků v odvětví fotovoltaiky nebo spolupracuje na dobrovolném základě s ostatními výzkumnými ústavy s cílem získat nebo vzájemně kontrolovat údaje. Bylo ověřeno, že konzultant tyto zdroje využíval při své každodenní činnosti. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem bylo považováno za vhodné využít v probíhajícím šetření služeb společnosti Europressedienst, a tvrzení zúčastněných stran v tomto ohledu byla proto zamítnuta.
(486)
S ohledem na osvědčené postupy při předkládání hospodářských důkazů, které vydal příslušný útvar Komise (dále jen „osvědčené postupy“), je třeba poznamenat následující. Za prvé jde o dokument, kterým nemůže být Komise vázána, protože nebyl přijat sborem komisařů, ale vydán příslušným útvarem jako doporučení stranám, jak předkládat hospodářské důkazy. Za druhé se osvědčené postupy se týkají předkládání hospodářských analýz a údajů používaných při vyšetřování případů týkajících se hospodářské soutěže spadajících do působnosti článků 101 a 102 SFEU a v řízeních o kontrole spojování podniků. Platná pravidla, důkazní standardy a vyšetřovací pravomoci Komise v těchto případech hospodářské soutěže nelze srovnávat se šetřeními týkajícími se ochrany obchodu, při nichž platí zcela odlišný soubor pravidel.
(487)
Některé strany vznesly námitky proti metodě, kterou konzultant použil, a tvrdí v nich, že neodpovídá uznávaným vědeckým standardům. Jak však bylo uvedeno výše ve 481. bodě odůvodnění, metodika byla posouzena, výsledné údaje byly podrobeny vzájemné kontrole a ověřeny; výsledkem provedených kontrol bylo, že jsou tyto údaje v souladu s dalšími zveřejněnými údaji, a tudíž jsou přiměřeně spolehlivé. Konkrétní připomínky některých zúčastněných stran byly vyjasněny na bilaterální úrovni a zpřístupněny zúčastněným stranám v otevřeném vyšetřovacím spisu ke kontrole.
(488)
Obchodní komora CCCME prohlásila, že metodika agregace údajů nebyla vyjasněna. Toto tvrzení bylo odmítnuto, neboť příslušné informace byly zpřístupněny všem zúčastněným stranám ve spisu, který je zúčastněným stranám přístupný ke kontrole.
(489)
Po poskytnutí konečných informací několik stran zopakovalo své obavy ohledně výběru konzultanta Komisí a ohledně kvality poskytnutých údajů. V této souvislosti tyto strany tvrdily, že údaje od konzultanta lze objednat a zakoupit ad hoc tak, aby odpovídaly přesně vymezeným žádostem potenciálních klientů, a mohou proto být neobjektivní. Kromě toho CCCME popřela, že by údaje shromážděné konzultantem bylo možné považovat za skutečné důkazy ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení, protože údaje byly do velké míry založeny na předpokladech a odhadech. Dále byl vyjádřen názor, že poskytnuté údaje nebyly ve spisu dostatečně podloženy důkazy a že neměly jednoznačný, objektivní a ověřitelný charakter.
(490)
Pokud jde o tato tvrzení, odkazuje se na 481. a 482. bod odůvodnění výše, kde byly poskytnuty doplňující informace týkající se výběru konzultanta. Kromě toho je třeba poznamenat, že Komise najala konzultanta na základě nejlepších dostupných informací v daném okamžiku a v plném souladu s finančním nařízením Komise platným pro toto řízení. Dále je třeba připomenout, že konzultantova schopnost poskytnout všechny nezbytné údaje ve stanovené lhůtě byla velmi důležitá vzhledem k tomu, že se Komise musela řídit závaznými lhůtami pro zveřejnění prozatímních zjištění v rámci současného šetření.
(491)
Pokud jde o kvalitu poskytnutých údajů a o otázku, zda je lze považovat za skutečné důkazy v souladu s čl. 3 odst. 2 základního nařízení, jak je uvedeno výše ve 482. bodě odůvodnění, konzultantova metodika shromažďování údajů byla prošetřena a bylo zjištěno, že je dostatečně kvalitní. Kromě toho, jak je také uvedeno výše ve stejném bodu odůvodnění, údaje poskytnuté konzultantem byly pokud možno podrobeny vzájemné kontrole s dalšími zdroji a bylo zjištěno, že jsou dostatečně přesné. A konečně je třeba poznamenat, že konzultant má jedinou databázi, která je pravidelně aktualizována, nezávisle na konkrétních potřebách a požadavcích zákazníků. Stejná databáze se používá k agregaci a poskytování statistických údajů o odvětví fotovoltaiky různým zákazníkům, a proto tvrzení, že údaje nebyly objektivní, musela být zamítnuta.
(492)
Po zveřejnění konečných zjištění jedna zúčastněná strana tvrdila, že Komise nezveřejnila zdroje, použitou metodiku a společnosti, se kterými konzultant spolupracoval při sestavování předložených makroekonomických údajů. Jiná zúčastněná strana zopakovala, že metodika použitá konzultantem vede k nepřesným výsledkům. Některé zúčastněné strany požadovaly další informace týkající se metodiky použité konzultantem, jako je průměrná míra odpovědí na dotazníky/rozhovory, procentní podíl údajů získaných prostřednictvím každého kanálu, jak byly tyto údaje ověřeny, aproximace/předpoklady použité k získání údajů, počet společností, u nichž byla aproximace provedena, a alespoň rozpětí počtu zaměstnanců konzultanta.
(493)
Pokud jde o tato tvrzení, je třeba podotknout, že následně po přijetí prozatímních opatření poskytla Komise zúčastněným stranám metodiku a zdroje použité konzultantem při agregaci údajů a odpověděla na konkrétní otázky zúčastněných stran v tomto ohledu po zveřejnění předběžných antidumpingových zjištění. Dodatečné žádosti o informace dotčených zúčastněných stran po poskytnutí konečných informací se považují za zahrnuté do informací poskytnutých po uložení prozatímních cel v rozsahu, který umožňovala omezení z důvodu důvěrnosti. Kromě toho je třeba zdůraznit, že Komise na místě ověřila způsob, jakým konzultant údaje shromažďoval a zpracovával, a příslušné výchozí předpoklady pro agregaci údajů. Výsledky této inspekce byly uspokojivé a Komise se znovu ujistila o přiměřenosti výchozích předpokladů a kvalitě konzultantem předkládaných údajů. Mimoto strany nezpochybnily údaje jako takové.
(494)
Po poskytnutí konečných informací jiná smluvní strana požádala o vysvětlení, pokud jde o počet výrobců v Unii, které konzultant ve svém souboru údajů zohlednil, a o překrývání mezi těmito podniky a přibližně 215 výrobci v Unii, o nichž je známo Komisi. V tomto ohledu je třeba ozřejmit, že výrobci v Unii, které konzultant zahrnul, jsou do velké míry shodní s těmi, o nichž je známo, že představují výrobní odvětví Unie v tomto šetření, jak je uvedeno ve 475. bodě odůvodnění výše.
(495)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana tvrdila, že Komise provedla analýzu újmy nejednotným způsobem, jelikož ji uskutečnila zvlášť pro moduly a články, zatímco újma a výpočty subvenčního rozpětí byly určeny jako vážený průměr pro moduly a články společně. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že zatímco ukazatele byly předloženy odděleně pro každý typ výrobku, závěry vyvozené pro každý ukazatel se týkají výrobku, který je předmětem šetření, jako celku. Připomíná se rovněž, že moduly a články jsou jediným výrobkem, a proto bylo subvenční rozpětí a úrovně pro odstranění újmy stanoveny na tomto základě. Z toho důvodu bylo toto tvrzení zamítnuto.
(496)
A konečně další strana tvrdila, že výpočet hodnot makroekonomických ukazatelů během období šetření byl chybně založen na prostém průměru za roky 2011 a 2012, neboť tato metodika údajně nebyla objektivní a nevedla k výsledkům, které by odrážely realitu v průběhu období šetření. Je třeba vyjasnit, že prostý průměr údajů byl použit pouze v případě, kdy docházelo v dotyčných obdobích k podobnému vývoji. Pokud se vývoj lišil, metodika byla v souladu s tím upravena tak, aby zohlednila skutečnou situaci na trhu. Dotčená strana se přesněji nevyjádřila k otázce, do jaké míry výsledky použité metodiky neodrážely situaci na trhu. Uvedená tvrzení byla proto odmítnuta.
4.2. Určení příslušného trhu Unie
(497)
Část výrobního odvětví Unie je vertikálně integrována a podstatná část jeho výroby, zejména výroba článků, byla určena k využití pro vlastní spotřebu.
(498)
Pro stanovení toho, zda výrobnímu odvětví Unie byla způsobena podstatná újma, a za účelem stanovení spotřeby a dalších ekonomických ukazatelů se zkoumalo, zda a do jaké míry musí být vzato v úvahu následné využití obdobného výrobku vyráběného výrobním odvětvím Unie (dále jen „využití pro vlastní spotřebu“).
(499)
V zájmu získání co nejúplnějšího obrazu o situaci ve výrobním odvětví Unie byly analyzovány údaje o veškeré činnosti v souvislosti s obdobným výrobkem a následně bylo stanoveno, zda je výroba určena k využití pro vlastní spotřebu, nebo pro volný trh.
(500)
Bylo zjištěno, že následující ekonomické ukazatele týkající se výrobního odvětví Unie by měly být zkoumány s ohledem na veškerou činnost výrobního odvětví Unie (včetně využití pro vlastní spotřebu výrobního odvětví): spotřeba, objem prodeje, výroba, výrobní kapacita, využití kapacity, růst, investice, zásoby, zaměstnanost, produktivita, peněžní tok, návratnost investic, schopnost získat kapitál a výše napadnutelných subvencí. Šetření totiž ukázalo, že tyto ukazatele by bylo oprávněné zkoumat s ohledem na veškerou činnost, neboť výroba určená k využití pro vlastní spotřebu je ve stejné míře ovlivněna konkurenčním dovozem z dotyčné země. Závislý trh a volný trh jsou dále společně označovány jako „celkový trh“.
(501)
Pokud jde o ziskovost, analýza se zaměřila na volný trh, neboť bylo zjištěno, že ceny na závislém trhu ne vždy odrážely tržní ceny a neměly na tento ukazatel dopad.
(502)
Několik stran namítalo, že se újma měla posuzovat odděleně pro závislý trh a pro volný trh. Jedna dotčená strana tvrdila, že údaje týkající se článků k využití pro vlastní spotřebu by měly být vyloučeny z posouzení újmy z toho důvodu, že nebyly ovlivněny subvencovaným dovozem.
(503)
Šetření ukázalo, že vertikálně integrovaní výrobci v Unii byli nuceni dovážet subvencované výrobky (články) a ukončit výrobu těchto výrobků za ceny vyšší než dovozní, a to v důsledku cenového tlaku vyvíjeného subvencovaným dovozem. Šetření dále ukázalo, že volný trh a trh pro vlastní spotřebu vykazovaly stejný vývoj cen, což bylo důkazem, že byly předmětným dovozem ovlivněny ve stejné míře.
(504)
Po poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany znovu zopakovaly, že Komise neposkytla přiměřené a odůvodněné analýzy závislého trhu nebo důvod, proč se samostatnou analýzu nepodařilo provést. Jedna strana tvrdila, že nebyly poskytnuty žádné informace o významu výroby v Unii určené k využití pro vlastní spotřebu. Kromě toho zazněl argument, že 106. bod odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení je svým závěrem, že ceny na závislém trhu ne vždy odrážely tržní ceny, v rozporu se závěry uvedenými ve 503. bodě odůvodnění výše, že volný trh a závislý trh vykazovaly podobný vývoj cen.
(505)
Nejprve je třeba uvést, že 105. bod odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení stanoví důvody, proč bylo považováno za vhodné přezkoumat ukazatele újmy (s výjimkou ziskovosti) vztažené k celkové aktivitě výrobního odvětví Unie, včetně využití pro vlastní spotřebu. V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak je uvedeno ve stejném bodu odůvodnění, šetření ukázalo, že výroba určená k využití pro vlastní spotřebu byla rovněž ovlivněna konkurencí dovozu z ČLR, což samo o sobě dotčené zúčastněné strany nezpochybnily. Tvrzení, že nebyly vysvětleny důvody, proč nebyla provedena samostatná analýza, proto muselo být zamítnuto. Podobně, jak vyplývá z tohoto závěru, muselo být rovněž zamítnuto tvrzení, že taková samostatná analýza závislého trhu měla být provedena.
(506)
Za druhé, i když na základě výše uvedeného nebyl význam výroby v Unii určené k využití pro vlastní spotřebu považován za významný prvek, je třeba poznamenat, že výroba článků v Unii určená k využití pro vlastní spotřebu představovala asi polovinu celkové výroby v období šetření. Nakonec je zapotřebí objasnit, že skutečnost, že ceny na závislém trhu neodrážejí ceny na volném trhu, nemusí být nutně v rozporu se skutečností, že obě ceny měly stejnou tendenci, neboť mohou být na různých úrovních a pohyby cen mohou být prudší či pozvolnější, a tudíž sledovat odlišnou křivku. Na základě výše uvedených skutečností byla tvrzení ohledně závislého trhu zamítnuta.
(507)
Dotčené strany neposkytly žádné informace, které by mohly toto zjištění zpochybnit. Argumenty v tomto ohledu byly z těchto důvodů zamítnuty.
4.3. Spotřeba v Unii
(508)
Spotřeba v Unii sestávala z celkového objemu dovozu dotčeného výrobku a objemu celkového prodeje obdobného výrobku v Unii včetně výrobků určených k využití pro vlastní spotřebu. Úplné údaje o celkovém prodeji výrobního odvětví Unie na trhu Unie nebyly dostupné. Dovoz do Unie byl navíc evidován pod položkami zahrnujícími i další výrobky, jež nejsou předmětem tohoto šetření, a údaje Eurostatu o objemech byly uvedeny v tunách. Z těchto důvodů nebylo možné k určení objemu dovozu a jeho hodnoty využít údajů Eurostatu. Při stanovení spotřeby v Unii se proto vycházelo z údajů poskytnutých konzultantem, jak bylo uvedeno výše, které byly porovnány s veřejnými zdroji, jako jsou průzkumy trhu a veřejně dostupné studie, a s ověřenými odpověďmi na dotazník.
(509)
Spotřeba v Unii se vyvíjela takto:
Tabulka 1-a
Spotřeba modulů v Unii (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Celkový trh
5 465
12 198
19 878
17 538
Index (2009=100)
100
223
364
321
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 1-b
Spotřeba článků v Unii (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Celkový trh
2 155
3 327
4 315
4 021
Index (2009=100)
100
154
200
187
Zdroj: Europressedienst.
(510)
V posuzovaném období mezi rokem 2009 a obdobím šetření se celková spotřeba zvýšila u modulů o 221 % a u článků o 87 %, avšak v období šetření se oproti roku 2011 snížila. Celkově spotřeba výrobku, který je předmětem šetření, v Unii oproti úrovni roku 2009 podstatně vzrostla.
(511)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že údaje o spotřebě výrobku, který je předmětem šetření, v Unii se výrazně liší v závislosti na použitém zdroji. Tato strana tvrdila, že spolehlivé údaje lze určit pouze na základě informací shromážděných specializovanými institucemi a výzkumnými středisky. Vzhledem k vysvětlením a závěrům uvedeným v 481. až 483. bodě odůvodnění, které se týkají spolehlivosti údajů poskytovaných konzultantem a použitých v šetření, byl tento argument zamítnut.
(512)
Tatáž strana tvrdila, že by spotřeba Unie neměla být pouhým součtem dostupné výrobní kapacity modulů v Unii, ale že by z ní spotřeba modulů pro vlastní projekty výrobního odvětví Unie měla být odečtena. Tento argument byl zamítnut, neboť spotřeba modulů byla stanovena na základě nově instalovaných kapacit v Unii. To je běžný postup pro určování spotřeby modulů. Spotřeba článků byla stanovena podle výroby modulů v Unii.
(513)
Jiná strana tvrdila, že metodika popsaná konzultantem připouští obtíže při stanovování spolehlivých údajů o spotřebě. Dále bylo namítnuto, že údaje o dovozu a vývozu výrobního odvětví Unie byly založeny buď na neověřitelných odhadech, nebo na neúplných údajích a že křížová kontrola prováděná Komisí nebyla postačující k závěru, že jsou tyto údaje spolehlivé a přesné.
(514)
Jak již bylo uvedeno ve 481. a 482. bodě odůvodnění výše, kvalitu údajů a metodiku k jejich shromažďování Komise přezkoumala při inspekci na místě, na jejímž základě byl učiněn závěr, že jsou použité metodiky vhodné a výsledky přesné a přiměřeně spolehlivé. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
4.4. Dovoz z dotčené země
4.4.1. Objem dovozu z dotčené země a jeho podíl na trhu
(515)
Vývoj dovozu z dotčené země do Unie je popsán v níže uvedených tabulkách. Číselné údaje jsou důvěrné, a jsou tedy uvedeny pouze ve formě indexů a rozmezí. Je tomu tak proto, že objem dovozu ze strany vyvážejícího výrobce, u nějž nebyly zjištěny žádné subvence, jak je uvedeno v 472. bodě odůvodnění výše, byl z celkového dovozu z ČLR odečten.
Tabulka 2-a
Dovoz modulů z ČLR (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem dovozu z ČLR
Index (2009=100)
100
251
462
408
Podíl na celkovém trhu
60 % - 65 %
68 % - 73 %
75 % - 80 %
78 % - 83 %
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 2-b
Dovoz článků z ČLR (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem dovozu z ČLR
Index (2009=100)
100
273
491
506
Podíl na celkovém trhu
5 % - 10 %
12 % - 17 %
17 % - 22 %
22 % - 27 %
Zdroj: Europressedienst.
(516)
V posuzovaném období se objem dovozu z dotčené země do Unie značně zvýšil, u modulů přibližně o 308 % a u článků o více než 648 %. To vedlo k podstatnému růstu podílu dovozu z dotčené země do Unie na trhu. Konkrétně se podíl dovozu z dotčené země na trhu zvýšil z [60 % - 65 %] na [78 % - 83 %] u modulů a z [5 % - 10 %] na [22 % - 27 %] u článků. Celkově vzato se dovoz dotčeného výrobku z ČLR mezi rokem 2009 a obdobím šetření objemově i z hlediska podílu na trhu značně zvýšil.
(517)
Je třeba podotknout, že růst dovozu z dotčené země byl mnohem vyšší než růst spotřeby dotčeného výrobku v Unii. Vyvážející výrobci tudíž mohli těžit z rostoucí spotřeby v Unii a jejich pozice trhu v důsledku většího podílu na trhu zesílila.
(518)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že údaje o objemu dovozu u výrobku, který je předmětem šetření, se výrazně liší v závislosti na použitém zdroji. Tato strana tvrdila, že spolehlivé údaje lze určit pouze na základě informací shromážděných specializovanými institucemi a výzkumnými středisky. Vzhledem k vysvětlením a závěrům uvedeným v 481. až 483. bodě odůvodnění, které se týkají spolehlivosti údajů použitých v šetření, byl tento argument zamítnut.
(519)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana zpochybnila metodiku pro stanovení celkového objemu dovozu z ČLR, když tvrdila, že tato metodika byla založena na transakcích uskutečněných před zaplacením cla na úrovni ceny CIF, a je proto nejisté, zda byly tyto transakce určeny pro spotřebu v Unii. Pokud jde o toto tvrzení, je třeba upřesnit, že hodnota celkového objemu dovozu z ČLR podle konzultanta nebyla ve zjištěních použita a že v průběhu šetření byly stanoveny pouze objem dovozu a dovozní ceny. Jelikož metodika pro stanovení dovozních cen jako taková nebyla danou zúčastněnou stranou zpochybněna, odkazuje se na příslušná zjištění v 520. až 528. bodě odůvodnění níže. Z toho důvodu bylo toto tvrzení zamítnuto.
4.4.2. Ceny dovozu a cenové podbízení
(520)
Průměrná cena dovozu z dotčené země do Unie se vyvíjela takto:
Tabulka 3-a
Dovozní cena modulů z ČLR (v EUR/kW)
2009
2010
2011
Období šetření
Dovozní ceny
2 100
1 660
1 350
764
Index (2009=100)
100
79
64
36
Zdroj: Europressedienst a ověřené odpovědi na dotazník v rámci vzorku.
Tabulka 3-b
Dovozní cena článků z ČLR (v EUR/kW)
2009
2010
2011
Období šetření
Dovozní ceny
890
650
620
516
Index (2009=100)
100
73
70
58
Zdroj: Europressedienst a ověřené odpovědi na dotazník.
(521)
Průměrná dovozní cena modulů a článků z ČLR se za posuzované období výrazně snížila. U modulů průměrná dovozní cena poklesla o 64 %, z 2 100 EUR/kW v roce 2009 na 764 EUR/kW v období šetření. Podobně i průměrná dovozní cena článků z ČLR poklesla o 42 %, z 890 EUR/kW na 516 EUR/kW.
(522)
Celkově vzato se cena dotčeného výrobku mezi rokem 2009 a obdobím šetření značně snížila.
(523)
Jeden spolupracující dovozce, který není ve spojení, tvrdil, že dovozní ceny měly být stanoveny na základě jeho dovozu dotčeného výrobku do Unie, který tento dovozce v průběhu šetření vykázal. Ovšem údaje, které tento dovozce poskytl v průběhu šetření, představují pouze zlomek celkového dovozu do Unie a nelze z nich vyvodit žádné smysluplné závěry, pokud jde o průměrnou dovozní cenu veškerého dovozu z ČLR v průběhu celého posuzovaného období několika let. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(524)
Jiná ze zúčastněných stran tvrdila, že metodika použitá pro stanovení cen nebyla vysvětlena, zejména pokud jde o to, jak byly údaje z různých zdrojů sloučeny a sladěny. Kromě toho bylo argumentováno tím, že dovozní náklady měly být založeny na ověřených informací získaných během šetření, spíše než na odhadech.
(525)
Má se za to, že metodika předložená dotčeným stranám je dostatečně úplná, aby bylo možné pochopit, jak se dospělo k číselným údajům. Pokud jde o „dovozní“ náklady, je třeba upřesnit, že pro získání ceny CIF byly upraveny okamžité ceny. Provedený odhad byl potvrzen na základě údajů shromážděných během šetření.
(526)
S cílem určit cenové podbízení během období šetření bylo provedeno porovnání vážených průměrných prodejních cen jednotlivých typů výrobku prodávaných výrobci v Unii zařazenými do vzorku, účtovaných odběratelům na trhu Unie, kteří nejsou ve spojení, a upravených na úroveň cen ze závodu a odpovídajících vážených průměrných cen jednotlivých typů výrobku z dovozu spolupracujících čínských vyvážejících výrobců účtovaných prvnímu nezávislému odběrateli na trhu Unie, stanovených na základě cen CIF s příslušnou úpravou o náklady po dovozu, tj. náklady na celní odbavení, manipulaci a nakládku. Použity byly průměrné náklady po dovozu u dovozců modulů zařazených do vzorku, pokud byly jejich údaje k dispozici.
(527)
Toto cenové srovnání bylo provedeno podle druhu u obchodních operací na stejné úrovni obchodní činnosti, v případě potřeby s náležitou úpravou a po odečtení rabatů a slev z cen. Výsledek srovnání vyjádřený jako procentní podíl obratu výrobců v Unii zařazených do vzorku v období šetření poukázal na vážené průměrné rozpětí cenového podbízení v rozmezí [19,8 % - 37,5 %] u modulů, [12,6 % - 53,8 %] u článků a [19,8 % - 37,5 %] u dotčeného výrobku celkově.
(528)
Je třeba poznamenat, že u jednoho vyvážejícího výrobce zařazeného do vzorku byla vypočtena v rámci podbízení záporná cena článků. Jelikož však nebylo vyvezené množství významné, nelze tento případ považovat za reprezentativní. Jiný vyvážející výrobce zařazený do vzorku dále napadl zdroj pro úpravu monočlánků na baterie, aniž by však tento argument doložil. Ve skutečnosti vyvážející výrobce nenapadl ani konkrétní úpravu, ani neposkytl žádné nové informace nebo důkazy, a proto bylo toto tvrzení odmítnuto.
4.5. Hospodářská situace výrobního odvětví Unie
4.5.1. Obecně
(529)
V souladu s čl. 8 odst. 4 základního nařízení Komise posoudila veškeré hospodářské činitele a ukazatele, které ovlivňují situaci výrobního odvětví Unie. Jak je uvedeno ve 14. až 22. bodě odůvodnění výše, k posouzení újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byl proveden výběr vzorku.
(530)
Za účelem analýzy újmy rozlišovala Komise mezi makroekonomickými a mikroekonomickými ukazateli újmy. Komise analyzovala makroekonomické ukazatele v posuzovaném období na základě údajů získaných od nezávislého konzultanta, které podrobila, kdykoli to bylo možné, křížové kontrole s dalšími dostupnými zdroji, a z ověřených odpovědí na dotazník ze strany výrobců v Unii zařazených do vzorku. Mikroekonomické ukazatele analyzovala Komise na základě ověřených odpovědí na dotazník ze strany výrobců v Unii zařazených do vzorku.
(531)
Na základě informací týkajících se všech výrobců obdobného výrobku v Unii byly za účelem tohoto šetření posouzeny tyto makroekonomické ukazatele: výroba, výrobní kapacita, využití kapacity, objem prodeje, podíl na trhu, růst, zaměstnanost, produktivita, rozsah výše napadnutelných subvencí a překonání účinků dřívějších subvencí nebo dumpingu.
(532)
Na základě informací týkajících se výrobců obdobného výrobku v Unii zařazených do vzorku byly posouzeny tyto mikroekonomické ukazatele: průměrné jednotkové ceny, jednotkové náklady, náklady práce, zásoby, ziskovost, peněžní tok, investice, návratnost investic a schopnost získat kapitál.
(533)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že podmínky na trhu dotčeného výrobku v jednotlivých členských státech jsou různé, a že by proto analýza újmy měla být provedena odděleně na úrovni každého členského státu. Toto tvrzení nebylo doloženo. V rámci šetření navíc nebyly zjištěny žádné zvláštní okolnosti, které by opodstatňovaly analýzu podle členských států. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(534)
Některé strany zpochybnily celkovou spolehlivost makroekonomických ukazatelů újmy, které Komise použila pro účely tohoto šetření. Tvrdily, že vývoj zjištěný u těchto ukazatelů se odchyloval od vývoje stejných ukazatelů zjištěného u výrobců v Unii zařazených do vzorku. Zejména odkazovaly na výrobu, produktivitu, prodej, průměrné náklady práce a zaměstnanost v Unii.
(535)
Makroekonomické ukazatele byly stanoveny ve vztahu ke všem výrobcům v Unii. V případě, že se porovnávají stejné údaje ve vztahu k jednotlivým výrobcům v Unii nebo ke skupině výrobců v Unii (tj. výrobcům v Unii zařazeným do vzorku), nejsou trendy zcela totožné, neboť např. váha každé společnosti není v tomto srovnání zohledněna. Výsledky srovnání makroekonomických ukazatelů pro všechny výrobce v Unii a ukazatelů pro výrobce v Unii zařazené do vzorku tudíž nejsou nutně smysluplné a neopravňují k závěru, že je jeden nebo druhý soubor údajů nespolehlivý. V každém případě lze při srovnání vývoje makroekonomických ukazatelů pro výrobní odvětví Unie a týchž konsolidovaných ukazatelů pro výrobce v Unii zařazené do vzorku zaznamenat u některých ukazatelů rozdíly ve vývoji, jako například u výroby, výrobní kapacity, objemu prodeje, zaměstnanosti a produktivity výrobního odvětví Unie od roku 2011 do období šetření. Podle všech těchto ukazatelů dosáhli výrobci v Unii zařazení do vzorku lepších výsledků než výrobní odvětví Unie celkově. Důvodem je, že v období šetření řada výrobců v Unii, kteří nebyli zařazeni do vzorku, zastavila svoji výrobu nebo byla v platební neschopnosti, což mělo nepříznivý dopad na makroekonomické ukazatele vypočtené na úrovni Unie. Uvedená tvrzení byla proto odmítnuta.
(536)
Závěr uvedený ve 153. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, že analýza situace ve výrobním odvětví Unie ukázala jednoznačně klesající trend všech hlavních ukazatelů újmy, byl podle jedné ze zúčastněných stran založen na údajích poskytnutých konzultantem. V tomto ohledu je třeba ozřejmit na jedné straně to, že makroekonomické ukazatele, jak jsou uvedeny v tabulkách 4-a až 6-c prozatímního antidumpingového nařízení, byly založeny na údajích získaných od konzultanta, a bylo-li to možné, vzájemně zkontrolovány s dalšími dostupnými zdroji. Mikroekonomické ukazatele na straně druhé, jak jsou uvedeny v tabulkách 7-a až 11-c prozatímního antidumpingového nařízení, byly založeny na údajích od výrobců v Unii zařazených do vzorku a na místě ověřeny Komisí. Je třeba rovněž poznamenat, že rozhodující faktory pro stav, kdy výrobní odvětví Unie utrpělo újmu, jako jsou úrovně ziskovosti výrobního odvětví Unie, průměrné prodejní ceny v Unii, jakož i výpočty cenového podbízení byly založeny na údajích shromážděných od výrobců v Unii zařazených do vzorku a vyvážejících výrobců, kde byly ověřeny na místě. Výše uvedené tvrzení bylo proto odmítnuto.
4.5.2. Makroekonomické ukazatele
4.5.2.1. Výroba, výrobní kapacita a využití kapacity
(537)
Celková výroba, výrobní kapacita a využití kapacity v Unii se v průběhu posuzovaného období vyvíjely takto:
Tabulka 4-a
Moduly - výroba, výrobní kapacita a využití kapacity (MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem výroby
2 155
3 327
4 315
4 021
Index (2009=100)
100
154
200
187
Výrobní kapacita
4 739
6 983
9 500
9 740
Index (2009=100)
100
147
200
206
Využití kapacity
45 %
48 %
45 %
41 %
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 4-b
Články - výroba, výrobní kapacita a využití kapacity (MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem výroby
1 683
2 376
2 723
2 024
Index (2009=100)
100
141
162
120
Výrobní kapacita
2 324
3 264
3 498
3 231
Index (2009=100)
100
140
151
139
Využití kapacity
72 %
73 %
78 %
63 %
Zdroj: Europressedienst.
(538)
Celková výroba modulů v Unii se v průběhu posuzovaného období zvýšila o 87 %. Výroba dosáhla svého vrcholu v roce 2011 a poté, v období šetření, klesala. Výroba modulů v Unii rostla mnohem pomaleji oproti růstu spotřeby, která se za stejné období více než ztrojnásobila. Vzhledem k značnému růstu spotřeby výrobci v Unii během posuzovaného období zdvojnásobili svou výrobní kapacitu pro výrobu modulů. Navzdory vyšším úrovním výroby se však míra využití kapacit v tomto výrobním odvětví Unie v průběhu období šetření snížila o čtyři procentní body a dosáhla pouze 41 %.
(539)
Výroba článků v Unii se v průběhu posuzovaného období zvýšila o 20 %. Dosáhla svého vrcholu v roce 2011 a poté, v období šetření, klesala. Výroba článků v Unii sledovala trend spotřeby v Unii, s pomalejším růstem až do roku 2011 a s výraznějším poklesem v období šetření. V souladu s vývojem spotřeby v Unii výrobní odvětví Unie nejprve zvýšilo svou kapacitu o 51 % do roku 2011, a poté, v období šetření, se tato kapacita snižovala. Celkově se kapacita v průběhu posuzovaného období zvýšila o 39 %. Míra využití kapacity rostla do roku 2011, kdy dosáhla svého vrcholu na úrovni 78 %, a poté, během období šetření, se o 15 procentních bodů snížila. Využití kapacity výrobního odvětví Unie pro výrobu článků se v posuzovaném období celkově snižovalo a v období šetření dosáhlo 63 %.
(540)
Výrobní odvětví Unie tedy v reakci na zvýšenou spotřebu rozšiřovalo svou kapacitu. Úroveň výroby výrobního odvětví Unie však rostla mnohem pomalejším tempem než spotřeba, což v průběhu posuzovaného období vedlo k poklesu míry využití kapacity pro výrobu dotčeného výrobku.
(541)
AFASE tvrdila, že objem výroby modulů a článků uvedený v 537. bodě odůvodnění výše a výrobní kapacita odvětví Unie pro moduly a články uvedená v témže bodě odůvodnění byly nadhodnocené, a předložila údaje z jiných zdrojů (tj. EPIA, IMS a BNEF) prokazující nižší objem. Tyto údaje jsou převzaty v 537. bodě odůvodnění výše.
(542)
Objem výroby uvedený v 537. bodě odůvodnění vychází z informací zahrnujících kotované i nekotované společnosti. Rozvoj výroby v Unii, jak je uveden v 537. bodě odůvodnění výše, je navíc v souladu s rozvojem spotřeby v Unii uvedeným v 509. bodě odůvodnění. Údaje o objemu výroby předložené aliancí AFASE se liší od trendu spotřeby v Unii, jak je uveden v 509. bodě odůvodnění, a od statistik spotřeby v Unii vydaných asociací EPIA.
(543)
Pokud jde o výrobní kapacitu, šetření ukázalo, že zjištění uvedená v 537. bodě odůvodnění zahrnovala výrobní kapacity společností, které se ocitly v platební neschopnosti nebo během období šetření zastavily výrobu, aniž však prodaly své výrobní závody a stroje, a byly tudíž schopny výrobu velmi rychle obnovit. Podobně, jak bylo uvedeno výše v 542. bodě odůvodnění, číselné údaje v 537. bodě odůvodnění zahrnovaly údaje od nekotovaných společností.
(544)
A konečně údaje poskytnuté nezávislou konzultační společností byly vzájemně zkontrolovány a ověřeny a bylo zjištěno, že jsou dostatečně přesné. Na základě výše uvedeného se má za to, že údaje vycházející z jiných dostupných zdrojů, které předložila AFASE, nejsou nutně v rozporu se zjištěními uvedenými v prozatímním antidumpingovém nařízení.
(545)
V každém případě by přijetí údajů, které předložila AFASE, nemělo vliv na celkový závěr, že výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu, neboť vývoj těchto ukazatelů, tj. výroba v Unii a výrobní kapacita v Unii, by byl ještě výraznější.
(546)
Jeden spolupracující dovozce, který není ve spojení, tvrdil, že objem výroby, výrobní kapacita a využití kapacity měly být stanoveny pouze na základě údajů výrobců v Unii zařazených do vzorku. Jelikož však jde o makroekonomické ukazatele, měly by být zjištěny na úrovni všech výrobců v Unii s cílem získat smysluplný a úplný obraz o situaci výrobního odvětví Unie. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(547)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana požádala Komisi, aby vyjasnila, jak konzultant vypočítal roční výrobu v Unii. Jiná strana požádala Komisi, aby dále vysvětlila slaďování různých dostupných údajů souvisejících s celkovou výrobní kapacitou Unie. Další strana tvrdila, že údaje o celkové výrobě v Unii a výrobní kapacitě měly být získány od výrobců v Unii zařazených do vzorku, neboť by se tak dospělo ke spolehlivějším výsledkům. V této souvislosti bylo uvedeno, že veřejně přístupné údaje byly vzhledem k jejich důvěrné povaze nepřesné a že každé výzkumné středisko nebo konzultant musí založit své analýzy na řadě odhadů a předpokladů.
(548)
Je třeba objasnit, že roční výroba v Unii byla vypočtena na základě údajů nahlášených výrobci v Unii konzultantovi. Pokud nebylo možné získat údaje o roční produkci určitého výrobce v Unii za konkrétní rok, byl tento údaj odhadnut uplatněním míry využití kapacity z předchozího roku na novou výrobní kapacitu v dotčeném roce. Orgány rovněž srovnávaly hodnotu, k níž dospěl konzultant, s údaji vykázanými v odpovědích výrobního odvětví Unie na standardizované dotazníky před zahájením řízení. Obě hodnoty jsou podobné.
(549)
Pokud jde o žádost, aby Komise poskytla podrobnější vysvětlení ohledně sladění různých dostupných údajů o výrobní kapacitě v Unii, je třeba poznamenat, že tato informace již byla uvedena v otevřeném spisu, který je zúčastněným stranám k dispozici ke kontrole. Proto byla tato žádost zamítnuta.
(550)
A konečně, výroba v Unii a výrobní kapacita jsou makroekonomickými ukazateli, a musí proto být stanoveny na úrovni celého výrobního odvětví Unie, a nikoli na úrovni výrobců z Unie zařazených do vzorku.
(551)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana tvrdila, že metodika použitá při shromažďování údajů o výrobě (zejména rozhovory a návštěvy výrobních závodů) neumožňuje dojít ke spolehlivým výsledkům vzhledem k důvěrné povaze těchto údajů a k neochotě společností tyto údaje poskytnout. Tuto metodiku proto nelze považovat za přiměřenou. To bylo údajně potvrzeno skutečností, že ačkoli konzultant využil údaje od mnohem většího počtu výrobců v Unii, zatímco Komise zohlednila při přezkumu stávající situace v zahajovací fázi údaje pouze od jednoho z nich, celkový objem výroby zjištěný konzultantem byl nižší než celkový objem výroby zjištěný Komisí pro účely přezkoumání stávající situace. Tato strana dále tvrdila, že v důsledku toho informaci týkající se tohoto ukazatele újmy nelze považovat za skutečný důkaz ve smyslu čl. 8 odst. 1 základního nařízení.
(552)
Za prvé je třeba upřesnit, že počet výrobců, které vzali v úvahu konzultant na jedné straně a Komise na straně druhé, byl téměř stejný, a že argument, že výsledky nebyly soudržné, bylo proto třeba zamítnout. Dále se připomíná, že údaje, které shromáždil konzultant, byly podrobeny křížové kontrole s dalšími zdroji všude tam, kde to bylo možné, a bylo zjištěno, že odhady byly dostatečně spolehlivé. Proto se potvrzuje, že údaje o výrobě poskytnuté konzultantem byly považovány za skutečný důkaz ve smyslu čl. 8 odst. 1 základního nařízení.
4.5.2.2. Objem prodeje a podíl na trhu
(553)
Objem prodeje výrobního odvětví Unie a jeho podíl na trhu se v průběhu posuzovaného období vyvíjel takto:
Tabulka 5-a
Moduly - objem prodeje a podíl na trhu (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem prodeje na trhu Unie
1 037
1 890
2 683
2 357
Index (2009=100)
100
182
259
227
Podíl na trhu
19 %
15 %
13 %
13 %
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 5-b
Články - objem prodeje a podíl na trhu (v MW)
2009
2010
2011
Období šetření
Objem prodeje na celkovém trhu
1 470
1 913
2 245
1 545
Index (2009=100)
100
130
153
105
Podíl na trhu
68 %
57 %
52 %
38 %
Zdroj: Europressedienst.
(554)
V průběhu posuzovaného období vzrostl objem prodeje modulů o 127 %. S ohledem na zvýšení spotřeby o 221 % to však vedlo k poklesu podílu výrobního odvětví Unie na trhu z 19 % v roce 2009 na 13 % v období šetření. Pokud jde o články, prodej výrobního odvětví Unie se zvýšil o zanedbatelných 5 %, zatímco spotřeba vzrostla o 87 %, což mělo za následek pokles podílu na trhu ze 68 % v roce 2009 na 38 % v období šetření. V reakci na rostoucí spotřebu prodej modulů a článků výrobního odvětví Unie rostl mnohem méně než dovoz z dotčené země. Výrobní odvětví Unie tak nemohlo těžit z rostoucí spotřeby. V důsledku toho se v posuzovaném období podíl na trhu modulů a článků snížil.
(555)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že podíl výrobního odvětví Unie na trhu modulů dosahoval v roce 2009 pouze 19 % a že pokles o 6 procentních bodů v průběhu posuzovaného období nelze považovat za újmu.
(556)
Snížení podílu na trhu o 6 procentních bodů v průběhu posuzovaného období je třeba posuzovat na pozadí zvýšení spotřeby modulů v Unii o více než 200 % za stejné období. Jak je uvedeno výše, dokonce ani v situaci, kdy spotřeba stoupala, nemohlo výrobní odvětví Unie odpovídajícím způsobem zvýšit svůj objem prodeje a utrpělo ztráty, pokud jde o podíl na trhu. Toto tvrzení proto muselo být odmítnuto.
(557)
Jedna strana tvrdila, že metodika použitá při shromažďování údajů o prodeji (zejména rozhovory a návštěvy výrobních závodů) neumožňuje dojít ke spolehlivým výsledkům vzhledem k důvěrné povaze těchto údajů a k neochotě společností tyto údaje poskytnout. Tuto metodiku proto nelze považovat za přiměřenou. Stejně tak tyto údaje nelze považovat za skutečný důkaz ve smyslu čl. 8 odst. 1 původního nařízení. Jak je uvedeno ve 482. bodě odůvodnění výše, údaje, které shromáždil konzultant, byly podrobeny křížové kontrole s dalšími zdroji všude tam, kde to bylo možné, a bylo zjištěno, že odhady byly dostatečně spolehlivé. Proto se potvrzuje, že údaje o prodeji poskytnuté konzultantem byly považovány za skutečný důkaz ve smyslu čl. 8 odst. 1 základního nařízení.
4.5.2.3. Zaměstnanost a produktivita
(558)
Zaměstnanost a produktivita se v průběhu posuzovaného období vyvíjely takto:
Tabulka 6-a
Moduly - zaměstnanost a produktivita
2009
2010
2011
Období šetření
Počet zaměstnanců
11 779
15 792
17 505
16 419
(Index 2009 = 100)
100
134
149
139
Produktivita
(kW/zaměstnanec)
183
211
247
245
(Index 2009 = 100)
100
115
135
134
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 6-b
Články - zaměstnanost a produktivita
2009
2010
2011
Období šetření
Počet zaměstnanců
5 281
5 937
5 641
4 782
(Index 2009 = 100)
100
112
107
91
Produktivita
(kW/zaměstnanec)
319
400
483
423
(Index 2009 = 100)
100
126
151
133
Zdroj: Europressedienst.
(559)
Zaměstnanost ve výrobě modulů vzrostla mezi rokem 2009 a obdobím šetření o 39 %, zatímco ve výrobě článků se o 9 % snížila. Avšak je třeba podotknout, že do roku 2011 zaměstnanost rostla, a poté, v období šetření, ve výrobě modulů klesala. Ve výrobě článků zaměstnanost rostla do roku 2010, a poté, v roce 2011 a v období šetření, klesala. Celková produktivita výroby modulů a článků vykazovala pozitivní vývoj a zvýšila se u modulů o 34 % a u článků o 33 %. Jde zčásti o důsledek snahy výrobního odvětví Unie reagovat na tlak subvencovaného dovozu z ČLR.
(560)
V souladu s poklesem výroby modulů v Unii mezi rokem 2011 a obdobím šetření se ve stejném období snížila také zaměstnanost ve výrobě modulů. Ve výrobě článků zaměstnanost rostla do roku 2010, a poté, v roce 2011 a v období šetření, se snížila, zatímco výroba článků v Unii stále rostla až do roku 2011 a poté začala klesat.
(561)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že metodika pro stanovení celkové zaměstnanosti v Unii v průběhu posuzovaného období byla nesprávná. Tato strana tvrdila, že v případech, kdy míra zaměstnanosti určitého výrobce v Unii nebyla k dispozici, uvažovala se místo toho průměrná míra zaměstnanosti výrobců v Unii, pro které tato informace k dispozici byla. Toto tvrzení muselo být odmítnuto, neboť metoda ke stanovení celkové zaměstnanosti byla jiná; pokud údaje o zaměstnanosti u určitého výrobce v Unii nebyly k dispozici, byla tato hodnota odhadnuta podle údajů od téhož podniku od předchozí rok(y). Jak bylo uvedeno výše ve 482. bodě odůvodnění, byla tato metodika ověřena a shledána přiměřenou. Z toho důvodu bylo toto tvrzení zamítnuto.
4.5.2.4. Výše napadnutelných subvencí a překonání účinků dřívějšího subvencování nebo dumpingu
(562)
Všechna dumpingová rozpětí jsou podstatně vyšší než nepatrná. Pokud jde o dopad výše napadnutelných subvencí na výrobní odvětví Unie, nelze ho vzhledem k objemu a cenám dovozu z dotčené země považovat za zanedbatelný.
(563)
Jelikož se jedná o první antisubvenční řízení ohledně dotčeného výrobku, nejsou k dispozici žádné údaje pro posouzení účinků případného minulého dumpingu nebo subvencování.
4.5.3. Mikroekonomické ukazatele
4.5.3.1. Ceny a faktory ovlivňující ceny
(564)
Průměrné prodejní ceny výrobců v Unii zařazených do vzorku účtované odběratelům v Unii, kteří nejsou ve spojení, se v posuzovaném období vyvíjely takto:
Tabulka 7-a
Moduly - průměrné prodejní ceny v Unii
2009
2010
2011
Období šetření
Průměrné prodejní ceny na volném trhu v Unii
(EUR/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
(Index 2009 = 100)
100
81
62
47
Výrobní náklady
(EUR/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
(Index 2009 = 100)
100
74
65
52
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
Tabulka 7-b
Články - průměrné prodejní ceny v Unii
2009
2010
2011
Období šetření
Průměrné prodejní ceny na volném trhu v Unii
(EUR/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
(Index 2009 = 100)
100
76
51
31
Výrobní náklady
(EUR/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
(Index 2009 = 100)
100
62
64
45
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
(565)
Prodejní ceny v posuzovaném období zaznamenaly prudký pokles, tj. u modulů o 53 % a u článků o 69 %. V průběhu posuzovaného období se prodejní ceny trvale snižovaly, ale tento pokles cen byl zvlášť výrazný v období šetření, kdy se propadly na neudržitelnou úroveň. Za posuzované období poklesly výrobní náklady u modulů o 48 % a u článků o 55 %. Výrobní odvětví Unie nemohlo mít prospěch ani ze svého trvalého úsilí o zvýšení své nákladové účinnosti, ani z dopadu poklesu nákladů na hlavní surovinu, polykrystalický křemík. Bylo tomu tak především v důsledku rostoucího tlaku subvencovaného dovozu na ceny, což mělo negativní dopad na prodejní ceny výrobního odvětví Unie, jejichž pokles přesáhl výši výtěžku nákladové účinnosti. Je to patrné v negativním vývoji ziskovosti výrobního odvětví Unie popsaném ve 579. bodě odůvodnění níže. Celkově došlo k značnému poklesu průměrné ceny a výrobních nákladů obdobného výrobku se zničujícím účinkem na ziskovost výrobního odvětví Unie.
(566)
Jedna zúčastněná strana zpochybnila zjištění, že pokles průměrných prodejních cen měl ničivý dopad na ziskovost výrobního odvětví Unie. Tvrdila, že se průměrné výrobní náklady výrobního odvětví Unie odpovídajícím způsobem snížily, a že snížení ceny je tudíž přirozené. Jak je však popsáno ve 565. bodě odůvodnění výše, při šetření se zjistilo, že prodejní ceny výrobního odvětví Unie se snížily ještě více než jeho průměrné výrobní náklady, a snížení nákladů se proto neodrazilo v ziskovosti výrobního odvětví Unie. Potvrzuje se tak, že snížení prodejních cen ve výrobním odvětví Unie mělo zničující účinek na ziskovost výrobního odvětví Unie, a tvrzení v uvedeném ohledu byla odmítnuta.
(567)
Jiná strana zpochybnila závěr ve 138. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, že ceny byly v období šetření na neudržitelné úrovni, a tvrdila, že rozhodnout by měly tržní síly. Táž strana taktéž odporovala závěru ve stejném bodu odůvodnění, že výrobní odvětví Unie nemohlo mít prospěch z poklesu nákladů v důsledku cenového tlaku vyvíjeného subvencovaným dovozem. V tomto ohledu dospěly orgány k těmto závěrům: „neudržitelná úroveň“ odkazuje na skutečnost, že prodej výrobního odvětví Unie byl ztrátový, a proto nebyl dlouhodobě udržitelný. Otázka, zda je úroveň cen udržitelná, je tedy pouze otázkou vztahu mezi výrobními náklady a cenami. Tím, že „nemohlo mít prospěch z poklesu nákladů“, se odkazuje na skutečnost, že náklady neklesaly tak rychle jako ceny. Obě tato prohlášení jsou podložena důkazy ve 138. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Tento argument proto musel být zamítnut.
4.5.3.2. Náklady práce
(568)
Průměrné náklady práce výrobců v Unii zařazených do vzorku se v posuzovaném období vyvíjely takto:
Tabulka 8-a
Průměrné náklady na zaměstnance
2009
2010
2011
Období šetření
Průměrné náklady práce na zaměstnance (EUR)
38 194
40 793
41 781
42 977
(Index 2009 = 100)
100
107
110
113
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
Tabulka 8-b
Články - průměrné náklady práce na zaměstnance
2009
2010
2011
Období šetření
Průměrné náklady práce na zaměstnance (EUR)
49 677
49 357
49 140
49 350
(Index 2009 = 100)
100
99
99
99
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
(569)
Mezi rokem 2009 a obdobím šetření průměrné náklady práce na zaměstnance v případě modulů průběžně rostly, a to celkem o 13 %. Pokud jde o články, zůstávaly průměrné náklady práce v posuzovaném období stabilní, mezi roky 2009 a 2010 mírně poklesly o 1 %, ale poté až do období šetření zůstaly stabilní. Celkový nárůst nákladů práce lze částečně vysvětlit současným růstem produktivity (moduly a články) a vývojem inflace.
(570)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že během posuzovaného období nedošlo k žádné inflaci, a že tedy celkový nárůst nákladů práce nemohl být tímto faktorem způsoben.
(571)
Na rozdíl od toho, co tvrdí dotčená strana, šetření odhalilo, že v průběhu posuzovaného období došlo k inflaci a že zvýšení nákladů práce, jež se týkalo pouze modulů, lze vysvětlit inflací a zvýšením produktivity.
(572)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že situace působící újmu výrobnímu odvětví Unie byla způsobena zvýšením nákladů práce a souběžným snížením produktivity. Nicméně za prvé je třeba uvést, že náklady práce zůstaly v případě článků stabilní, zatímco produktivita vzrostla, a to u článků i u modulů. Nárůst posledně jmenovaného faktoru lze tudíž vysvětlit zvýšením produktivity. Kromě toho šetření ukázalo, že náklady práce nepředstavují významnou část výrobních nákladů, jak již bylo uvedeno ve 203. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Tento argument proto musel být zamítnut.
4.5.3.3. Zásoby
(573)
Úroveň zásob výrobců v Unii zařazených do vzorku se v posuzovaném období vyvíjela takto:
Tabulka 9-a
Moduly - zásoby
2009
2010
2011
Období šetření
Konečný stav zásob (v kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
(Index 2009 = 100)
100
141
260
229
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
Tabulka 9-b
Články - zásoby
2009
2010
2011
Období šetření
Konečný stav zásob (v kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
(Index 2009 = 100)
100
140
452
402
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
(574)
Zásoby v posuzovaném období zaznamenaly prudký nárůst, u modulů o 129 % a u článků o 302 %. Pokud jde o moduly, zásoby průběžně rostly, dosáhly velmi vysoké úrovně v roce 2011 (nárůst o 160 %), v období šetření se snížily, ale v porovnání se stavem na počátku posuzovaného období stále zůstávaly na velmi vysoké úrovni. V případě článků byl vývoj ještě výraznější, s růstem zásob mezi lety 2009 a 2011 o více než 350 %. I zde došlo v období šetření k poklesu zásob, ale ty v porovnání se stavem na počátku posuzovaného období zůstávaly na velmi vysoké úrovni.
(575)
Šetření ukázalo, že vzhledem k nepříznivé současné situaci měli výrobci v Unii tendenci udržovat pouze omezené zásoby obdobného výrobku a vyrábět na základě objednávek. Růst zásob obdobného výrobku v průběhu posuzovaného období proto není významným faktorem pro stanovení, zda byla výrobnímu odvětví Unie způsobena podstatná újma.
(576)
Jedna dotčená strana tvrdila, že prezentace hodnot zásob ve 141. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení je zavádějící, protože zásoby byly vyjádřeny v kW, a nikoli v MW, na rozdíl od objemu výroby výrobního odvětví Unie.
(577)
Otázka, zda jsou zásoby vyjádřené v kW, nebo v MW, jako taková není považována za relevantní pro určení toho, zda výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu. Tento argument byl proto odmítnut.
(578)
Po poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany tvrdily, že zásoby měly být stanoveny pro celé výrobní odvětví Unie a že údaje pouze pro deset výrobců v Unii nejsou reprezentativní. Je třeba objasnit, že zásoby byly považovány za mikroekonomické ukazatele, a proto by měly být stanoveny na základě informací získaných od společností individuálně, v tomto případě od vzorku výrobců v Unii považovaného za reprezentativní pro celé výrobní odvětví Unie. Výše uvedené tvrzení bylo proto odmítnuto.
4.5.3.4. Ziskovost, peněžní tok, investice a návratnost investic a schopnost získat kapitál
(579)
Ziskovost a peněžní tok se v posuzovaném období vyvíjely takto:
Tabulka 10-a
Moduly - ziskovost a peněžní tok
2009
2010
2011
Období šetření
Ziskovost prodeje v Unii odběratelům, kteří nejsou ve spojení (v % obratu z prodeje)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Peněžní tok
13 %
10 %
12 %
3 %
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
Tabulka 10-b
Moduly - ziskovost a peněžní tok
2009
2010
2011
Období šetření
Ziskovost prodeje v Unii odběratelům, kteří nejsou ve spojení (v % obratu z prodeje)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Peněžní tok
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
(580)
Ziskovost výrobců v Unii zařazených do vzorku byla stanovena tak, že čistý zisk z prodeje obdobného výrobku odběratelům v Unii, kteří nejsou ve spojení, byl vyjádřen jako procentní podíl z obratu z tohoto prodeje.
(581)
Ziskovost u obdobného výrobku se v průběhu posuzovaného období prudce snížila a přešla ve ztrátu. U modulů ziskovost poklesla o 11 procentních bodů a u článků o 49 procentních bodů.
(582)
Ziskovost u obdobného výrobku se mezi roky 2009 a 2010 zvýšila, ale v roce 2011, kdy výrobní odvětví Unie zaznamenalo ztráty, značně klesla a v období šetření se snížila ještě více. Zvlášť vysoké byly ztráty ve výrobě článků.
(583)
Podobně sledoval negativní trend mezi rokem 2009 a obdobím šetření i vývoj čistého peněžního toku, což je schopnost výrobců v Unii zařazených do vzorku samofinancovat svoji činnost. U modulů poklesl o 10 procentních bodů s lehkým růstem v roce 2011, přičemž k největšímu poklesu peněžního toku došlo mezi rokem 2011 a obdobím šetření. U článků bylo snížení peněžního toku výraznější než u modulů a během období šetření dosáhl tento faktor značně negativní úrovně. Peněžní tok u obdobného výrobku tedy v průběhu posuzovaného období poklesl.
(584)
Dále uvedené údaje představují vývoj investic a návratnosti investic výrobců v Unii zařazených do vzorku za posuzované období v poměru k celkovému trhu.
Tabulka 11-a
Moduly - investice a návratnost investic
2009
2010
2011
Období šetření
Investice (v EUR)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
(Index 2009 = 100)
100
415
535
271
Návratnost investic
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
Tabulka 11-b
Články - investice a návratnost investic
2009
2010
2011
Období šetření
Investice (v EUR)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
(Index 2009 = 100)
100
110
33
22
Návratnost investic
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Zdroj: ověřené odpovědi na dotazník.
(585)
Z výše uvedené tabulky je patrné, že výrobní odvětví Unie mezi rokem 2009 a obdobím šetření zvýšilo své investice do výroby modulů o 171 %. Souviselo to hlavně se značnými přírůstky kapacity. Ve stejném období však výrobní odvětví Unie snížilo své investice do výroby článků o 78 %; uskutečněné investice směřovaly hlavně do výzkumu a vývoje a do zlepšování a údržby výrobní techniky a výrobního procesu s cílem zlepšit efektivitu. Jelikož si výrobní odvětví Unie v posuzovaném období další investice do článků nemohlo dovolit, byla v období šetření úroveň investic dosti nízká. Vzhledem k tomu, že investice byly financovány především peněžním tokem a vnitropodnikovými úvěry, mělo snížení peněžního toku okamžitý dopad na výši investovaných prostředků.
(586)
Návratnost investic byla vyjádřena jako zisk v procentech vztažený k čisté účetní hodnotě investic. U obdobného výrobku mezi rokem 2009 a obdobím šetření sledovala podobný negativní trend jako ostatní ukazatele finanční výkonnosti, a to pro všechny tři typy výrobku. U článků došlo v letech 2009 a 2010 k růstu, avšak v roce 2011 se návratnost investic značně zhoršila a dosáhla záporné úrovně. U modulů byla na záporné úrovni po celé období šetření kromě roku 2010, kdy dosáhla 19 %. Celkově se v průběhu posuzovaného období snižovala a v období šetření dosahovala u článků -17 %, tj. snížení o 1 %, avšak stále zůstávala na značně záporné úrovni -19 %. Celkově se návratnost investic u obdobného výrobku během posuzovaného období vyvíjela negativně.
(587)
Schopnost získat kapitál byla analyzována v souvislosti s celkovým trhem a byla zjištěna trvale klesající schopnost výrobního odvětví Unie přinášet hotovost pro výrobu obdobného výrobku a následné zhoršování finanční situace výrobního odvětví Unie.
(588)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že údaje o investicích, jak jsou uvedeny výše, byly příliš nízké v poměru k výrobní kapacitě výrobního odvětví Unie, jak je uvedena v 538. bodě odůvodnění. Na podporu tohoto tvrzení strana uvedla, že si je vědoma investice jednoho výrobce v Unii do zvýšení kapacity, jež byla mnohem nákladnější. Dotčená strana dospěla k závěru, že zjištěná výrobní kapacita výrobního odvětví Unie proto musela být nadhodnocena. Je třeba uvést, že toto tvrzení nebylo podloženo žádnými důkazy, zejména pokud jde o investici dotyčného výrobce v Unii. Naopak údaje o investicích v prozatímním antidumpingovém nařízení byly stanoveny na základě aktuálních a ověřených informací od výrobců v Unii zařazených do vzorku. Je třeba poznamenat, že tato námitka byla rovněž založena na srovnání mezi celkovými investicemi výrobců v Unii zařazených do vzorku a celkovou výrobní kapacitou celého výrobního odvětví Unie, což nelze pokládat za vhodný srovnávací základ, jelikož do srovnání nebyly zahrnuty celkové investice celého výrobního odvětví Unie. Tento argument proto musel být zamítnut.
4.5.3.5. Závěr ohledně újmy
(589)
Analýza situace ve výrobním odvětví Unie u všech hlavních ukazatelů újmy ukázala jednoznačně klesající trend. Kvůli celkově rostoucí spotřebě celková výroba v posuzovaném období u modulů a článků vzrostla. Ačkoli se objem prodeje zvýšil, podíl výrobního odvětví Unie na trhu se v období šetření zmenšil v důsledku vyššího růstu spotřeby během posuzovaného období. Průměrná prodejní cena po celé posuzované období prudce klesala, což mělo negativní dopad na všechny ukazatele finanční výkonnosti, jako je ziskovost, peněžní tok, návratnost investic a schopnost získat kapitál.
(590)
V posuzovaném období došlo ke zvýšení celkového objemu prodeje výrobního odvětví Unie. Růst objemu prodeje výrobního odvětví Unie však byl doprovázen obrovským snížením průměrné prodejní ceny.
(591)
Během posuzovaného období rostl dovoz zúčastněných stran z ČLR co do objemu i podílu na trhu. Zároveň trvale klesaly dovozní ceny, které byly výrazně nižší než průměrná cena výrobního odvětví Unie na trhu Unie.
(592)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že výrobní odvětví Unie, a zejména výrobci v Unii zařazení do vzorku, si vedou dobře. Vyskytlo se tvrzení, že vývoj určitých ukazatelů újmy, a sice objemu výroby, výrobní kapacity, prodeje a zaměstnanosti, ale i ziskovosti některých výrobců zařazených do vzorku, byl vzrůstající a nepředstavoval by podstatnou újmu. Tato tvrzení nebyla potvrzena výsledky šetření, které ukázaly jasné sestupné vývojové tendence mnohých ukazatelů újmy významných pro vyvození závěru, že výrobnímu odvětví Unie byla způsobena podstatná újma.
(593)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti šetření zejména potvrdilo, že prodejní ceny jsou nižší než výrobní náklady, a mají tak negativní účinek na ziskovost výrobního odvětví Unie, která během období šetření dosáhla záporné úrovně. Byl učiněn závěr, že pokud bude subvencovaný dovoz na trh Unie pokračovat, přeruší pravděpodobně výrobní odvětví Unie v důsledku ztrát zaznamenaných v průběhu šetření trvale rozsáhlejší výrobu obdobného výrobku v Unii. Jak se zdá, potvrdil tento závěr i vývoj během období šetření a po něm, tj. některé společnosti vyhlásily platební neschopnost a/nebo dočasně či trvale zastavily výrobu.
(594)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byl učiněn závěr, že výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu ve smyslu čl. 8 odst. 4 základního nařízení.
5. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
5.1. Úvod
(595)
V souladu s čl. 8 odst. 5 a 6 základního nařízení se zkoumalo, zda byla podstatná újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, způsobena subvencovaným dovozem z dotčené země. Dále byly vedle subvencovaného dovozu zkoumány i jiné známé činitele, které by mohly výrobnímu odvětví Unie způsobit újmu, aby bylo zajištěno, že jakákoliv újma způsobená těmito jinými činiteli není přičítána subvencovanému dovozu.
(596)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že podmínky na trhu dotčeného výrobku v jednotlivých členských státech jsou různé, a že by proto analýza příčinných souvislostí měla být provedena na úrovni každého členského státu odděleně.
(597)
Velikost trhu v členských státech do určité míry určují vnitrostátní režimy podpory. Šetřením však také bylo zjištěno, že poptávka nezávisí výlučně na režimech podpory. Jak se zdá dosáhly solární panely - v závislosti na zeměpisné poloze (míra slunečního záření) a ceně elektrické energie v daném místě - cenové parity nebo k ní mají blízko (tj. stav, kdy se náklady na získávání solární energie rovnají nákladům na získávání energie z konvenčních zdrojů), což znamená, že k určitým investicím dochází nezávisle na režimech podpory. Proto nemohlo být prokázáno, že podmínky na trhu závisí výlučně na režimech podpory, a toto tvrzení bylo tudíž zamítnuto.
(598)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že analýza příčinných souvislostí neoddělila, neodlišila a nekvantifikovala škodlivé účinky subvencovaných dovozů od účinků jiných známých faktorů, které působí výrobnímu odvětví Unie újmu současně. Kromě toho byl vyřčen názor, že Komise opomněla tyto další známé faktory hromadně analyzovat.
(599)
V reakci na toto tvrzení je třeba poznamenat, že Komise podle ustálené praxe prověřila za prvé, zda existuje příčinná souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, a za druhé, zda některý z dalších známých faktorů nenarušil příčinnou souvislost mezi podstatnou újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, a subvencovaným dovozem. V této analýze byl vliv dalších známých činitelů na situaci výrobního odvětví Unie posouzen, rozlišen a oddělen od škodlivých účinků subvencovaného dovozu, tak aby se zajistilo, že újma způsobená těmito faktory nebude přičítána subvencovanému dovozu. Bylo zjištěno, že žádný z nich neměl významný dopad na výrobní odvětví, jenž by mohl vyvrátit skutečnost, že zjištěná újma musí být přičtena subvencovanému dovozu. Z tohoto důvodu byl tento argument zamítnut.
(600)
Po poskytnutí konečných informací několik zúčastněných stran zopakovalo výše uvedené argumenty. V tomto ohledu bylo tvrzeno, že by Komise měla stanovit explicitně, prostřednictvím odůvodněného a přiměřeného vysvětlení, že újma způsobená jinými faktory než subvencovanými dovozy není přičítána tomuto dovozu.
(601)
Během šetření byl po posouzení všech skutečností učiněn závěr, že subvencovaný dovoz sám o sobě způsobil výrobnímu odvětví Unie podstatnou újmu. V tomto ohledu nebylo vyčíslení účinků dalších známých faktorů možné, a bylo proto provedeno kvalitativní posouzení, uvedené ve 164. až 222. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Závěrem bylo potvrzeno, že podstatná újma způsobená výrobnímu odvětví Unie byla zapříčiněna subvencovaným dovozem. Je pravdou, že účinky ostatních činitelů na negativní vývoj výrobního odvětví Unie byly omezené. Je nutné poznamenat, že čl. 8 odst. 5 a 6 základního nařízení neukládá žádné povinnosti, pokud jde o formu analýz přičitatelnosti a nepřičitatelnosti, jež je třeba provést. Na druhé straně je podle čl. 8 odst. 5 a 6 základního nařízení tyto analýzy nutno provést tak, aby bylo možno oddělit a odlišit škodlivé účinky subvencovaných dovozů od škodlivých účinků způsobených jinými faktory. Šetření neodhalilo žádný důkaz o tom, že by některý ze všech ostatních známých faktorů, které mohly přispět k utrpěné újmě, společně s jinými nebo zvlášť, narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo. Vzhledem k výše uvedené analýze se potvrdilo, že ostatní známé faktory nebyly takové povahy, aby mohly zvrátit závěr, že podstatná újma způsobená výrobnímu odvětví Unie musí být přičítána subvencovanému dovozu. Na základě těchto skutečností byly tyto argumenty zamítnuty.
(602)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že vnitrostátní režimy podpory, míra slunečního záření a ceny elektřiny (včetně regulačních poplatků) se liší podle členských států a že každý trh je kromě toho rozdělen na různé segmenty (zařízení pro obytné objekty s výkonem menším než 40 kW, obchodní a průmyslová zařízení s výkonem mezi 40 kW a 1 MW a užitkový segment trhu - zařízení s výkonem mezi 1 MW a 10 MW). S ohledem na to se proto domnívají, že by se analýza příčinných souvislostí měla provést odděleně pro každý členský stát na straně jedné, a pro segment vysokovýkonnostních zařízení a segment zařízení pro obytné objekty na straně druhé.
(603)
Po poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany zopakovaly svá tvrzení, že by se analýza příčinných souvislostí měla provádět samostatně pro každý členský stát, aniž by však v tomto ohledu poskytly další argumenty nebo nové důkazy.
(604)
Šetření ukázalo, že prodejní a dovozní ceny jsou v celé Unii podobné. Lze se tedy domnívat, že pro výrobek, jenž je předmětem šetření, existuje jeden trh. Šetření rovněž neodhalilo, že by výrobci v každém členském státě nebo regionu soustředili své činnosti na tento konkrétní trh nebo že by byly subvencované dovozy soustředěny na jeden členský stát nebo region. Kromě toho žádná ze zúčastněných stran netvrdila, že by se subvencování a újma měly analyzovat pro jednotlivé členské státy samostatně, což by ovšem bylo předpokladem pro vedení samostatné analýzy příčinných souvislostí pro každý členský stát. Šetření neodhalilo žádný důkaz, že by to byl vhodný přístup, zejména vzhledem k podobným cenám v celé Unii u výrobku posuzovaného na úrovni Unie. Kromě toho je třeba poznamenat, že míra slunečního záření se může v různých regionech téhož členského státu lišit, např. v jižní Francii je tato míra vyšší než ve Francii severní, nebo mohou v různých regionech jednoho členského státu existovat různé režimy podpor (např. v Belgii), a proto se dopad těchto faktorů na poptávku může měnit z jednoho regionu téhož členského státu na druhý. Nicméně rozdíly v regulačních rámcích jednotlivých členských států a/nebo regionů a rozdílné podmínky, jako je míra slunečního záření, neopodstatňují samostatné analýzy příčinných souvislostí, a tudíž ani samostatné analýzy újmy a subvencování. Tyto argumenty bylo proto nutno odmítnut.
(605)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že i když jsou ostatní faktory jsou významné, vnitrostátní režimy podpory zůstávají hlavním faktorem určujícím poptávku. Tatáž strana rovněž popřela, že by alespoň na některých místech bylo dosaženo cenové parity, a namítala, že ceny modulů od období šetření vzrostly, zatímco ceny elektřiny se snížily. Dále tato strana tvrdila, že v každém případě přinejmenším v některých členských států právní, ekonomické a technické podmínky neumožňují připojení k distribuční soustavě, a že je tudíž v případě těchto členských států nepodstatné, zda bylo dosaženo cenové parity či nikoli. Tato strana však neposkytla pro výše uvedená tvrzení žádné podpůrné důkazy. V každém případě výše uvedené argumenty potvrzují, že se situace v jednotlivých členských státech, pokud jde o vnitrostátní režimy podpor a cenovou paritu, může do určité míry lišit. Kromě toho žádná z předložených informací nebyla takové povahy, aby prokázala, že je zapotřebí oddělené analýzy pro každý členský stát. Tyto argumenty byly proto zamítnuty.
(606)
Po poskytnutí konečných informací tatáž zúčastněná strana zopakovala své tvrzení a předložila některé údaje, které měly prokazovat různé tržní podmínky pro jednotlivé členské státy a pro jednotlivé segmenty. Předložené informace však nebylo možné považovat za průkazné, jelikož spočívaly v powerpointové prezentaci bez jakýchkoli důkazů, a proto se neprokázalo, že samostatná analýza pro každý členský stát by byla opodstatněná. Tvrzení této strany bylo tedy zamítnuto.
(607)
Na základě toho byl učiněn závěr, že samostatná analýza příčinných souvislostí pro každý členský stát a/nebo region a pro každý segment by neodpovídala skutečnému stavu trhu.
(608)
Čínská vláda tvrdila, že Komise analyzovala příčinné souvislosti nejednotným způsobem, neboť újma byla analyzována odděleně pro moduly a články, zatímco analýza příčinných souvislostí tyto dva typy výrobků neoddělovala. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že zatímco ukazatele byly prezentovány odděleně pro každý typ výrobku, závěry vyvozené pro každý ukazatel se týkají výrobku, který je předmětem šetření, jako celku. Připomíná se rovněž, že moduly a články jsou jediným výrobkem, a proto byla analýza příčinných souvislostí provedena na tomto základě. Z toho důvodu bylo toto tvrzení zamítnuto.
5.2. Účinek subvencovaného dovozu
(609)
Šetření ukázalo, že subvencovaný dovoz z ČLR během posuzovaného období dramaticky vzrostl a výrazně se zvýšil jeho objem, a to jak u modulů (přibližně o 300 %), tak u článků (přibližně o 400 %), i jeho podíl na trhu z [60 % - 65 %] v roce 2009 na [78 % - 83 %] v období šetření u modulů a z [5 % - 10 %] v roce 2009 na [22 % - 27 %] v období šetření u článků. Je proto potvrzeno, že objem dovozu dotčeného výrobku a jeho podíl na trhu během posuzovaného období dramaticky vzrostl. Mezi nárůstem subvencovaného dovozu a ztrátou podílu výrobního odvětví Unie na trhu existuje zjevná časová souvislost. Šetření rovněž prokázalo, že - jak je uvedeno ve 527. bodě odůvodnění výše - ceny subvencovaného dovozu během období šetření byly nižší než ceny výrobního odvětví Unie.
(610)
Šetření ukázalo, že ceny subvencovaného dovozu během posuzovaného období klesly u modulů o 64 % a u článků o 42 % a vedly k nárůstu cenového podbízení. Výrobní odvětví Unie kvůli tomuto cenovému tlaku vyvinulo značné úsilí zaměřené na snížení výrobních nákladů. I přes toto úsilí však mimořádně nízká úroveň čínských dovozních cen donutila výrobní odvětví Unie k dalšímu snižování jeho prodejní ceny, a to až na neziskovou úroveň. Ziskovost výrobního odvětví Unie se tak během daného období dramaticky snížila a v období šetření vykazovala ztráty.
(611)
Z výše uvedeného vyplývá, že existence čínského dovozu a růst podílu subvencovaného dovozu z Číny na trhu za ceny, které byly trvale nižší než ceny výrobního odvětví Unie, byly pro podstatnou újmu způsobenou výrobnímu odvětví Unie určující, což se promítlo zejména do jeho špatné finanční situace a zhoršení většiny ukazatelů újmy.
(612)
Jedna zúčastněná strana zpochybnila tvrzení, že existovala dostatečná souvislost mezi subvencovaným dovozem dotčeného výrobku z ČLR a podstatnou újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie. Zazněl názor, že tomu na jedné straně nasvědčuje skutečnost, že se od roku 2009 do roku 2010 ziskové rozpětí výrobního odvětví Unie u článků výrazně zvýšilo (ze ztráty až na 12 % zisk), zatímco čínský dovoz vykazoval o 36 % nižší ceny, než byly ceny výrobního odvětví Unie, a ve stejném období zdvojnásobil svůj podíl na trhu. Na straně druhé mezi roky 2010 a 2011 čínský dovoz získal pouze 6 procentních bodů podílu na trhu, přestože se spotřeba v tomto období zvýšila mnohem více, přičemž výrobní odvětví Unie skončilo se ztrátou 36 %. Dále tato strana tvrdila, že pokud jde o období šetření, dovoz článků z jiných třetích zemí byl na stejné cenové úrovni jako čínský dovoz, ale získal větší podíl na trhu, který odpovídá ztrátě podílu na trhu vykázané výrobním odvětvím Unie.
(613)
Šetření ukázalo, že podíl čínského dovozu na trhu modulů a článků se během posuzovaného období trvale zvyšoval (17 procentních bodů u modulů, 17 procentních bodů u článků). Jak bylo uvedeno výše ve 609. bodě odůvodnění, subvencovaný dovoz z ČLR se skutečně výrazně zvyšoval, zatímco dovozní ceny se snižovaly. Zároveň ztratilo výrobní odvětví Unie během posuzovaného období podíl na trhu, a jak je popsáno v 589. až 593. bodě odůvodnění výše, všechny hlavní ukazatele újmy se vyvíjely negativně. Tím se potvrzuje, že mezi nárůstem subvencovaného dovozu a ztrátou podílu výrobního odvětví Unie na trhu existuje zjevná časová souvislost.
(614)
Výše uvedená časová souvislost byla zjištěna u všech typů výrobku samostatně. Kromě toho analýza dopadu dovozu na ziskové rozpětí výrobního odvětví Unie odděleně pro každý rok posuzovaného období nevede ke smysluplným výsledkům, neboť existenci subvencí a podstatné újmy ani příčinné souvislosti mezi nimi není třeba určovat pro každý rok zvlášť. Souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou je dostatečně prokázána analýzou vývoje během celého posuzovaného období.
(615)
Je rovněž třeba uvést, že ziskovost výrobního odvětví Unie je jedním z faktorů uvedených v čl. 8 odst. 4 základního nařízení, které je třeba zkoumat při posuzování dopadu subvencovaného dovozu na situaci výrobního odvětví Unie. Samotná skutečnost, že výrobní odvětví Unie v průběhu konkrétního období vykazovalo zisk, nemusí nutně znamenat, že neutrpělo žádnou podstatnou újmu. Kromě toho ztráta podílu výrobního odvětví Unie na trhu nemusí přesně odpovídat zvýšení tržního podílu subvencovaného dovozu, aby bylo možné určit příčinnou souvislost mezi újmou a subvencovaným dovozem. A konečně další faktory (např. dovoz ze třetích zemí nebo vývoj spotřeby), které mohly mít dopad na nepříznivý stav výrobního odvětví Unie, byly přezkoumány a rozebrány samostatně v 619. až 732. bodě odůvodnění níže.
(616)
Časová souvislost mezi rostoucím subvencovaných dovozem ve významném množství za ceny nižší než ceny výrobního odvětví Unie a stále se zhoršující situací výrobního odvětví Unie je jednoznačným ukazatelem příčinné souvislosti v daném případě, jak je uvedeno ve 609. až 611. bodě odůvodnění. Tvrzení v tom smyslu, že neexistuje souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byla proto zamítnuta.
(617)
Po poskytnutí konečných informací tatáž zúčastněná strana nadále odmítala analýzu příčinných souvislostí, jelikož ziskovost výrobního odvětví Unie nebyla rozebrána konkrétně pro určité roky (zejména rok 2010), nýbrž pro celé posuzované období.
(618)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že nelze vyvodit žádný platný závěr týkající se příčinných souvislostí výběrem jednoho konkrétního roku posuzovaného období, a nebrat v potaz vývoj výrobního odvětví Unie během celého posuzovaného období a jeho souvislosti s vývojem subvencovaného dovozu. Taková analýza může podat pouze neúplný obraz, a žádné smysluplné závěry z ní vyvodit nelze. Míra ziskovosti, která ovlivnila také další finanční ukazatele, jichž výrobní odvětví Unie dosáhlo v roce 2010, tak byla vysoká z důvodu obzvláště silného nárůstu spotřeby v Unii, kterou podpořily velmi velkorysé režimy podpory, díky čemuž dosáhlo výrobní odvětví Unie nejvýraznějšího zlepšení prodeje v rámci jednoho roku, které však bylo pouze dočasné povahy, a v žádném případě nebylo v tomto typu výrobního odvětví udržitelné. Tento argument proto musel být zamítnut.
5.3. Účinek jiných faktorů
5.3.1. Dovoz z jiných třetích zemí
(619)
Objem dovozu z jiných třetích zemí v posuzovaném období vzrostl u modulů o 19 %, ovšem podíl na trhu během posuzovaného období klesl z 18,4 % na 6,8 %. Druhým největším vývozcem po ČLR je Tchaj-wan.
(620)
Objem dovozu článků z jiných třetích zemí se v posuzovaném období zvýšil o 186 %, což se promítlo ve zvýšení podílu na trhu z přibližně 24 % v roce 2009 na přibližně 36 % v období šetření. V případě článků je druhým největším vývozcem po ČLR Tchaj-wan, na který připadají mnohem větší dovezená množství a podíl na trhu oproti ostatním třetím zemím, ale stále zaostává za ČLR.
(621)
Dovozní ceny modulů a článků z třetích zemí byly v průměru vyšší než průměrná jednotková cena u dovozu z Číny. Dostupné informace o dovozu z Tchaj-wanu ukazují, že průměrná dovozní cena modulů byla vyšší než průměrná dovozní cena modulů z Číny, avšak průměrná dovozní cena článků byla ve stejném rozmezí jako průměrná dovozní cena článků z Číny. Jelikož však nebyly dostupné podrobné informace o cenách podle typu výrobku, lze porovnání cen na základě průměrných hodnot použít pouze orientačně, a nelze na tomto základě vyvozovat žádné spolehlivé závěry. Objem dovozu článků z Tchaj-wanu po celé posuzované období trvale rostl, což vedlo ke zvýšení podílu na trhu přibližně o 14 procentních bodů. Proto, i když se uznává, že dovoz článků z Tchaj-wanu mohl přispět k újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, nelze učinit závěr, že tento dovoz narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem z ČLR a újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, neboť objem dovozu článků z ČLR mírně převyšoval dovoz z Tchaj-wanu. Pokud jde o ceny, ačkoliv jsou průměrné orientační ceny ve stejném rozsahu, nelze na tomto základě učinit žádné závěry, neboť nejsou k dispozici žádné informace týkající se konkrétních typů dovážených článků. Avšak i přes zvýšení podílu na trhu byly u výrobku, který je předmětem šetření, celkově objemy nižší než v případě ČLR a úroveň jejich cen v období šetření byla, s výjimkou článků, obecně vyšší. Na základě těchto skutečností, zejména s ohledem na objem dovozu z jiných třetích zemí a jejich podíly na trhu a s ohledem na úroveň jejich cen, které jsou v průměru podobné nebo vyšší než ceny výrobního odvětví Unie, lze vyvodit závěr, že dovoz ze třetích zemí nenarušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(622)
Několik zúčastněných stran předložilo po poskytnutí konečných informací připomínky týkající se závěrů o dovozu z jiných třetích zemí. Tyto strany však nepřinesly nové informace a podpůrné důkazy, které by mohly změnit příslušná zjištění.
(623)
Tyto zúčastněné strany zdůraznily zejména objem dovozu článků z Tchaj-wanu. Absolutní hodnota objemu dovozu dotčeného výrobku z Tchaj-wanu (1 132 MW) však představuje jen velmi malý podíl (méně než 5 %) celkové spotřeby Unie (21 559 MW) i ve srovnání s dovozem z ČLR (15 005 MW). Z toho důvodu dovoz z Tchaj-wanu, pokud vůbec, jen okrajově přispěl k újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie, a nenarušil příčinnou souvislost.
Tabulka 12
Dovoz z jiných třetích zemí a jeho podíl na trhu
MODULY
2009
2010
2011
Období šetření
Objem dovozu ze všech ostatních třetích zemí (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
(Index 2009 = 100)
100
169
138
119
Podíl dovozu ze všech ostatních třetích zemí na trhu
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
(Index 2009 = 100)
100
78
60
51
Objem dovozu z Tchaj-wanu (MW)
49
144
140
135
(Index 2009 = 100)
100
294
286
276
Podíl dovozu z Tchaj-wanu na trhu
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
(Index 2009 = 100)
100
79
64
54
Objem dovozu z USA (MW)
140
180
51
60
(Index 2009 = 100)
100
129
36
43
Podíl dovozu z USA na trhu
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
(Index 2009 = 100)
100
78
60
51
Objem dovozu z ostatních zemí Asie (MW)
720
1,140
1,029
879
(Index 2009 = 100)
100
158
143
122
Podíl dovozu z ostatních zemí Asie na trhu
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
(Index 2009 = 100)
100
78
60
51
Objem dovozu z ostatních zemí světa (MW)
94
238
165
121
(Index 2009 = 100)
100
253
176
129
Podíl dovozu z ostatních zemí světa na trhu
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
(Index 2009 = 100)
100
78
60
51
Zdroj: Europressedienst.
ČLÁNKY
2009
2010
2011
Období šetření
Objem dovozu ze všech ostatních třetích zemí (MW)
510
884
1 100
1 457
(Index 2009 = 100)
100
173
216
286
Podíl dovozu ze všech ostatních třetích zemí na trhu
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
(Index 2009 = 100)
100
92
64
47
Objem dovozu z Tchaj-wanu (MW)
235
400
540
997
(Index 2009 = 100)
100
170
230
424
Podíl dovozu z Tchaj-wanu na trhu
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
948,94
1 100,00
670,37
514,54
(Index 2009 = 100)
100
116
71
54
Objem dovozu z USA (MW)
40
40
40
33
(Index 2009 = 100)
100
100
100
83
Podíl dovozu z USA na trhu
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
(Index 2009 = 100)
100
78
61
47
Objem dovozu z Japonska (MW)
60
154
170
145
(Index 2009 = 100)
100
257
283
242
Podíl dovozu z Japonska na trhu
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
(Index 2009 = 100)
100
78
61
48
Objem dovozu z ostatních zemí světa (MW)
175
290
350
282
(Index 2009 = 100)
100
166
200
161
Podíl dovozu z ostatních zemí světa na trhu
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Průměrná dovozní cena EUR/kW
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
(Index 2009 = 100)
100
78
62
47
Zdroj: Europressedienst.
5.3.2. Nesubvencovaný dovoz z ČLR
(624)
Nesubvencovaný dovoz z ČLR byl pečlivě analyzován a bylo zjištěno, že nemá žádný významný dopad na situaci ve výrobním odvětví Unie, jenž by mohl narušit příčinnou souvislost zjištěnou mezi subvencovaným dovozem a újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie.
5.3.3. Vývoj spotřeby v Unii
(625)
Jak je uvedeno v 509. bodě odůvodnění výše, spotřeba v Unii během posuzovaného období vzrostla u modulů o 221 % a u článků o 87 %. Svého vrcholu dosáhla spotřeba v roce 2011 a v období šetření klesala, avšak stále byla mnohem vyšší než na počátku posuzovaného období, v roce 2009. Výrobní odvětví Unie z tohoto růstu spotřeby nemohlo profitovat, neboť jeho podíl na trhu ve stejném období klesl u modulů z 19 % na 13 % a u článků z 68 % na 38 %. Současně prudce rostl podíl ČLR na trhu, a to až do roku 2011, a zůstával stabilní na značně vysoké úrovni i poté, v období šetření, kdy spotřeba klesala. Vzhledem ke skutečnosti, že i přes pokles spotřeby v Unii v období šetření si subvencovaný dovoz z ČLR během posuzovaného období svůj podíl na trhu udržel (moduly), nebo ho zvýšil (články) na úkor výrobního odvětví Unie, nelze učinit závěr, že pokles spotřeby byl takový, aby narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie. Šetření kromě toho prokázalo, že vzhledem k tomu, že kapacita výrobního odvětví Unie byla v každém případě mnohem nižší než úroveň spotřeby, klesající spotřeba v období šetření nemohla mít vliv na nepříznivou situaci výrobního odvětví Unie.
(626)
Na základě dostupných informací je obtížné stanovit, do jaké míry poptávka závisí na režimech podpory v členských státech. Ovšem, jak bylo uvedeno ve 632. bodě odůvodnění výše, existují různé režimy podpory a interakce mezi nimi a poptávkou je velmi složitá, a jejich přesný dopad lze proto obtížně kvantifikovat. Dostupná fakta však také ukazují, že i při neexistenci režimů podpory bude poptávka po solární energii existovat i nadále a časem dále poroste, i když v menší míře než v podmínkách režimů podpory. V této souvislosti několik stran tvrdilo, že cenové parity již bylo v některých regionech Unie dosaženo nebo téměř dosaženo.
(627)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že dovoz z ČLR nepokryl celé zvýšení spotřeby a že zatímco v případě modulů ztratilo výrobní odvětví Unie mezi rokem 2009 a 2010 podíl na trhu, jeho ziskovost v tomto období se stále zvyšovala. Kromě toho bylo argumentováno tím, že v roce 2009, kdy dovoz článků z ČLR dosahoval pouze 8 % podílu na trhu, výrobní odvětví Unie stále vykazovalo 8 % ztrátu.
(628)
Jak již bylo uvedeno ve 609. až 616. bodě odůvodnění výše, navzdory poklesu spotřeby Unie v období šetření si subvencovaný dovoz z ČLR během posuzovaného období buď udržoval svůj jeho podíl na trhu (u modulů), nebo ho zvyšoval (u článků) na úkor výrobního odvětví Unie. Nelze proto vyvodit závěr, že snížení spotřeby bylo takové povahy, aby narušilo příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie. Šetření kromě toho prokázalo, že vzhledem k tomu, že kapacita výrobního odvětví Unie byla v každém případě mnohem nižší než úroveň spotřeby, klesající spotřeba v období šetření nemohla mít vliv na nepříznivou situaci výrobního odvětví Unie. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(629)
Jiná zúčastněná strana zpochybnila názor, že bude poptávka v Unii nadále existovat, i když nebudou zavedeny vnitrostátní režimy podpory. Tato strana tvrdila, že existuje souvislost mezi poptávkou a režimy podpory a že v případě neexistence takových režimů v odvětví fotovoltaiky by projekty již nebyly ziskové, a proto zmizí také poptávka po solárních panelech. Strana však neposkytla žádné důkazy, které by mohly zpochybnit zjištění uvedená výše v 626. bodě odůvodnění. Pro nedostatek nových informací v tomto ohledu bylo toto tvrzení zamítnuto.
(630)
Po poskytnutí konečných informací čínská vláda tvrdila, že skutečnost, že kapacita výrobního odvětví Unie každopádně neodpovídala poptávce v Unii, je irelevantní, protože objem prodeje výrobního odvětví Unie klesl u modulů v souladu s poklesem spotřeby, a znovu zdůraznila, že podstatnou újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, způsobil pokles spotřeby mezi rokem 2011 a obdobím šetření. Vzhledem k tomu, že od roku 2011 do období šetření se spotřeba v Unii snížila a objem prodeje modulů se snížil obdobně, je na tyto skutečnosti třeba nahlížet v souvislosti s vývojem čínských subvencovaných cen, které byly výrazně nižší než ceny výrobního odvětví Unie, což tak přinutilo výrobní odvětví Unie prodávat se ztrátou. V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak je zmíněno ve 111. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, dovoz z ČLR si buď zachovával podíl na trhu (u modulů), nebo ho zvyšoval (u článků), když spotřeba klesala. Čínské dovozové ceny současně výrazně klesaly a byly podstatně nižší než prodejní ceny výrobního odvětví Unie. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
5.3.4. Zaručené výkupní ceny jako hlavní příklad režimů podpory
(631)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že příčina újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie souvisí se snižováním zaručených výkupních cen solární energie, jež členské státy zavedly. Toto snižování údajně vedlo k poklesu počtu solárních zařízení a snížilo poptávku po výrobku, který je předmětem šetření, na trhu Unie, a tím způsobilo podstatnou újmu výrobnímu odvětví Unie.
(632)
Členské státy zavedly zaručené výkupní ceny, povinné plnění kvót s obchodovatelnými zelenými osvědčeními, investiční dotace a daňové pobídky, aby podpořily výrobu energie z obnovitelných zdrojů. V určitých členských státech je rovněž poskytována podpora ze strukturálních fondů EU. Nejčastěji používaným nástrojem na podporu solární energie byly zaručené výkupní ceny. Analýza Komise se zaměřila na tento druh režimu podpory.
(633)
Zaručené výkupní ceny jsou nástrojem finanční podpory zaměřeným na dosažení závazných vnitrostátních cílů pro využívání energie z obnovitelných zdrojů, jak předepisuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES (102). Úroveň podpory a způsob fungování zaručených výkupních cen jsou v jednotlivých členských státech různé. Díky zaručeným výkupním cenám jsou provozovatelé elektrických sítí povinni nakupovat solární energii za ceny, jež zajišťují, že se výrobcům solární energie (obvykle vlastníkům solárních zařízení) vrátí náklady a že dosáhnou přiměřeného zisku. Zaručené výkupní ceny, stejně jako jiné režimy podpory, ve většině případů také podléhají kontrole státní podpory podle článků 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie, což zajišťuje, že náhrady poskytované výrobcům elektrické energie nebudou neúměrně vysoké.
(634)
I přes rozdíly mezi členskými státy je třeba, pokud jde o vývoj zaručených výkupních cen v Unii, poukázat na tři jevy: i) snižování úrovně zaručených výkupních cen, ii) pozastavení režimu zaručených výkupních cen jako celku (Španělsko), iii) zavedení horních hranic kapacity pro zařízení způsobilá pro podporu a také celkových horních hranic pro novou kapacitu instalovanou v daném roce, na kterou je poskytována podpora na úrovni členských států. Pokud jde o horní hranice, zdá se, že byly zaváděny hlavně v roce 2012, a s největší pravděpodobnosti proto nemají žádný vliv na spotřebu v období šetření. Analýza se proto zaměřila na nedávné pozastavení zaručených výkupních cen ve Španělsku a na snižování úrovně zaručených výkupních cen ve většině členských států. Bylo analyzováno, zda měly dopad na poptávku na trhu Unie a zda to mohlo způsobit podstatnou újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie. V této souvislosti se mělo za to, že dopad vývoje zaručených výkupních cen na poptávku v oblasti modulů byl reprezentativní také pro situaci v oblasti článků. Vzhledem k tomu, že jsou články nezbytně nutné pro výrobu modulů a v jiných výrobních procesech se nepoužívají, pokles poptávky po modulech ovšem automaticky vyvolá pokles poptávky po článcích.
(635)
Šetření potvrdilo souvislost mezi vývojem zaručené výkupní ceny a spotřebou, avšak ukázalo, že pokles spotřeby mezi rokem 2011 a obdobím šetření nepřispěl k narušení příčinné souvislosti mezi subvencovaným dovozem z ČLR a podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie, jak je podrobně popsáno v 625. bodě odůvodnění výše. Šetření totiž ukázalo, že ačkoliv se situace výrobního odvětví Unie zhoršovala, vyvážející výrobci si dokázali udržet vysoký podíl na trhu u modulů (80 %), a ještě mírně zvýšili svůj podíl na trhu u článků (z 20 % v roce 2011 na 22 % v období šetření). Navíc je třeba poznamenat, že průměrná cena modulů účtovaná výrobním odvětvím Unie během posuzovaného období klesla o 53 %, zejména v důsledku značného růstu subvencovaného dovozu a jeho výrazného tlaku na ceny na trhu Unie. Ztrátu ziskovosti, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, proto nelze přičítat hlavně snižování zaručených výkupních cen.
(636)
Uznává se tedy, že zaručené výkupní ceny vyvolaly poptávku po solární energii a že nedávné pozastavení zaručených výkupních cen (jako ve Španělsku) a jejich snižování v jiných členských státech v období šetření spotřebu šetřeného výrobku snížilo, a mohlo tak přispět k újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie. Avšak pokles spotřeby během období šetření nebyl takový, aby narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(637)
Některé strany tvrdily, že snižování zaručených výkupních cen způsobilo, že investiční příležitosti v oblasti solární energie přestaly být pro investory přitažlivé, a snížilo tak v Unii poptávku po dotčeném výrobku.
(638)
Šetření potvrdilo souvislost mezi úrovní zaručených výkupních cen a úrovní investic do odvětví výroby solárních zařízení, avšak ukázalo také, že v oblastech s vysokou mírou slunečního záření, kde je výroba solární energie účinnější, a v oblastech s vysokými cenami elektřiny jsou investice do solární energie na těchto cenách méně závislé. Šetření totiž ukázalo, že dochází (např. ve Španělsku) k stále novým investicím, a to nehledě na pozastavení režimu zaručených výkupních cen. Šetření dále ukázalo, že investiční příležitosti v oblasti solární energie si zachovaly svou přitažlivost i při nižší úrovni zaručených výkupních cen. Na základě výše uvedeného bylo toto tvrzení odmítnuto.
(639)
Několik stran prohlásilo, že vývoj zaručených výkupních cen silně tlačil ceny dolů a s tím i ziskovost výrobního odvětví Unie. Jedna zúčastněná strana tvrdila, že byl přezkoumán pouze dopad vývoje zaručených výkupních cen na poptávku, a měl být analyzován rovněž dopad na ceny. V téže souvislosti některé zúčastněné strany uvedly, že většina členských států provedla významné snížení již v roce 2010, což znamenalo tlak na snížení cen modulů.
(640)
Pokud jde o toto tvrzení, je třeba poznamenat, že členské státy provedly snížení zaručených výkupních cen v různých momentech a s různou rychlostí a že sestavit celkový přehled pro celou Unii je poměrně obtížné. Bez ohledu na moment, kdy byla úroveň zaručených výkupních cen nejnižší, nelze výrazné snížení cen výrobního odvětví Unie a jeho ziskovosti v průběhu posuzovaného období vysvětlit pouze či především snížením zaručených výkupních cen. Za prvé, na základě informací shromážděných pro Německo a Itálii, které společně představovaly přibližně 75 % spotřeby Unie v roce 2011, byl pokles průměrné prodejní ceny výraznější než pokles zaručených výkupních cen v období šetření. Za druhé ze shromážděných důkazů vyplývá, že v některých zemích, jako je Itálie, a to i v kontextu velmi velkorysých zaručených výkupních cen muselo výrobní odvětví Unie výrazně snížit své ceny. A konečně je třeba uvést, že během období šetření muselo výrobní odvětví Unie prodávat za ceny nižší, než byly jeho výrobní náklady, což bylo zejména důsledkem skutečnosti, že čínští vyvážející výrobci pokrývali 80 % spotřeby Unie, a byli tudíž schopni ovlivňovat mechanismy pro tvorbu cen.
(641)
Při šetření bylo dále zjištěno, že do roku 2011 byly investice do solární energie velmi atraktivní, a to díky vyšší úrovni zaručených výkupních cen společně s poklesem cen modulů v Unii, a investoři tak dosahovali vysoké návratnosti. To mělo za následek velký počet investic a z toho vyplývající poptávku po solárních panelech. V důsledku zvýšené poptávky výrazně stoupla celková částka vyplacených zaručených výkupních cen a většina členských států upravila stávající režimy zaručených výkupních cen směrem dolů, aby se zabránilo mimo jiné zvýšení nákladů na elektrickou energii. Z toho vyplývá, že snížení zaručených výkupních cen mohlo být důsledkem snížení cen, a ne naopak. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(642)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana tvrdila, že existuje rozpor mezi 640. bodem odůvodnění výše, že posouzení poptávky v Unii jako celku je obtížné, a 608. bodem odůvodnění výše, kde se uvádí, že analýza příčinných souvislostí pro každý členský stát by nevedla ke smysluplným výsledkům. V tomto ohledu je třeba ozřejmit, že v posouzení provedeném tak, jak je popsáno v 640. bodě odůvodnění výše, se odkazuje se na obtíže při vytváření celkového přehledu týkajícího se vývoje zaručených výkupních cen v celé Unii, a nikoli poptávky v Unii, jak tvrdí zúčastněná strana. Z toho vyplývá, že neexistuje žádný rozpor mezi oběma body odůvodnění, a proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(643)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana tvrdila, že i v kontextu vysoké úrovně zaručených výkupních cen může cena modulů významně klesat v důsledku technologického rozvoje, úspor z rozsahu, snížení nákladů a rostoucí globální výrobní kapacity. Pokud jde o toto tvrzení, je třeba poznamenat, že shromážděné důkazy naznačují, že italští výrobci byli nuceni snížit své ceny pod výrobní náklady, i když byla úroveň zaručených výkupních cen vysoká. Zatímco výše uvedené faktory mohou skutečně mít vliv na průměrné náklady, nemohou vysvětlit, proč byli výrobci v Unii nuceni snížit své ceny pod své výrobní náklady. Proto byl učiněn závěr, že to byly především subvencované dovozy z ČLR, které stlačily ceny na neudržitelnou úroveň, a toto tvrzení bylo zamítnuto.
(644)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana tvrdila, že závěr uvedený v 641. bodě odůvodnění výše, že snížení zaručených výkupních cen mohlo být výsledkem poklesu cen, a ne naopak, nebyl ničím podložen.
(645)
Je třeba poznamenat, že závěry uvedené v 641. bodě odůvodnění výše byly vyvozeny na základě informací, které byly k dispozici během šetření, a popsané scénáře byly skutečně považovány za přiměřené vzhledem k okolnostem na tomto specifickém trhu. Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
(646)
Po poskytnutí konečných informací jedna strana nesouhlasila se závěrem, že tlak na pokles cen u výrobců v Unii byl vyvíjen hlavně subvencovanými dovozy, a tvrdila, že tomu bylo naopak - snížení zaručených výkupních cen donutilo výrobce v Unii snížit své ceny. Stejná strana zopakovala, že při snížení zaručených výkupních cen klesly ceny fotovoltaických systémů v souladu se snížením zaručených výkupních cen, tak aby nestouply náklady pro společnosti připravující tyto projekty, což nakonec způsobilo tlak na ceny výrobců v Unii.
(647)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy přesvědčivé důkazy na podporu těchto tvrzení, Komise se nadále držela své analýzy a závěrů, jak jsou uvedeny v 640. a 641. bodě odůvodnění.
(648)
Stejná strana tvrdila, že trhy jsou ovlivněny vývojem zaručených výkupních cen, a předložila informace, které ukazují počet fotovoltaických zařízení v letech 2012 a 2013 ve Spojeném království. Informace poskytnuté touto stranou představovala publikace vlády Spojeného království vycházející z týdenních registrací v Centrálním registru zaručených výkupních cen Spojeného království. Je třeba poznamenat, že se tyto informace týkaly většinou období nespadajícího do období šetření a pouze jednoho členského státu, zatímco současné šetření se zaměřilo na situaci trhu Unie jako celku. V každém případě není pochyb o tom, že úroveň zaručených výkupních cen ovlivňuje poptávku, neboť ziskovost investic v místech s nižší mírou slunečního záření na úrovni zaručených výkupních cen závisí. Aby však prokázaly, že úroveň, na které byly zaručené výkupní ceny stanoveny během období šetření, způsobila újmu, musely by zúčastněné strany dokázat, že zvýšení ceny výrobců v Unii na úroveň nezpůsobující újmu by znamenalo, že výrobci v Unii by bývali nebyli schopni prodat dotčené výrobky, neboť investice do fotovoltaických systémů by v těchto cenových úrovních bývaly nebyly životaschopné. Žádné takové důkazy nebyly předloženy. Tento argument byl proto zamítnut.
(649)
Několik stran uvedlo, že v souvislosti s nízkou úrovní zaručených výkupních cen byly investice do projektů v oblasti fotovoltaiky hospodářsky rentabilní pouze ve spojení s dodávkami solárních panelů dovážených z ČLR za nižší ceny. Byl proto vysloven argument, že snížení zaručených výkupních cen způsobilo výrobnímu odvětví Unie podstatnou újmu. Jiná strana tvrdila, že úroveň zaručených výkupních cen ovlivňuje mechanismus tvorby cen u modulů.
(650)
Je třeba poznamenat, že náklady na modul, při nichž bude projekt stále hospodářsky životaschopný, se mezi členskými státy a mezi regiony liší v závislosti na řadě faktorů, jako jsou zaručené výkupní ceny, jiné regulační pobídky, míra slunečního záření, ceny konvenční elektřiny atd. Kromě toho šetření ukázalo, že jsou stávající zařízení čím dál méně závislá na zaručených výkupních cenách, neboť cenové parity fotovoltaické sítě bylo pravděpodobně u některých typů zařízení dosaženo v několika regionech v Evropě, jako je velká část Itálie, Španělsko, Portugalsko, jižní Francie a Řecko. Na základě výše uvedených argumentů byla tvrzení v tomto ohledu zamítnuta.
(651)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že Komise neprošetřila, zda se výrobní odvětví Unie nedopustilo chyby, když nepředvídalo, že dojde k náhlému zrušení nebo omezení státních režimů podpory. Na podporu tohoto tvrzení nebyly předloženy žádné argumenty. Je však třeba poznamenat, že na základě shromážděných důkazů nejsou k dispozici žádné informace o tom, že by výrobní odvětví Unie reagovalo na tržní signály (tj. vývoj spotřeby) a jiné dostupné informace (tj. omezení programů podpory) nepřiměřeně. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(652)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že snížení zaručených výkupních cen způsobilo pokles prodeje výrobního odvětví Unie, jelikož investice byly rentabilní pouze díky dostupným čínským cenám. Shromážděné důkazy ve skutečnosti ukazují u výrobního odvětví Unie v období šetření pouze mírný pokles prodeje, což odporuje tomu, co by se dalo očekávat, pokud by fotovoltaické projekty byly proveditelné pouze s čínskými moduly. Naopak, prodej modulů výrobního odvětví Unie se až do roku 2011 zvyšoval a poté během období šetření lehce klesl, což odpovídá vývoji spotřeby. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(653)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že pokles zaručených výkupních cen donutil výrobce v Unii ke snižování cen, aby udrželi zájem investorů o investice do fotovoltaické energie a udrželi vzestupný trend poptávky a růstu.
(654)
Šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie bylo nuceno snižovat své ceny hlavně kvůli tlaku ze strany subvencovaného dovozu, a nikoli kvůli snižování zaručených výkupních cen. Nasvědčuje tomu skutečnost, že k nejvýraznějšímu poklesu cen výrobního odvětví Unie došlo v letech 2010 a 2011, tj. ještě před větším snižováním zaručených výkupních cen. Ve skutečnosti to byl růst subvencovaného dovozu z ČLR za ceny výrazně nižší než ceny výrobního odvětví Unie, který donutil výrobní odvětví Unie stále více snižovat své ceny. Na základě těchto skutečností bylo uvedené tvrzení zamítnuto.
(655)
Jiná zúčastněná strana prohlásila, že závěry o tom, že změny zaručených výkupních cen nenarušily uvedenou příčinnou souvislost, uvedené ve 174. a 175. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, nemají žádné věcné nebo právní opodstatnění a jsou v rozporu s čl. 8 odst. 5 základního nařízení, jelikož Komise neposoudila úroveň újmy způsobené snížením zaručených výkupních cen a jelikož se domnívala, že významný pokles cen u výrobního odvětví Unie byl důsledkem pouze subvencovaného čínského dovozu. Tatáž strana tvrdila, že pokles ceny modulů a článků byl globálním jevem a neměl původ v tlaku čínského dovozu.
(656)
Pokud jde o tvrzení, že Komise neposoudila úroveň újmy způsobené snížením zaručených výkupních cen, odkazuje se na 628. a 629., jakož i na 640. a 641. bod odůvodnění výše, kde Komise došla k závěru, že ani pokles poptávky, ani dopad zaručených výkupních cen na unijní ceny nebyly takové povahy, aby narušily příčinnou souvislost mezi újmou, která byla způsobena výrobnímu odvětví Unie, a subvencovaným dovozem z ČLR, a to bez ohledu na to, zda a do jaké míry byly případně způsobeny snížením zaručených výkupních cen. Proto bylo tvrzení, že zjištění Komise nemají žádný věcný základ, zamítnuto. Pokud jde o tvrzení, že pokles cen modulů a článků byl celosvětovým jevem, odkazuje se na 619. až 621. bod odůvodnění výše, kde byly posouzeny objem a ceny dovozu z jiných zemí než ČLR do Unie. V globálním měřítku sice skutečně sledovaly ceny modulů a článků klesající trend, avšak subvencované ceny dovozu z ČLR prohloubily tento sestupný trend až na ztrátovou úroveň. Na základě výše uvedeného bylo uvedené tvrzení odmítnuto.
(657)
Souhrnně řečeno, zaručené výkupní ceny byly důležitým činitelem ovlivňujícím vývoj na fotovoltaickém trhu Unie a vývoj spotřeby šetřeného výrobku byl existencí zaručených výkupních cen ovlivněn. Šetření však ukázalo, že i přes značné snižování zaručených výkupních cen nedošlo k výraznému poklesu spotřeby. Kromě toho šetření ukázalo, že hlavním důvodem ke snížení unijních cen nebylo snížení zaručených výkupních cen. Byl proto vyvozen závěr, že vývoj zaručených výkupních cen nebyl takové povahy, aby narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
5.3.5. Jiná finanční podpora poskytovaná výrobnímu odvětví Unie
(658)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že podstatnou újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, způsobilo snížení finanční podpory poskytované tomuto výrobnímu odvětví Unie. Na podporu tohoto tvrzení byly předloženy informace založené na subvencích, jež byly jednomu z výrobců v Unii poskytnuty před posuzovaným obdobím (mezi lety 2003 a 2006).
(659)
Předložené důkazy neprokázaly žádnou souvislost mezi podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie a údajnou subvencí, kterou obdržel jeden z výrobců v Unii v období předcházejícím posuzovanému období. Ostatně tato informace se jeví jako irelevantní, neboť pochází z doby před posuzovaným obdobím. Proto nemohla být prokázána žádná souvislost mezi jakoukoli údajnou subvencí poskytnutou výrobnímu odvětví Unie a újmou, již toto odvětví utrpělo. Na základě toho bylo uvedené tvrzení zamítnuto.
5.3.6. Nadbytečná kapacita
(660)
Bylo uváděno, že příčinou podstatné újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byla nadbytečná kapacita na trhu Unie a světovém trhu celkově. Bylo také uváděno, že nadbytečná kapacita na světovém trhu vedla k oživení výrobního odvětví Unie, ke kterému v současnosti dochází, a že jakákoli způsobená újma byla důsledkem příliš velkého počtu výrobních zařízení. Některé zúčastněné strany dále tvrdily, že podstatná újma způsobená výrobnímu odvětví Unie souvisela s přílišným zvyšováním kapacity výrobního odvětví Unie, kterou toto odvětví samo způsobilo. Některé strany naopak tvrdily, že újmu výrobnímu odvětví Unie způsobilo to, že výrobní odvětví Unie neuskutečnilo nezbytné investice do zvýšení kapacity.
(661)
Výrobní odvětví Unie skutečně zvyšovalo svou výrobní kapacitu, avšak celkový objem jeho výroby během posuzovaného období nepokrýval rostoucí úroveň spotřeby na trhu Unie. Růst výrobní kapacity výrobního odvětví Unie proto byl odůvodněný a sledoval vývoj trhu, tj. zvýšenou spotřebu. Nelze jej tudíž považovat za příčinu způsobené újmy.
(662)
Podobně se na základě těchto skutečností během šetření nepotvrdilo ani tvrzení, že výrobní odvětví Unie neinvestovalo do rozšíření kapacity. Právě naopak, jak je uvedeno výše, výrobní odvětví Unie v celém průběhu posuzovaného období postupně zvyšovalo kapacitu a v celém průběhu posuzovaného období mělo k dispozici nadbytečnou kapacitu, což nasvědčuje tomu, že bylo schopné uspokojit i další poptávku. Tento argument proto musel být zamítnut.
(663)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že v obtížné situaci vyvolané nadbytečnou kapacitou světového trhu a následnou změnou trhu se ocitly všechny hospodářské subjekty na trhu, včetně subjektů působících v odvětvích navazujících na výrobní odvětví Unie a v odvětvích na počátku výrobního řetězce. V této souvislosti se uvádělo, že výrobek, který je předmětem šetření, se stal komoditou, u níž jednotliví výrobci již nejsou schopni stanovit ceny, ale u níž se ceny řídí celosvětovou poptávkou a nabídkou. Bylo uváděno, že podstatnou újmu výrobnímu odvětví Unie způsobila právě tato situace, a nikoli subvencovaný dovoz.
(664)
Šetření potvrdilo existenci nadbytečné kapacity na světovém trhu, která měla původ hlavně v ČLR. Pokud jde o změnu na trhu, která údajně vedla k tomu, že se výrobek, který je předmětem šetření, stal komoditou, toto by neospravedlňovalo nekalé chování v oblasti cen a nekalé obchodní praktiky. V souvislosti s tím je třeba podotknout, že výrobní odvětví Unie vyrábí a prodává šetřený výrobek již více než 20 let, zatímco odvětví vyrábějící dotčený výrobek v ČLR se rozvinulo teprve nedávno (přibližně v polovině posledního desetiletí), přitahováno hlavně zaručenými výkupními cenami a dalšími politickými pobídkami Unie a následným růstem poptávky. Na základě těchto skutečností byly výše uvedené argumenty zamítnuty.
(665)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že nadbytečná kapacita vedla k racionalizaci cen. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že na jedné straně nadbytečná kapacita vedla ve skutečnosti k „závodu o nejnižší ceny“ a k tlaku na ceny výrobního odvětví Unie, který v průměru převyšoval snížení výrobních nákladů. Na druhé straně se zvýšení kapacity výrobního odvětví Unie řídilo vývojem na trhu a bylo považováno za přiměřené. Navíc se výrobní kapacita článků zvýšila méně než u modulů. Tvrzení v tomto ohledu bylo proto nutno odmítnout.
(666)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že újmu výrobnímu odvětví Unie způsobilo to, že se výrobní odvětví Unie zaměřilo pouze na specifické investice a neuskutečnilo nezbytné investice do zvýšení kapacity a snížení nákladů. Ani toto tvrzení nemohlo být potvrzeno zjištěními během šetření, jež prokázala, že výrobní odvětví Unie svou výrobní kapacitu a výkonnost v průběhu posuzovaného období zvýšilo. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(667)
Kromě toho jedna zúčastněná strana tvrdila, že výrobní odvětví Unie zvýšilo svou výrobní kapacitu i přes nízkou míru využití kapacity, čímž si samo způsobilo újmu. Toto tvrzení však bylo založeno na srovnání mezi vývojem investic u výrobců v Unii zařazených do vzorku a vývojem využití kapacity celého výrobního odvětví Unie, což není vhodný základ pro srovnání. Šetření dále ukázalo, že výrobní odvětví Unie nerozšiřovalo své výrobní kapacity v míře, která by překročila vývoj spotřeby v Unii, a proto bylo toto tvrzení odmítnuto.
(668)
Kromě toho ze shromážděných důkazů vyplývá, že prostřednictvím investic do nových strojů mohlo výrobní odvětví Unie snížit své výrobní náklady a dosáhnout větší konkurenceschopnosti. Tento argument proto musel být zamítnut.
(669)
Po poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany zpochybnily tvrzení, že navýšení kapacity výrobního odvětví Unie bylo přiměřené a odpovídalo vývoji trhu, a zejména vývoji spotřeby Unie. Avšak pokud jde o moduly, výrobní kapacita vzrostla o 106 %, zatímco spotřeba v Unii se během posuzovaného období zvýšila o 221 %, tj. více než dvojnásobně. Obdobně, pokud jde o články, výrobní kapacita vzrostla o 39 %, zatímco spotřeba v Unii se během posuzovaného období zvýšila o 87 %. To ukazuje, že zvýšení kapacity bylo podstatně nižší než zvýšení spotřeby, a nelze je tudíž považovat za nepřiměřené vzhledem k tomu, že v Unii nikdy nebyla nadměrná kapacita. Kromě toho rozbor otázky, zda bylo navýšení výrobní kapacity přiměřené, by neměl vycházet z roční analýzy, ale měl by zohlednit vývoj během celého posuzovaného období. Navýšení kapacity je totiž zpravidla plně funkční až po určité době po uskutečnění investic a izolovaná analýza za jeden rok může vést ke zkreslenému obrazu. Tento argument byl proto zamítnut.
5.3.7. Dopad cen surovin
(670)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že podstatná újma způsobená výrobnímu odvětví Unie souvisela s vývojem cen polykrystalického křemíku, hlavní suroviny pro výrobu destiček. Bylo uváděno, že výrobní odvětví Unie uzavřelo dlouhodobé dodavatelské smlouvy s pevnými cenami, a proto nemohlo mít prospěch z poklesu cen polykrystalického křemíku v posuzovaném období.
(671)
Šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie má uzavřeny dlouhodobé smlouvy na dodávky polykrystalického křemíku, avšak na základě vývoje cen polykrystalického křemíku byly podmínky těchto smluv sjednány znovu a smluvní ceny se přiblížily cenám na okamžitém trhu, nebo byly ještě nižší.
(672)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že výrobní odvětví Unie, nebo přinejmenším jeho část, nemohlo těžit z poklesu cen polykrystalického křemíku v období šetření v důsledku dlouhodobých smluv o surovinách. Tyto strany uvedly, že nová projednání nebo ukončení dlouhodobých smluv o polykrystalickém křemíku nebo destičkách měla za následek sankce. Na podporu tohoto argumentu strany poskytly články z tisku o tom, že někteří výrobci v Unii čelí sporu nebo že ukončili smlouvy. Některé strany poskytly údaje, které měly potvrdit, že dlouhodobé smlouvy nemohly být znovu projednány.
(673)
Polykrystalický křemík je hlavní surovinou pro výrobce destiček. Šetření odhalilo, že ceny polykrystalického křemíku se zvýšily v roce 2008, kdy dosáhly svého vrcholu přibližně 500 USD/kg, avšak znovu poklesly v roce 2009, kdy dosáhly asi 50-55 USD/kg na konci roku 2009, a konečně v roce 2010 a na začátku roku 2011 zaznamenaly pouze mírně rostoucí trend. Ceny významně poklesly v období šetření a dosáhly 30 USD/kg (zprávy Společného výzkumného střediska o vědě a politice, PV Status Report 2012 (Zpráva o stavu fotovoltaiky za rok 2012)). Je třeba uvést, že dopad cen polykrystalického křemíku na výrobní odvětví Unie mohl být jen okrajový, neboť veškerý vliv na výrobní náklady článků a modulů byl rozptýlen prostřednictvím hodnotového řetězce. Kromě toho se výše uvedené články v tisku týkaly vývoje po období šetření, který neměl vliv na situaci výrobního odvětví Unie během období šetření, a proto je nelze brát v úvahu. Lze potvrdit, že výrobní odvětví Unie bylo opravdu schopno znovu vyjednat nejen ceny podle dlouhodobých smluv, ale rovněž jakékoli smluvní pokuty týkající se těchto dlouhodobých smluv.
(674)
Jedna zúčastněná strana dále tvrdila, že stačí, že byli pouze někteří výrobci v Unii pod vlivem dlouhodobých smluv, a že situace celého výrobního odvětví Unie je irelevantní. Tvrdila, že vyšší náklady nemusí nutně ovlivnit všechny hospodářské subjekty stejným způsobem. Tento argument pomíjí zjištění, že celkově neplatily pro výrobní odvětví Unie v mnoha případech vyšší průměrné ceny polykrystalického křemíku, než byly tržní ceny nebo okamžité ceny, a že proto otázka, zda mají vyšší náklady vliv na všechny, nebo jen na několik subjektů, nebyla považována za relevantní. Tento argument byl proto zamítnut.
(675)
Jiná zúčastněná strana požadovala, aby Komise oddělila, rozlišila a kvantifikovala účinky jednotlivých faktorů, které měly vliv na situaci ve výrobním odvětví Unie; zejména by měl být posuzován samostatně dopad významného poklesu ceny polykrystalického křemíku. V tomto ohledu bylo argumentováno tím, že to byl pokles cen polykrystalického křemíku, spíše než cenový tlak ze strany čínského dovozu, který způsobil pokles prodejních cen. Pokud jde o výrobní odvětví Unie, jeho průměrné prodejní ceny klesly mnohem více, než jaký byl pokles průměrných výrobních nákladů, na nějž mohl mít dopad pokles cen surovin. Tento argument byl proto zamítnut.
(676)
Po poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany znovu zopakovaly, že dopad snížení cen polykrystalického křemíku na náklady výrobního odvětví Unie nebyl omezen nebo zředěn prostřednictvím hodnotového řetězce, jak bylo vyvozeno v průběhu šetření. Jak však již bylo uvedeno ve 255. bodě odůvodnění výše, polykrystalický křemík je hlavní surovinou pro výrobce destiček, a tudíž se mělo za to, že veškerý dopad na výrobní náklady článků nebo modulů byl zředěn prostřednictvím hodnotového řetězce. Zúčastněné strany neposkytly žádné důkazy, které by mohly toto zjištění zpochybnit. Šetření navíc ukázalo, že snížení cen polykrystalického křemíku během posuzovaného období se odrazilo v průměrných nákladech na výrobu článků a modulů v podnicích výrobního odvětví Unie zařazených do vzorku; tyto náklady poklesly v podobné míře jako ceny polykrystalického křemíku. Jedna zúčastněná strana zpochybnila dopad údajných sankcí, jež muselo výrobní odvětví Unie platit v důsledku nového sjednání dodavatelských smluv. V tomto ohledu nelze vyloučit, že byli někteří výrobci nuceni platit sankce za zrušení smluv na dodávku destiček během posuzovaného období. Komise však nenašla žádné důkazy o tom, že by tyto sankce mohly mít dopad na situaci výrobního odvětví Unie jako celku nebo že by byly reprezentativní. Ani dotčené zúčastněné strany takové důkazy nepředložily. Nelze tedy sice zcela vyloučit, že sankce mohly mít určitý negativní dopad na omezený počet výrobců v Unii, celkový dopad na výrobní odvětví Unie je však v každém případě zanedbatelný, a tudíž nemohl narušit příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou, která byla celému výrobnímu odvětví Unie způsobena. Tyto argumenty bylo proto nutno odmítnut.
(677)
Další zúčastněná strana tvrdila, že pokles prodejních cen výrobku, který je předmětem šetření, v Unii je částečně způsoben snížením ceny polykrystalického křemíku. Nicméně v tomto ohledu je třeba poznamenat, že šetření ukázalo, že ceny dovozu z ČLR byly subvencovány a byly podstatně nižší než ceny výrobního odvětví Unie. Pokles cen proto přesahuje snížení výrobních nákladů, které lze vysvětlit poklesem cen surovin. Pokud by pokles cen byl pouze důsledkem poklesu cen surovin, nebylo by výrobní odvětví Unie nuceno snížit své prodejní ceny pod své výrobní náklady. Proto je třeba tento argument odmítnout.
(678)
Jiná zúčastněná strana zopakovala, že soudní spor jednoho výrobce v Unii v období šetření mohl ovlivnit situaci přinejmenším tohoto výrobce v Unii již v průběhu období šetření. Tato strana však nevysvětlila, jak a do jaké míry tato událost, ke které došlo po období šetření, skutečně mohla mít vliv na situaci tohoto výrobce během období šetření. Stejně tak nebyly při šetření nalezeny žádné důkazy dokládající takové účinky. Toto tvrzení proto muselo být zamítnuto
(679)
Dále tatáž zúčastněná strana zpochybnila výše uvedená zjištění, neboť údajně nebyl předložen žádný důkaz. Nicméně zjištění v průběhu šetření vycházela ze skutečností a skutečných důkazů, jejichž nedůvěrná verze byla k dispozici všem zúčastněným stranám.
(680)
Na základě výše uvedených skutečností byl učiněn závěr, že i když někteří konkrétní výrobci v Unii mohli být ovlivněni dlouhodobými smlouvami, výrobní odvětví Unie celkově těmito dlouhodobými smlouvami neutrpělo a bylo schopno plně využít poklesu cen surovin. Dlouhodobé smlouvy proto nebyly takové povahy, aby narušily příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
5.3.8. Újma, kterou si výrobní odvětví Unie přivodilo samo: dopad automatizace, velikost, úspory z rozsahu, konsolidace, inovace, nákladová efektivnost, dovozy výrobního odvětví Unie
(681)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že příčinou újmy, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byl vysoký stupeň automatizace výrobního procesu. Bylo uváděno, že menší výrobci jsou oproti větším, vertikálně integrovaným výrobcům v nevýhodě, a jakoukoli újmu, kterou malí výrobci utrpěli, nelze přičítat subvencovanému dovozu. V této souvislosti bylo rovněž uváděno, že výrobní odvětví Unie je v každém případě celkově malé, a proto nemohlo využívat úspor z rozsahu.
(682)
Šetření ukázalo, že i u malých výrobců na trhu Unie je výrobní proces vysoce automatizovaný, což se pozitivně promítá do jejich výrobních nákladů. Většina výrobců v Unii je specializována v jedné části výrobního procesu (články nebo moduly) a díky této specializaci se zvýšila jejich konkurenceschopnost u konkrétního, jimi vyráběného typu výrobku. Tvrzení, že újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, způsobil dopad vysokého stupně automatizace, bylo proto zamítnuto.
(683)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že tlak cen vedl ke konsolidaci výrobního odvětví Unie a čínského výrobního odvětví a že právě tato konsolidace je příčinou podstatné újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie. Šetření však ukázalo, že tato konsolidace byla spíše důsledkem subvencovaného dovozu a nekalých obchodních praktik. Navíc tato strana nedoložila žádnými důkazy, do jaké míry mohl být tento proces konsolidace příčinou způsobené újmy.
(684)
Dále bylo uvedeno, že příčinou způsobené újmy je nedostatečná vertikální integrace výrobního odvětví Unie. Vertikálně integrovaní výrobci by za normálních tržních podmínek měli mít svůj dodavatelský řetězec celkově lépe zabezpečený. Šetření však ukázalo, že výhoda vyplývající z vertikální integrace té části výrobního odvětví Unie, která je vertikálně integrována, nemohla být plně využita, neboť tlak subvencovaného dovozu na ceny byl mimořádně silný. Kromě toho výrobní odvětví Unie, a to i vertikálně integrovaní výrobci v Unii, nemohlo v důsledku subvencovaného dovozu plně využít vysoké míry využití kapacity k dosažení úspor z rozsahu. Šetření dále neprokázalo jakoukoli souvislost mezi vertikální integrací a vyšší mírou ziskovosti, neboť silný tlak na ceny tuto vzájemnou souvislost změnil.
(685)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že výrobní odvětví Unie v dostatečné míře technicky neinovuje a neinvestuje do nových technologií. Šetření však nedospělo k žádným věcným důkazům, které by tato tvrzení potvrzovaly. Šetření naopak ukázalo, že většina investic uskutečněných výrobním odvětvím Unie směřovala do nových strojů a do výzkumu a vývoje a že celosvětově neexistují mezi těmito výrobky žádné významné rozdíly v technologii.
(686)
Jedna zúčastněná strana kromě toho tvrdila, že příčinou podstatné způsobené újmy je slabá realizace projektů (neúspěšné projekty). V této souvislosti je třeba podotknout, že uvedené tvrzení nebylo ničím podložené. Každý neúspěšný projekt navíc bylo možné považovat spíše za důsledek subvencovaného dovozu. Uvedený argument proto musel být zamítnut.
(687)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že výrobní odvětví Unie není schopno včas racionalizovat své náklady tak, aby dokázalo reagovat na vývoj na světovém trhu. Jiné strany tvrdily, že v Unii jsou vyšší náklady práce a režijní náklady než v ČLR.
(688)
Šetřením se prokázalo, že náklady na výrobu ve výrobním odvětví Unie během posuzovaného období neustále klesaly. Produktivita se u modulů a článků zvýšila. Jak bylo uvedeno výše, v důsledku prudkého růstu subvencovaného dovozu z ČLR a následného silného tlaku na ceny na trhu Unie nemohlo výrobní odvětví Unie z tohoto snižování nákladů mít prospěch.
(689)
Je třeba poukázat na to, že vyvážející výrobci v ČLR nemají žádné komparativní výhody, pokud jde o používané suroviny (polykrystalický křemík) a stroje, jelikož obojí se většinou dováží z Unie. Pokud jde o náklady práce a režijní náklady, včetně odpisů, tyto náklady v období šetření představovaly v průměru necelých 10 % celkových nákladů na výrobu modulů a jejich vliv není považován za významný. Pokud jde o náklady na elektřinu, tyto náklady v období šetření představovaly v průměru necelé 1 % celkových nákladů na výrobu modulů a jejich vliv není považován za významný. Kromě toho tvrzení, že Číňané používali nejnovější zařízení, nebylo opodstatněné.
(690)
Dále bylo uváděno, že někteří výrobci v Unii si pořizovali články a/nebo moduly v dotčené zemi a přeprodávali tyto výrobky na trhu Unie jako své vlastní. Újmy plynoucí z těchto transakcí by neměly být přičítány dovozu subvencovaných výrobků. Šetření však odhalilo, že dovoz dotčeného výrobku uskutečňovaný výrobním odvětvím Unie byl svou povahou doplňkový a z hlediska objemu omezený ve srovnání s celkovou výrobou v Unii, a proto byl jeho vliv, pokud vůbec nějaký byl, spíše okrajový a nelze mít za to, že by narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(691)
Aby mohlo výrobní odvětví Unie čelit trendu klesajících cen dovozu z ČLR, muselo vyvíjet značné úsilí zaměřené na racionalizaci svých výrobních nákladů. Navzdory úsilí výrobního odvětví Unie se tato racionalizace nákladů nemohla promítnout do prodejní ceny kvůli značnému cenovému podbízení ze strany subvencovaného dovozu.
(692)
Jistá zúčastněná strana tvrdila, že příčinou újmy, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byly nedostatečné úspory z rozsahu. Bylo uvedeno, že menší výrobci jsou oproti větším, vertikálně integrovaným výrobcům v nevýhodě, a jakoukoli újmu, kterou tito výrobci utrpěli, nelze přičítat subvencovanému dovozu. Jiná zúčastněná strana prohlásila, že automatizace výrobního procesu je nákladná, a že jsou tedy ke snížení výrobních nákladů ještě důležitější úspory z rozsahu.
(693)
Šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie, a to ani velcí a vertikálně integrovaní výrobci, nemohlo v důsledku subvencovaného dovozu plně využít vysoké míry využití kapacity k dosažení úspor z rozsahu. Šetření každopádně neprokázalo jakoukoli souvislost mezi velikostí, vertikální integrací a vyšší mírou ziskovosti, neboť silný tlak na ceny ze strany subvencovaného dovozu tuto vzájemnou souvislost změnil. Šetření prokázalo, že již nebylo možno mít prospěch z úspor z rozsahu na trhu, kde byla míra využití kapacity nízká, což platilo také pro čínské výrobce. Z tohoto důvodu byly tyto argumenty zamítnuty.
(694)
Dále jedna zúčastněná strana tvrdila, že investoři a banky by nefinancovali projekty, pokud je výrobce modulu příliš malý, neboť větší výrobci poskytují lepší záruky a jsou lépe „financovatelní“. Jinými slovy, investoři a banky se zdráhají financovat projekty související s fotovoltaikou s použitím modulů vyráběných v Unii. Šetření však prokázalo, že jakékoli preference investorů a bank pro financování čínských výrobců, kteří mají větší výrobní kapacity, je výsledkem narušení, které způsobily subvencované dovozy na trhu Unie. Jak bylo uvedeno výše, velikost výrobních linek nehraje roli, pokud míra využití zůstává nízká. Proto bylo toto tvrzení odmítnuto.
(695)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že výrobní odvětví Unie mělo nepříznivou strukturu nákladů ve srovnání se svými čínskými konkurenty, protože čínští výrobci mají nižší náklady práce, na elektřinu a na odpisy a měli navíc nejnovější zařízení. Dotčená strana však nebyla schopna poskytnout nové informace nebo podpůrné důkazy, které by mohly změnit závěry tohoto šetření v tomto ohledu. Zejména na tvrzení, že čínští výrobci využívali nových zařízení, reagovalo zjištění ve 203. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, kde bylo uvedeno, že vyvážející výrobci v ČLR nemají žádné komparativní výhody, a to zejména proto, že stroje a zařízení byly dovezeny z Evropské unie. Výše uvedená tvrzení byla proto zamítnuta.
(696)
Jiná ze zúčastněných stran tvrdila, že čínští výrobci měli komparativní výhodu, pokud jde o ceny polykrystalického křemíku a o úspory z rozsahu, což mělo za následek nižší náklady na stroje. Tato strana nepředložila v tomto ohledu žádné nové informace nebo podpůrné důkazy. Tvrzení této strany bylo proto nutno odmítnout.
(697)
Dále jedna zúčastněná strana uvedla, že někteří výrobci v Unii si pořizovali články a/nebo moduly v dotčené zemi a přeprodávali tyto výrobky na trhu Unie jako své vlastní. Požadovala, aby újma plynoucí z těchto transakcí nebyla přičítána subvencovanému dovozu. Šetření však odhalilo, že dovoz dotčeného výrobku uskutečňovaný výrobním odvětvím Unie byl svou povahou doplňkový a z hlediska objemu omezený ve srovnání s celkovou výrobou v Unii, a proto byl jeho vliv, pokud vůbec nějaký byl, spíše okrajový a nelze mít za to, že by narušil příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(698)
Jeden dovozce, který není ve spojení, tvrdil, že je třeba vzít při analýze v úvahu skutečnost, že vzrostl počet zaměstnanců. V souvislosti s tímto tvrzením, je třeba poznamenat, že zaměstnanost vzrostla mezi rokem 2009 a 2011 ve výrobě modulů a poté v období šetření klesla. Ve výrobě článků zaměstnanost rostla do roku 2010, a poté v roce 2011 klesla a v období šetření dále klesala. Dále je třeba uvést, že u modulů sledovala zaměstnanost vývoj výroby v Unii. U článků vzhledem k tomu, že podíl čínského dovozu na trhu rostl během celého období na úkor výrobního odvětví Unie, nemohlo mít výrobní odvětví Unie prospěch z rostoucí spotřeby, jak se očekávalo. Proto snížení zaměstnanosti v roce 2011 a v období šetření odpovídá situaci, kdy se některé společnosti buď dostaly do platební neschopnosti, nebo zastavily svoji výrobu článků.
(699)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana zopakovala, že újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, vyplývala z malého rozsahu a nedostatku úspor z rozsahu. Jak již bylo vysvětleno v 682. bodě odůvodnění výše a ve 195. a 196. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, ani na celosvětovém trhu nelze rozsahu, a z něj vyplývajících úspor z rozsahu využít tam, kde je míra využití obecně nízká a kde je celosvětově k dispozici enormní nadměrná kapacita. Toto tvrzení proto muselo být zamítnuto
(700)
Dále tatáž strana zopakovala, že újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byla způsobena neschopností výrobního odvětví Unie využít jakékoli nákladové výhody. Tato strana uvedla, že tomu tak bylo především v důsledku vertikální integrace většiny výrobců v Unii. Neposkytla však žádné další informace o tom, do jaké míry mohla mít vertikální integrace výrobců negativní dopad na jejich nákladovou strukturu. Toto tvrzení proto muselo být odmítnuto
(701)
Na základě těchto skutečností musely být všechny výše uvedené argumenty zamítnuty.
5.3.9. Konkurence výrobků z tenkého fotovoltaického filmu a jiných fotovoltaických technologií
(702)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že příčinou újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie je konkurence výrobků z tenkého fotovoltaického filmu a jiných fotovoltaických technologií, neboť tyto technologie jsou vzájemně zaměnitelné a mají stejné konečné použití. Bylo rovněž uvedeno, že tenký film soutěžil s výrobkem, který je předmětem šetření, a to zejména v případě pozemních systémů a obchodních nebo průmyslových střešních systémů, které představují zásadní část celkového fotovoltaického trhu v Unii.
(703)
Šetření ukázalo, že výrobky z tenkého fotovoltaického filmu se vyrábějí z jiných surovin a nejsou v nich používány krystalické křemíkové destičky. Mají celkově nižší účinnost přeměny a nižší výkon ve wattech než krystalické křemíkové moduly. Vzhledem k tomu nemohou být používány na omezených plochách, jako jsou střechy, tj. nejsou plně vzájemně zaměnitelné s dotčeným výrobkem. Z šetření rovněž vyplynulo, že i když jsou výrobky z tenkého fotovoltaického filmu levnější, než je výrobek, který je předmětem šetření, měly na trhu se solární energií v Unii v průběhu posuzovaného období pouze omezený podíl. A proto, ačkoliv mezi výrobky z tenkého filmu a dotčeným výrobkem může existovat určitá konkurence, je tato konkurence považována za omezenou.
(704)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana zopakovala, že konkurence výrobků z tenkého filmu pravděpodobně způsobila podstatnou újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie. V této souvislosti strana uvedla, že v Německu byl podíl výrobků z tenkého filmu na celkovém trhu se solární energií po většinu období šetření podstatný a snížil se až na začátku roku 2012.
(705)
Šetření skutečně prokázalo, že průměrné ceny výrobků z tenkého filmu byly nižší než průměrné ceny výrobku, který je předmětem šetření.
(706)
Jak je však uvedeno v 703. bodě odůvodnění výše, výrobky z tenkého filmu mají výrazně nižší účinnost přeměny a nižší výkon ve wattech než moduly z polykrystalického křemíku, takže soutěž mezi těmito výrobky, pokud vůbec probíhala, nemohla přispět k újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie, neboť moduly z krystalického křemíku jsou převažující technologií na trhu solární energie v Unii. Ve zprávě JRC o stavu odvětví fotovoltaiky v roce 2012 se uvádí, že v důsledku poklesu cen polykrystalického křemíku ztratil tenký film v posledních letech podíl na trhu ve prospěch krystalických křemíkových modulů.
(707)
Na základě těchto skutečností byly tyto argumenty zamítnuty.
5.3.10. Finanční krize a její důsledky
(708)
Bylo uvedeno, že příčinou újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie je finanční krize a hospodářská recese, jež nepříznivě ovlivnily jeho přístup k financím.
(709)
Schopnost výrobního odvětví Unie získat kapitál se během posuzovaného období značně snížila. Jelikož odvětví solární energie je kapitálově náročné, má schopnost získat kapitál klíčový význam. Hospodářská recese měla určitý dopad na situaci výrobního odvětví Unie. Šetření však ukázalo, že i přes růst trhu Unie mezi lety 2009 a 2011 se v důsledku subvencovaného dovozu z ČLR za výrazně nižší ceny, než byly prodejní ceny výrobního odvětví Unie, situace výrobního odvětví Unie zhoršovala. Byl proto učiněn závěr, že možný vliv finanční krize se prohloubil vlivem růstu subvencovaného dovozu z ČLR a že omezení přístupu k financím bylo z větší části způsobeno nepříznivým vývojem na trhu, nepříznivou situací a nepříznivými vyhlídkami výrobního odvětví Unie v důsledku subvencovaného dovozu.
(710)
Navíc bylo přezkoumáno, zda újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byla způsobena neschopností výrobního odvětví Unie hledat vhodné financování v době, kdy vykazovalo zisk. Šetření ukázalo, že např. v roce 2010 bylo výrobní odvětví Unie ještě ziskové, úroveň investic vzrostla u modulů o 315 % oproti roku 2009, zatímco u článků ve stejné době o 10 %. Jelikož je odvětví fotovoltaiky kapitálově náročné, očekává se, že výrobní odvětví Unie stále hledá vhodné financování za účelem zlepšení své nákladové efektivnosti a soutěže s nekalým subvencovaným dovozem. Proto byl učiněn závěr, že nedostatečný přístup k financování byl výsledkem narušené situace, a nikoli její příčinou.
(711)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana zopakovala, že poškozující účinky finanční krize je třeba oddělit a odlišit a nepřičítat dovozu subvencovaných výrobků. Tato strana odkázala na veřejně dostupné informace o tom, že alespoň jeden výrobce v Unii finanční krizi vnímal jako hlavní příčinu újmy. Současné šetření svá zjištění založilo na údajích konkrétních podniků, které významně přesahují jejich veřejně dostupná prohlášení. Proto veřejně dostupné prohlášení, na něž bylo poukázáno, nemůže zpochybnit zjištění, že finanční krize sice měla určitý dopad na situaci výrobního odvětví Unie, nemohla však narušit příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie. Toto tvrzení proto muselo být zamítnuto
(712)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že by měly být zohledněny rozdíly v přístupu k financování mezi výrobním odvětvím Unie a čínskými vyvážejícími výrobci. Tato strana uvedla, že jedním z hlavních faktorů, který způsobil výrobnímu odvětví Unie podstatnou újmu, byly tyto rozdíly, a nikoli subvencovaný dovoz. Nicméně se zjistilo, že preferenční přístup k financování řady čínských vyvážejících výrobců narušuje trh a může též být jedním z hlavních důvodů, které umožňují čínským vyvážejícím výrobcům vyvážet dotčený výrobek za subvencované ceny. Uvedený faktor proto nemůže narušit příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(713)
Na základě těchto skutečností bylo konstatováno, že ačkoliv finanční krize měla určitý dopad na situaci výrobního odvětví Unie, nemohla narušit příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie. Tyto argumenty byly proto zamítnuty.
5.3.11. Vývozní výkonnost výrobního odvětví Unie
(714)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že prodej výrobního odvětví Unie na vývoz během posuzovaného období značně poklesl, v případě modulů zejména mezi lety 2009 a 2011 a v případě článků zejména mezi rokem 2009 a prvním čtvrtletím roku 2012, a že tento fakt byl příčinou podstatné újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie.
(715)
Jak však ukazuje následující tabulka, objem vývozu modulů, i přes mírný pokles v období šetření, zůstával značný a průměrná úroveň cen v období šetření byla vyšší než průměrné náklady na výrobu modulů po celé posuzované období. Tento fakt tedy nemohl být příčinou, která způsobila újmu výrobnímu odvětví Unie. V případě článků objem vývozu představoval jen přibližně 12 % celkového objemu jejich výroby. Na situaci výrobního odvětví Unie to tedy, i přes nízké ceny během období šetření, mohlo mít jen omezený dopad. Argumenty v tomto ohledu proto musely být zamítnuty.
Tabulka 13-a
Moduly
2009
2010
2011
Období šetření
Objem vývozu modulů v MW
989
1 279
1 157
1 148
(Index 2009 = 100)
100
129
117
116
Průměrná vývozní cena (EUR/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
(Index 2009 = 100)
100
76
59
49
Zdroj: Europressedienst.
Tabulka 13-b
Články
2009
2010
2011
Období šetření
Objem vývozu článků v MW
62
320
315
238
(Index 2009 = 100)
100
516
508
384
Průměrná vývozní cena (EUR/kW)
1 350
1 050
830
640
(Index 2009 = 100)
100
78
61
47
Zdroj: Europressedienst.
(716)
Na základě těchto skutečností bylo shledáno, že dopad vývozní výkonnosti výrobního odvětví Unie nebyl takový, aby přispěl k podstatné újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie. Argumenty v tomto ohledu proto musely být zamítnuty.
5.3.12. Objev ložisek plynu z plynonosných břidlic v Evropské unii
(717)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že příčinou újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byl objev ložisek plynu z břidlic v Evropské unii a že vyhlídka na zvýšení výroby levného plynu z břidlic vedla ke snížení veřejných a soukromých investic do projektů v oblasti obnovitelných zdrojů energie.
(718)
Šetřením se zjistilo, že spotřeba výrobku, který je předmětem šetření, během posuzovaného období se podstatně zvýšila, jak bylo již uvedeno ve 509. bodě odůvodnění výše. Šetření mimoto nepřineslo žádné věcné důkazy, které by nasvědčovaly tomu, že příčinou újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byl objev ložisek plynu z břidlic v Evropské unii. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
5.3.13. Systém Evropské unie pro obchodování s emisemi (ETS)
(719)
Stejná strana tvrdila, že příčinou újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byly nízké investice do výroby solární energie v důsledku nízkých tržních cen povolenek na emise CO2 v rámci systému Evropské unie pro obchodování s emisemi.
(720)
Nebyly však předloženy žádné důkazy a šetření neodhalilo žádné skutečnosti, které by tato tvrzení potvrzovaly. Šetření naopak ukázalo, že spotřeba výrobku, který je předmětem šetření, během posuzovaného období výrazně rostla. Na základě těchto skutečností bylo toto tvrzení zamítnuto.
5.3.14. Rozhodnutí v oblasti řízení
(721)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že příčinou způsobené podstatné újmy byla nejméně u jednoho z výrobců v Unii nesprávná rozhodnutí v oblasti řízení. Tato tvrzení vycházela z účetní závěrky, z některých informací, jež byly obsaženy v dopise jednoho z akcionářů této společnosti adresovaném ostatním akcionářům, a z článku v tisku
(722)
Žádná z informací v uvedené složce nenasvědčovala tomu, že by jakékoli z rozhodnutí v oblasti řízení dotčené společnosti bylo neobvyklé nebo neopatrné nebo že by mělo dopad na celé výrobní odvětví Unie. Argumenty v tomto ohledu proto byly zamítnuty.
5.3.15. Jiné vládní politiky
(723)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že příčinou podstatné újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie byly jiné vládní politiky, jako jsou politiky v oblasti obnovitelných zdrojů energie, politiky zaměřené na podporu inovací a na snižování byrokracie, politiky usnadňování obchodu a regulace přístupu do distribuční soustavy, neboť tyto politiky poskytují výhody vyvážejícím výrobcům. Avšak i kdyby bylo pravdou, že některé z těchto politik mohou usnadňovat dovoz z jiných třetích zemí a celkový růst odvětví solární energie, poskytovaly by tyto politiky výhody také výrobnímu odvětví Unie. Ostatně tyto politiky by neměly být chápány tak, že by se takový dovoz do Unie měl realizovat za subvencované ceny působící újmu. Argumenty v tomto ohledu proto byly zamítnuty.
5.3.16. Jiné argumenty
(724)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že újma, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, byla důsledkem průkopnického znevýhodnění a chybějící politické podpory od Evropské komise v předchozích letech. Tato strana dále tvrdila, že kromě vnitrostátních režimů podpory jsou důležitými faktory na jednotlivých trzích také obyvatelstvo, HDP, spotřeba elektrické energie, možnosti financování a zapojitelnost do sítě. Nicméně výše uvedená strana nebyla schopna doložit svá tvrzení, jež proto byla zamítnuta.
(725)
Po poskytnutí konečných informací tato zúčastněná strana zopakovala, že újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, způsobilo průkopnické znevýhodnění. Toto tvrzení však nebylo ani rozebráno, ani odůvodněno; proto muselo být zamítnuto.
5.4. Kumulativní posouzení těch dalších faktorů, u kterých bylo zjištěno, že přispěly k újmě
(726)
Šetření ukázalo, že k újmě mohly přispět tyto další faktory: dovozy dotčeného výrobku z Tchaj-wanu; dlouhodobé smlouvy omezeného počtu výrobců Unie týkající se polykrystalického křemíku; finanční a hospodářská krize.
(727)
Jak bylo ukázáno výše v oddílech 5.3.1 a 5.3.7, možný příspěvek dovozů z Tchaj-wanu a dlouhodobých smluv omezeného počtu výrobců v Unii týkajících se polykrystalického křemíku je v každém případě zanedbatelný, neboť veškerý jejich dopad byl dále zředěn prostřednictvím hodnotového řetězce.
(728)
Pokud jde o hospodářskou a finanční krizi, šetření ukázalo, že hlavní příčinou potíží výrobního odvětví Unie při získávání potřebného kapitálu pro investice byly subvencované dovozy, které znemožnily výrobnímu odvětví Unie prodávat své výrobky za ziskové ceny, když trh Unie vykazoval vysokou míru růstu (2009-2011).
(729)
Pokud jde o zaručené výkupní ceny, třetí strany nebyly schopny prokázat, že úroveň zaručených výkupních cen v období šetření by byla tak nízká, že by to výrobcům v Unii znemožnilo prodávat dotčený výrobek za ceny nepůsobící újmu. Orgány jsou toho názoru, že snížení úrovně zaručených výkupních cen mohou vysvětlit sníženou poptávku, neboť investice do určitých lokalit již nebyly rentabilní. Nemohou však narušit příčinnou souvislost, a to dokonce ani společně s jinými faktory, u kterých bylo zjištěno, že přispěly k újmě, protože byly stále na úrovni, na níž by bez subvencovaných dovozů výrobci v Unii mohli prodávat své výrobky za ceny nepůsobící újmu.
(730)
Proto, i přes kumulativní posouzení účinku čtyř dalších faktorů, které mohly přispět k újmě, není narušena příčinná souvislost mezi subvencováním a újmou.
5.5. Závěr týkající se příčinné souvislosti
(731)
Šetření prokázalo příčinnou souvislost mezi podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie a subvencovaným dovozem z ČLR. Byly analyzovány i jiné možné příčiny újmy, jako je dovoz z jiných třetích zemí, nesubvencovaný dovoz z ČLR, spotřeba, zaručené výkupní ceny, jiná finanční podpora poskytovaná výrobnímu odvětví Unie, nadbytečná kapacita, dopad cen surovin, újma, kterou si výrobní odvětví Unie přivodilo samo, konkurence výrobků z tenkého fotovoltaického filmu, finanční krize a její důsledky, vývozní výkonnost výrobního odvětví Unie, objev ložisek plynu z břidlic v Evropské unii, rozhodnutí v oblasti řízení, systémy obchodování s emisemi v Evropské unii a jiné vládní politiky, a bylo zjištěno, že žádná z nich nebyla taková, aby narušila prokázanou příčinnou souvislost mezi subvencovaným dovozem z ČLR a podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(732)
Všechny účinky faktorů způsobujících újmu jiných než subvencovaných dovozů byly jednotlivě i společně analyzovány. Byl proto vyvozen závěr, že společné posouzení všech faktorů, které mohly mít společně vliv na škodlivou situaci výrobního odvětví Unie (tj. dovozy ze třetích zemí, zaručené výkupní ceny, dopad cen surovin, finanční krize), nemohlo vysvětlit újmu způsobenou výrobnímu odvětví Unie, zejména pokud jde o nižší ceny a finanční ztráty v důsledku pronikání levných dovozů značného množství dotčených výrobků z ČLR. Na základě výše uvedené analýzy, v jejímž rámci byly účinky všech známých činitelů na situaci výrobního odvětví Unie náležitě rozlišeny a odděleny od účinků subvencovaného dovozu působícího újmu, byl vyvozen závěr, že v období šetření existovala příčinná souvislost mezi subvencovaným dovozem z ČLR a podstatnou újmou, jež byla způsobena výrobnímu odvětví Unie.
6. ZÁJEM UNIE
6.1. Úvodní poznámky
(733)
V souladu s článkem 31 základního nařízení bylo zkoumáno, zda navzdory výše uvedeným zjištěním o subvencích způsobujících újmu neexistují přesvědčivé důvody pro zjištění, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Unie přijmout vyrovnávací opatření. Za tím účelem vycházela analýza zájmu Unie v souladu s čl. 31 odst. 1 základního nařízení z posouzení všech různých relevantních zájmů, včetně zájmů výrobního odvětví Unie, společností působících na trzích, které odvětví výroby fotovoltaických zařízení předcházejí a které na ně navazují, dovozců, uživatelů a spotřebitelů dotčeného výrobku.
(734)
Po zahájení souběžného antidumpingového šetření se přihlásilo přibližně 150 subjektů a jejich situace byla v rámci současného šetření řádně zohledněna. Zvláštní dotazníky byly rozeslány dovozcům, kteří nejsou ve spojení, hospodářským subjektům na počátku výrobního řetězce (včetně jednoho výrobce surovin a dodavatelů výrobního zařízení na výrobu šetřeného výrobku), hospodářským subjektům navazujícím na výrobní odvětví Unie (včetně společností připravujících projekty a montážních firem) a BEUC - organizaci spotřebitelů. Informace předložila tři sdružení představující různé hospodářské subjekty (výrobní odvětví Unie, hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce a hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie) v odvětví výroby fotovoltaických zařízení.
(735)
Zazněl argument, že posouzení zájmu Unie nebylo založeno na reprezentativním počtu hospodářských subjektů.
(736)
Komise se spojila s různými hospodářskými subjekty následujícím způsobem.
(737)
Pokud jde o hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce a navazující hospodářské subjekty: jak bylo uvedeno výše v 734. bodě odůvodnění, Komise zaslala konkrétní dotazníky přibližně 150 subjektům, včetně těch dovozců, kteří nejsou ve spojení, již se přihlásili po zahájení šetření, a měli proto možnost poskytnout Komisi příslušné údaje. Komise obdržela dvacet jedna odpovědí na dotazník. Při šetření byly kromě odpovědí na dotazníky dále zohledněny také ověřitelné a řádně odůvodněné připomínky a podání zúčastněných stran došlá v příslušných lhůtách, bez ohledu na to, zda tyto strany odpověděly na dotazník či nikoli. Zejména aliance AFASE poskytla Komisi připomínky jménem svých členů - hospodářských subjektů v odvětví fotovoltaiky - které byly rovněž analyzovány.
(738)
Pokud jde o dovozce, jak bylo uvedeno ve 25. bodě odůvodnění, Komise kontaktovala všech 250 dovozců, kteří nejsou ve spojení, jež žadatel uvedl, a vybrala prozatímní vzorek v souladu s článkem 27 základního nařízení tak, aby pokryla co největší reprezentativní objem dovozu, který lze ve stanovené lhůtě přiměřeně prošetřit. Pouze jedna z těchto prozatímně vybraných společností však byla po ověření skutečně potvrzena jako dovozce, který není ve spojení. V pozdější fázi šetření byli přizváni k další spolupráci na šetření další dovozci, kteří nejsou ve spojení a kteří původně zaslali formulář pro výběr vzorku v zahajovací fázi, avšak nebyli do vzorku zařazeni. Šest z nich souhlasilo a obdrželo dotazník, na nějž odpovědělo pět z nich, a z toho tři odpovědi byly považovány za dostatečně úplné. Konečný vzorek dovozců, kteří nejsou ve spojení, se proto skládá ze čtyř dovozců, kteří nejsou ve spojení, což představuje rozmezí od 2 % do 5 % dovozu dotčeného výrobku. S ohledem na takto nízký procentní podíl je třeba mít na paměti, že většina dovozu dotčeného výrobku do Unie se neuskuteční prostřednictvím dovozců, kteří nejsou ve spojení.
(739)
Souhrnně lze konstatovat, že analýza zájmu Unie vycházela z těchto informací:
-
odpovědí na dotazník zaslaných osmi výrobci v Unii zařazenými do vzorku a čtyřmi dovozci, kteří nejsou ve spojení, zařazenými do vzorku, jakož i odpovědí na zvláštní dotazník zaslaných osmi subjekty na počátku výrobního řetězce a třinácti navazujícími subjekty (sedm společností připravujících projekty/montážních firem; šest poskytovatelů služeb, kteří jsou činní též v odvětví fotovoltaiky) ze 150 hospodářských subjektů, jež se přihlásily po zahájení řízení a obdržely zvláštní dotazníky;
-
údajů ověřených během inspekcí na místě v prostorách osmi výrobců v Unii, jednoho dovozce, který není ve spojení, dvou hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce, čtyř hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie (společností připravujících projekty/montážních firem) a jednoho sdružení (viz 17. bod odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení a 29. bod odůvodnění výše);
-
údajů týkajících se zájmu Unie předložených jinými zúčastněnými stranami včetně sdružení, jakož i veřejně dostupných údajů o vývoji na fotovoltaickém trhu v Evropě, zejména: EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017 (výhled pro celosvětový fotovoltaický trh na období 2013-2017 vydaný asociací EPIA).
6.2. Zájem výrobního odvětví Unie
(740)
Výrobní odvětví Unie v období šetření přímo zaměstnávalo ve výrobě a prodeji obdobného výrobku přibližně 21 000 osob.
(741)
Šetření prokázalo, že výrobní odvětví Unie utrpělo v období šetření podstatnou újmu způsobenou subvencovaným dovozem z ČLR. Je třeba připomenout, že se řada ukazatelů újmy během posuzovaného období vyvíjela záporně. Významně byly dotčeny zejména ukazatele újmy týkající se finanční situace spolupracujících výrobců v Unii, jako je ziskovost, peněžní tok a návratnost investic. Výrobci modulů a článků v Unii byli v roce 2011 a v období šetření fakticky ztrátoví. V důsledku toho byli někteří výrobci v Unii již nuceni uzavřít svá výrobní zařízení, a ostatní se potýkali s platební neschopností. Pokud by nebyla přijata opatření, jeví se další zhoršení situace výrobního odvětví Unie jako velmi pravděpodobné.
(742)
Očekává se, že přijetí vyrovnávacích opatření obnoví spravedlivé obchodní podmínky na trhu Unie a výrobnímu odvětví Unie umožní přizpůsobit ceny obdobného výrobku tak, aby zohledňovaly výrobní náklady, a zlepší tak jeho ziskovost. Lze rovněž očekávat, že přijetí vyrovnávacích opatření umožní výrobnímu odvětví Unie získat zpět alespoň část podílu na trhu, o nějž přišlo v průběhu posuzovaného období, což bude mít kladný dopad na jeho celkovou finanční situaci. Výrobnímu odvětví Unie by rovněž měl být umožněn lepší přístup ke kapitálu a další investice do výzkumu, vývoje a inovací na fotovoltaickém trhu. A konečně, šetření také poukázalo na možné obnovení podnikatelské činnosti výrobců v Unii, kteří byli v důsledku tlaku ze strany čínského dovozu nuceni zastavit výrobu. Celkově by podle tohoto scénáře bylo zajištěno nejen stávajících 21 000 pracovních míst ve výrobním odvětví Unie (v období šetření), ale existovala by i reálná vyhlídka na další rozšíření výroby a zvýšení zaměstnanosti.
(743)
Pokud by opatření přijata nebyla, lze očekávat, že dojde k další ztrátě podílu na trhu s dalším zhoršením ziskovosti výrobního odvětví Unie. To by bylo z krátkodobého a střednědobého hlediska neudržitelné. V důsledku toho by kromě velkého počtu výrobců v Unii, kteří byli již z trhu vytlačeni, i další výrobci mohli být vystaveni platební neschopnosti, což by z krátkodobého a střednědobého hlediska vedlo k pravděpodobnému zániku výrobního odvětví Unie s následným závažným dopadem na stávající pracovní místa.
(744)
Některé zúčastněné strany zpochybnily názor, že bude mít výrobní odvětví Unie z jakýchkoliv vyrovnávacích opatření prospěch, a tvrdili, že i) opatření sníží poptávku po fotovoltaických výrobcích v Unii, a výrobní odvětví Unie proto nebude moci zvýšit svůj prodej, ii) výrobní odvětví Unie disponuje malými výrobními zařízeními, a není proto schopno uspokojit poptávku po určitých typech zařízení, jako jsou komerční střešní a velká pozemní zařízení, iii) výrobci v Unii nejsou „financovatelní“, iv) uložení cel na články ve skutečnosti zvýší výrobní náklady výrobců modulů v Unii, kteří tak u spotřebitelů ztratí na atraktivitě, v) v případě podstatného poklesu dovozu z ČLR velmi pravděpodobně využijí jeho nízkého objemu výrobci z jiných třetích zemí.
(745)
Pokud jde o tvrzení, že opatření sníží poptávku po fotovoltaických výrobcích v Unii, a výrobní odvětví Unie proto nebude moci zvýšit svůj prodej, je třeba podotknout, že strany neposkytly žádné ověřitelné důkazy o existenci přímé souvislosti mezi přijetím opatření a snížením poptávky po fotovoltaických výrobcích, na niž mělo v průběhu let vliv několik faktorů.
(746)
Jako odpověď na tvrzení, že výrobní odvětví Unie má malá výrobní zařízení, a není proto schopno uspokojit poptávku po určitých typech zařízení, jako jsou komerční střešní a velká pozemní zařízení, je třeba poznamenat, že šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie je schopno dodávat jak komerční a průmyslová zařízení (mezi 40 kW a 1 MW), tak zařízení pro užitkový segment trhu (1 MW a 10 MW). Šetření navíc neodhalilo, že by výrobky dodané různými výrobci nemohly být použity ve stejném projektu. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(747)
Tvrzení, že výrobní odvětví Unie nebude mít z opatření prospěch, jelikož výrobci v Unii nejsou „financovatelní“, a že investiční fondy by neakceptovali financování projektů, které používají moduly vyrobené v EU, nebylo podložené. V každém případě se očekává, že přijetí opatření obnoví spravedlivé tržní podmínky, které by měly poskytnout jistotu investorům, včetně investorů z bankovního sektoru, pokud jde o schopnost výrobního odvětví Unie vytvářet životaschopné projekty. Z těchto důvodů byl tento argument zamítnut.
(748)
Pokud jde o tvrzení, že uložení cel na články ve skutečnosti zvýší výrobní náklady výrobců modulů v Unii, kteří tak ztratí u spotřebitelů na atraktivitě, není sice vyloučeno, že k určitému zvýšení cen po uložení cel dojde, je však nutno rovněž uvážit, že z veřejně dostupných zdrojů vyplývá, že cenový trend u modulů a článků směřuje dolů. Proto, i když se náklady mohou v důsledku opatření zvýšit, mohl by celkový trend snižování cen mít za následek nižší náklady na moduly. Příslušní výrobci se mohou rovněž rozhodnout, že si budou obstarávat články v Unii, a již ne v ČLR. A konečně se očekává, že přijetí opatření zvýší využití kapacity u výrobců článků v Unii, což zvýší úspory z rozsahu, a následně povede ke snížení nákladů. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(749)
Argument, že v případě podstatného poklesu čínského dovozu po přijetí opatření využijí této příležitosti spíše než výrobní odvětví Unie s největší pravděpodobností jiné třetí země, nebyl v průběhu šetření potvrzen. Při šetření nebyly zjištěny žádné jednoznačné náznaky toho, že by jiné třetí země masivně směrovaly svůj vývoz na trh Unie, a to zejména s ohledem na pravděpodobné rozšíření trhů jiných třetích zemí, zejména v Asii, jak předpokládají veřejně dostupné zdroje. Konečně, neexistují důkazy o tom, že i kdyby se dovoz z ostatních třetích zemí zvýšil v důsledku poklesu čínského dovozu, výrobní odvětví Unie by nebylo schopno soutěžit s dovozem z těchto zemí.
(750)
V reakci na poskytnutí konečných informací některé strany tvrdily, že není realistické očekávat vznik udržitelného výrobního odvětví Unie pro výrobu modulů a článků, protože neexistuje rozumný investor, jenž by investoval do výrobců v Unii, kteří údajně trpí nepříznivou nákladovou strukturou, a nemohou tudíž vyrábět za konkurenceschopné ceny. Šetření nepotvrdilo, že by výrobní odvětví Unie trpělo nepříznivou nákladovou strukturou, jak je vysvětleno ve 202. a 203. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Proto by neexistence subvencovaného dovozu a větší využití výrobních kapacit přinesly úspory z rozsahu a umožnily vznik udržitelného výrobního odvětví Unie. Na základě výše uvedeného byl tento argument odmítnut.
(751)
Jedna dotčená strana tvrdila, že poptávka v Unii je ovlivněna vývojem zaručených výkupních cen a očekávaná návratnost investic poskytnutých investory je vázána na tento vývoj. Tvrdila zejména, že pokud se zvýší ceny v Unii v důsledku uložení cel a zaručené výkupní ceny nebudou odpovídat tomuto zvýšení, sníží se poptávka a výrobní odvětví Unie nebude mít z cel prospěch.
(752)
V reakci na výše uvedené tvrzení je třeba podotknout, navzdory souvislosti mezi úrovní zaručených výkupních cen a poptávkou po instalaci fotovoltaických systémů, že z důkazů shromážděných během šetření vyplývá, že poptávka bude v budoucnosti stále méně závislá na zaručených výkupních cenách a jiných režimech podpory, neboť u určitých typů zařízení již pravděpodobně bylo dosaženo cenové parity. Kromě toho by očekávaná návratnost investic měla být založena na spravedlivých tržních cenách. A konečně, není sice vyloučeno, že po přijetí opatření může dojít k určitému zvýšení cen, je však třeba poznamenat, že z veřejně dostupných zdrojů vyplývá, že celkový cenový trend směřuje dolů. Tento argument byl proto odmítnut.
(753)
Zúčastněné strany poukázaly na to, že vzhledem k tomu, že se poptávka po solárních panelech řídí režimy podpor, zejména zaručenými výkupními cenami, a úrovní cen elektřiny pro konečného spotřebitele (která určuje cenovou paritu sítě), cenová pružnost poptávky může být velmi vysoká. Je sice pravda, že významný nárůst cen může vést k významnému snížení poptávky z důvodu zvláštní povahy trhu, kterou tyto zúčastněné strany zdůraznily, avšak uvedené tvrzení je nutno odmítnout, protože je velmi nepravděpodobné, že opatření způsobí podstatné zvýšení cen, a to z následujících důvodů. Za prvé, všechny dostupné zdroje potvrzují, že významné klesání cen dotčeného výrobku během období šetření a od konce období šetření do současnosti bude pokračovat. Za druhé, hospodářský účinek závazku, který Komise přijala, spočívá v tom, že čínští vyvážející výrobci budou dodávat výrobek za minimální dovozní cenu nižší než 60 c/W, tedy výrazně levněji, než je cena, která byla zjištěna v průběhu období šetření, a v objemu, který zhruba odpovídá jejich současnému podílu na trhu. Při této cenové úrovni je velice nepravděpodobné, že poptávka významně poklesne, neboť tato cenová úroveň zajišťuje dostatečnou poptávku jak v rámci současné úrovně podpory poskytované v režimech podpory, tak podle současných úrovní cenové parity. Kromě toho se očekává, že ceny elektřiny pro konečné spotřebitele porostou, zatímco cena dotčeného výrobku bude klesat. Prostřednictvím vzorce indexace uvedený závazek zajišťuje, že bude další pokles cen dotčeného výrobku zohledněn v minimální dovozní ceně. Tyto argumenty je proto nutno odmítnut.
(754)
Několik zúčastněných stran tvrdilo, že zájem výrobního odvětví Unie není významný, jelikož přidaná hodnota vytvořená předcházejícími a navazujícími výrobními odvětvími je mnohem významnější než přidaná hodnota vytvořená výrobním odvětvím Unie v hodnotovém řetězci odvětví fotovoltaiky. O skutečnosti, že různé segmenty v odvětví fotovoltaiky mají odlišnou přidanou hodnotu, není pochyb. Při šetření bylo zjištěno, že výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu způsobenou nekalými obchodními praktikami. Někteří výrobci v Unii již byli skutečně nuceni ukončit činnost, a pokud by opatření nebyla přijata, jeví se další zhoršení situace jako nevyhnutelné. Jelikož spolu všechny segmenty v odvětví fotovoltaiky úzce souvisejí, ukončení výroby v Unii by poškodilo celé toto odvětví, které by se tak stalo zcela závislým na externích dodávkách. Proto, a také z důvodů zabezpečení dodávek, byl tento argument odmítnut.
(755)
V reakci na poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana zopakovala tvrzení, že přidaná hodnota vytvořená předcházejícími a navazujícími výrobními odvětvími je ve srovnání s přidanou hodnotou vytvořenou výrobním odvětvím Unie u dotčeného výrobku relevantní, pokud jde o otázku, zda mají být uložena vyrovnávací cla. V tomto ohledu se potvrzuje, že při posuzování zájmu Unie orgány Společenství vážily pozitivní a negativní důsledky, které mohou cla mít pro různé hospodářské subjekty. Opatření budou mít na jedné straně omezený dopad na předcházející a navazující výrobní odvětví, a na straně druhé poskytnou výrobnímu odvětví Unie možnost zotavit se ze subvencování působícího újmu.
(756)
Jedna strana zpochybnila počet pracovních míst, která by přijetí opatření zajistilo. Tvrdila, že výrobní odvětví Unie zaměstnává asi 6 000 osob, a nikoli 25 000, jak je uvedeno v 229. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení.
(757)
Na podporu tohoto tvrzení však nebyly poskytnuty žádné důkazy, a proto bylo odmítnuto. Je jasné, že vzhledem k vyloučení destiček z definice výrobku dosáhla zaměstnanost ve výrobním odvětví Unie během období šetření zhruba 21 000 zaměstnanců. Dotčené strany nepředložily žádný důkaz o tom, že by se počet zaměstnanců v odvětví Unie po období šetření významně změnil.
(758)
Závěrem lze říci, že šetření prokázalo, že výrobní odvětví Unie utrpělo subvencovaným dovozem z ČLR, který znemožnil návratnost investic prostřednictvím ziskového prodeje, podstatnou újmu. Očekává se, že přijetí opatření obnoví spravedlivé obchodní podmínky na trhu Unie a umožní výrobnímu odvětví Unie soutěžit za rovných podmínek. Pravděpodobný pokles dovozu z ČLR by měl umožnit výrobnímu odvětví Unie, aby zvýšilo svůj prodej v Unii, a tím v krátkodobém horizontu lépe využilo dostupné výrobní kapacity. To zase může přinést úspory z rozsahu. Ačkoliv je možné, že se ceny obdobného výrobku v důsledku přijatých opatření na krátké časové období zvýší, celkový sestupný cenový vývoj bude pravděpodobně zachován také díky, na jedné straně, dalšímu snížení nákladů na výrobu výrobku, který je předmětem šetření, a na druhé straně díky konkurenčnímu tlaku ze strany výrobců z třetích zemí, kteří budou na trhu Unie rovněž soutěžit.
(759)
Byl proto učiněn závěr, že přijetí vyrovnávacích opatření by bylo v zájmu výrobního odvětví Unie.
6.3. Zájem dovozců, kteří nejsou ve spojení
(760)
Jak je uvedeno ve 26. bodě odůvodnění výše, situace dovozců zařazených do vzorku byla podrobena analýze.
(761)
Během období šetření se činnost čtyř spolupracujících dovozců, kteří nejsou ve spojení, v souvislosti s dotčeným výrobkem pohybovala celkově od 60 % do 100 % jejich celkového podnikání. Kromě toho čtyři spolupracující dovozci, kteří nejsou ve spojení, dováželi z ČLR od 16 % do 100 % svého celkového dovozu modulů, přičemž pouze jeden dovážel výhradně z dotčené země. Ziskovost těchto čtyř spolupracujících dovozců v souvislosti s dotčeným výrobkem v období šetření činila v průměru 2,3 %.
(762)
Bylo předloženo tvrzení, že přijetí opatření týkajících se dotčeného výrobku negativně ovlivní podnikatelskou činnost dovozců. Za prvé by uložení cel nevedlo k vyloučení veškerého dovozu z ČLR. Za druhé, i když lze očekávat, že se přijetí opatření může negativně odrazit na finanční situaci dovozců dovážejících pouze z ČLR, vzhledem k možnému růstu dovozu z jiných třetích zemí by dovozci, kteří čerpají ze zdrojů v ČLR, měli být schopni své dodavatelské zdroje změnit.
(763)
Jedna zúčastněná strana namítala, že dopad cel na dovozce, kteří nejsou ve spojení, byl podceněn, jelikož nejsou žádné bezprostředně dostupné alternativní zdroje dodávek, které by mohly nahradit čínský dovoz dotčeného výrobku, pokud budou opatření přijata, a že vzhledem ke skutečnosti, že hlavní produkce pochází z ČLR, je změna zdroje dodávek obtížná a měla by za následek další významné náklady.
(764)
V této souvislosti je třeba připomenout, že přijetí opatření by nemělo mít za následek ukončení dovozu dotčeného výrobku z ČLR. Ze šetření vyplynulo, že možné snížení dovozů z ČLR bude mít dopad zejména na ty dovozce, kteří dotčený výrobek získávají výhradně z ČLR, což je případ pouze pro jednoho ze čtyř spolupracujících dovozců, kteří nejsou ve spojení. Pokud jde o dopad opatření na finanční situaci dovozců, kteří nejsou ve spojení, není vyloučeno, že by mohl být negativní, ale byl učiněn závěr, že bude z velké části záviset na tom, jak budou schopni změnit zdroje dodávek, nebo přinejmenším částečně přenést případné zvýšení cen na své zákazníky. Pro provozovatele dovážející výrobek rovněž z jiných zdrojů než z ČLR nebo dovážející i jiné výrobky než dotčený výrobek bude negativní dopad ještě omezenější. Komise se proto domnívá, že i když je negativní dopad na dovozce dotčeného výrobku pravděpodobný, bude v průměru omezený.
(765)
Jeden dovozce, který není ve spojení, tvrdil, že je zapotřebí značné pracovní doby a finančních investic před přijetím výrobků od nového dodavatele. V tomto ohledu bylo v odpovědi na konečné informace učiněno prohlášení, že inspekčnímu týmu byly v době inspekce na místě předloženy příslušné důkazy o požadavcích na dlouhé testování, jež musí dovozce uskutečnit předtím, než se rozhodne pro dodávky od konkrétního vývozce.
(766)
Uznává se, že založení nového vztahu mezi dovozcem a dodavatelem může znamenat dodatečné náklady a časové investice (např. při testování výrobku). To však nepřevažuje potřebu obnovit spravedlivou hospodářskou soutěž na trhu. Zároveň se změna dodavatelů považuje za obvyklé riziko, se kterým se v profesní činnosti dovozce počítá a které vyplývá z toho, že se fotovoltaický trh vyvíjí, a tudíž se na něm odehrávají neustálé změny (např. úpadky, konsolidace), jež s sebou přinášejí nutnost přejít k novým dodavatelům. Kromě toho lze předpokládat, že nové typy modulů, které neustále přicházejí na trh (např. s novými hodnotami účinnosti), rovněž vyžadují testování. V tomto ohledu se testování nového výrobku (a to i od stejného dodavatele) jeví spíše normální, nikoli neobvyklá činnost. Tento argument se proto zamítá.
(767)
V reakci na poskytnutí konečných informací zopakovaly dvě strany tvrzení, že zájmy dovozců, kteří nejsou ve spojení, nebyly řádně zváženy. Jedna strana tvrdila, že z důvodu neposkytnutí nedůvěrného znění odpovědí dodatečně spolupracujících dovozců na dotazníky neměly strany možnost řádného posouzení. Zpochybnila posouzení Komise, pokud jde o možnost, že vzroste dovoz do Unie z jiné třetí země, což umožní dovozcům změnit své dodávky, na základě tvrzení, že jiné třetí trhy závratně rostou. V tom smyslu strana tvrdila, že takový předpoklad je v rozporu se závěrem uvedeným v 749. bodě odůvodnění výše, tj. že dovozy z jiných třetích zemí nebudou masivní. Další strana vznesla dotaz, zda Komise dodržela zásadu zákazu diskriminace, jelikož výrobci v Unii byli v posouzení Komise upřednostněni před jinými hospodářskými subjekty.
(768)
Za prvé se potvrzuje, že nedůvěrná znění odpovědí na dotazník obdržených po vyhlášení prozatímního antidumpingového nařízení od dalších spolupracujících dovozců byla založena do spisu přístupného zúčastněným stranám k nahlédnutí. Za druhé není žádný rozpor mezi předpoklady, že dovoz z jiných třetích zemí může v reakci na nižší dovoz z ČLR vzrůst a že by toto zvýšení nemělo být masivní s ohledem na rostoucí poptávku po instalacích fotovoltaických systémů na celém světě. Současně, jelikož se očekává, že výrobní odvětví Unie znovu získá určitý podíl na trhu, který dříve ovládaly výrobky z ČLR, nelze vyloučit určité ztráty obchodních příležitostí pro dovozce, kteří nejsou ve spojení. Je však zjištěno, že se očekává další dlouhodobý růst celkového objemu fotovoltaického trhu, jelikož na více a více místech se dosahuje cenové parity. Nakonec je třeba objasnit, že podobně jako ve všech šetřeních týkajících se ochrany obchodu, zatímco situace výrobního odvětví Unie byla posuzována s cílem zjistit, zda mu byla způsobena podstatná újma v důsledku subvencovaného dovozu, v rámci analýzy zájmu Unie byl posouzen zájem výrobního odvětví Unie na rovnoprávném základě s ostatními hospodářskými subjekty včetně dovozců, kteří nejsou ve spojení. Je rovněž zapotřebí upřesnit, že šetření, zda výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu, či nikoli, je upraveno zejména čl. 8 odst. 4 základního nařízení, který stanoví minimální normy takového šetření. Zájem Unie se analyzuje pouze tehdy, když bylo v souladu s normami stanovenými v článku 31 základního nařízení skutečně určeno subvencování působící újmu. V důsledku toho se mělo za to, že pravděpodobný negativní dopad opatření na některé dovozce, zejména ty, kteří pořizují výrobky výhradně z ČLR, nepřevažuje pozitivní přínos opatření pro výrobní odvětví Unie a střednědobé a dlouhodobé přínosy pro fotovoltaický trh Unie, které vyplývají ze spravedlivé hospodářské soutěže.
(769)
Proto byl vyvozen závěr, že přijetí opatření na navržené úrovni může mít určitý negativní dopad na situaci dovozců dotčeného výrobku, kteří nejsou ve spojení.
6.4. Zájem hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce
(770)
Hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce působí hlavně v oblasti výroby surovin a výroby a montáže výrobních zařízení pro výrobu výrobku, který je předmětem šetření. Od hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce bylo obdrženo osm odpovědí na dotazníky. Uskutečnily se dvě inspekce na místě, a to u jednoho výrobce surovin a jednoho výrobce výrobních zařízení.
(771)
Podíl činnosti těchto osmi spolupracujících hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce, jež souvisela s výrobkem, který je předmětem šetření, na jejich celkové činnosti byl během období šetření celkově různý a pouze u jedné z těchto spolupracujících společností představoval 100 % její podnikatelské činnosti, zatímco u ostatních se pohyboval mezi 6 % a 80 %. V průměru činnost související s dotčeným výrobkem během období šetření představovala přibližně 41 % celkové činnosti spolupracujících hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce. Pokud jde o pracovní místa, zaměstnávalo těchto osm spolupracujících hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce v období šetření přibližně 4 200 osob. Ziskovost byla různá podle segmentu a podle jednotlivých společností, od vysoké míry až po mírně zápornou míru ziskovosti. Šetření ukázalo, že tyto hospodářské subjekty se zápornou ziskovostí byly negativně dotčeny zhoršenou situací výrobního odvětví Unie, neboť někteří z odběratelů, které ztratily, byli výrobci výrobku, který je předmětem šetření, v Unii, a poklesem spotřeby. Po vyloučení destiček z definice výrobku by výrobci tohoto výrobku v Unii měly mít prospěch z uložení cla, jelikož se očekává, že výrobní odvětví Unie zvýší svoji výrobu článků a modulů.
(772)
Prodeje hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce v Unii se uskutečňovaly v rámci Unie, do ČLR a jiných třetích zemí. Teritoriální rozdělení objemu prodeje v období šetření v průměru odpovídalo přibližně 20 % prodeje v rámci Unie, téměř 50 % směřovalo do Číny a přibližně 30 % do jiných třetích zemí.
(773)
Některé strany z odvětví na počátku výrobního řetězce tvrdily, že uložení vyrovnávacích opatření by negativně ovlivnilo jejich podnikatelské činnosti, neboť ČLR je jejich hlavním vývozním trhem. Bylo uváděno, že cla by výrazně omezila dovoz dotčeného výrobku z ČLR do Unie, a v důsledku toho by ČLR omezila dovoz polykrystalického křemíku a výrobního zařízení z Unie. V důsledku toho by hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce z Unie údajně musely omezit rozsah svých podnikatelských činností a snížit zaměstnanost.
(774)
Je třeba podotknout, že cílem cla není vyloučit čínský dovoz dotčeného výrobku, ale obnovit spravedlivé podmínky na trhu. Čínský dovoz by tak měl i nadále v určité míře zásobovat trh Unie, ale za přiměřené ceny. Ostatně šetření ukázalo, že hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce z Unie působí celosvětově na různých vnitrostátních trzích, a proto nejsou závislí výlučně na svém vývozu do ČLR. Lze tedy důvodně předpokládat, že na globálním fotovoltaickém trhu budou hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce z Unie pravděpodobně schopny případný pokles vývozu do ČLR nahradit vývozem na ostatní trhy, které v souladu s očekáváními veřejně dostupných studií o trzích mají růst. V každém případě se na čínském fotovoltaickém trhu již nyní projevuje značný nadbytek výrobní kapacity, a proto je sporné, zda by výrobci strojních zařízení v Unii z krátkodobého a střednědobého hlediska byli schopni prodávat v ČLR mnohem více výrobního zařízení.
(775)
Zúčastněné strany argumentovaly tím, že většina vstupů do hodnotového řetězce v odvětví fotovoltaiky pochází z Unie a že tato výhodná situace může skončit, pokud budou uložena cla. V reakci na poskytnutí konečných informací jedna strana upozornila na to, že z opatření v tomto případě mohou vyplývat další opatření, která ČLR může přijmout vůči výrobkům Unie.
(776)
V tomto ohledu se očekává, že bude čínský dovoz nadále zásobovat trh Unie i po uložení cel. Kromě toho různé veřejně dostupné zdroje v odvětví fotovoltaiky (např. výhled pro celosvětový fotovoltaický trh na období 2013-2017 vydaný asociací EPIA) předpovídají, že možné snížení poptávky v Unii by mělo být pouze krátkodobé (v letech 2013 a 2014) a že se spotřeba v Unii v následujících letech opět zvýší. Kromě toho řešení nekalých obchodních praktik s největší pravděpodobností umožní posilování udržitelného růstu na fotovoltaickém trhu v Unii ve střednědobém a dlouhodobém horizontu, z čehož budou mít prospěch všechny hospodářské subjekty v Unii. A konečně, pokud jde o argument o možných odvetných opatřeních ČLR v reakci na opatření v tomto případě, je třeba připomenout, že ČLR stejně jako ostatní členské státy WTO může zahájit šetření týkající se ochrany obchodu pouze v odůvodněných případech a jakékoli takové šetření musí být v souladu s přísnými pravidly WTO. Komise monitoruje jakékoli takové šetření s cílem zajistit, aby byla dodržována pravidla WTO. Tento argument byl proto odmítnut.
(777)
Některé strany zpochybnily tvrzení, že snížení vývozu hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce v odvětví fotovoltaiky v Unii směrem do ČLR může být vyrovnáno vývozem na jiné trhy, a uvedly, že clo způsobí pokles celosvětové poptávky po výrobku.
(778)
V této souvislosti je především třeba poznamenat, že se neočekává, že by se čínský dovoz v důsledku uložení cel zcela zastavil. Kromě toho z informací shromážděných během vyšetřování nevyplývá existence jakéhokoli vztahu mezi vývojem dovozu z ČLR na trh Unie a vývozem z ČLR na ostatní trhy. Mimo to veřejně dostupné zdroje, například výhled pro celosvětový fotovoltaický trh na období 2013-2017 vydaný asociací EPIA, předpokládají, že fotovoltaický trh v celosvětovém měřítku v příštích letech poroste. Pokud jde o čínský fotovoltaický trh, existují náznaky, že domácí spotřeba v ČLR se značně zvýší (jak předpokládá např. EPIA). S ohledem na výše uvedené se neočekává, že by vývoz hospodářských subjektů Unie na počátku výrobního řetězce směrem do ČLR v důsledku přijatých opatření výrazně poklesl.
(779)
Je třeba rovněž poznamenat, že snížení poptávky v Unii v letech 2013 a 2014 může mít negativní dopad na hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce. Ten však nelze spojovat, alespoň z jeho větší části, s cly. Navíc, pokud jde o výrobce strojního zařízení pro odvětví fotovoltaiky v Unii, vzhledem ke značné volné kapacitě v ČLR je nepravděpodobné, že by jejich vývoz do ČLR mohl významně vzrůst, a to ani v případě, že čínští výrobci zvýší objem výroby. A konečně, údaje shromážděné během šetření naznačují, že by výrobce strojního zařízení mohl ovlivnit též čínský 12. pětiletý plán pro solární fotovoltaické odvětví, který předpokládá, že do roku 2015 bude 80 % výrobního zařízení pro články pocházet z ČLR. Pokud bude této změny dosaženo v souladu s pravidly WTO, může to také dále omezit možnost výrobců strojních zařízení v Unii soutěžit na čínském trhu. Výše uvedené tvrzení bylo proto odmítnuto.
(780)
V odpovědi na konečné informace čínská vláda tvrdila, že 12. pětiletý plán pro solární fotovoltaické odvětví uvádí pouze některé obecné zásady, které nejsou závazné, neboť se nepočítá s žádnými pravomocemi k jejich prosazování, a že by tento plán proto neměl být považován za náznak toho, že budou možnosti výrobců strojních zařízení v Unii soutěžit na čínském trhu omezené. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že čínská vláda zahrnula odvětví fotovoltaiky mezi strategická odvětví 12. pětiletého plánu a rovněž vydala zvláštní plán pro solární fotovoltaické odvětví. V tomto plánu čínská vláda vyjádřila podporu „hlavním podnikům“ a „klíčovým podnikům“ a zavázala se, že bude „podporovat provádění různých politik na podporu fotovoltaiky“ a „vypracuje celkovou přípravu podpůrných politik pro průmysl, finance, zdanění…“. Kromě toho, jelikož uvedený plán obsahuje základní směrnice, kterých má čínský průmysl dosáhnout během období pěti let, má hluboký dopad na podnikatelské prostředí, a to jak v ČLR, tak v zemích, které s ČLR obchodují. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je zřejmé, že plán omezuje možnost výběru čínských výrobců článků a konkurenční tlak výrobců v Unii, kteří vyrábějí výrobní zařízení vyvážené na čínský trh. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(781)
Jeden spolupracující výrobce surovin zpochybnil vyhlídky na jiné trhy jako náhradu za sníženou výrobu na čínském trhu, a to s ohledem na významnou instalovanou výrobní kapacitu v Číně, kterou by nebylo možné snadno vybudovat jinde. Toto tvrzení se odmítá, neboť neexistují žádné informace o údajném snížení výroby na čínském trhu.
(782)
Jedna ze zúčastněných stran zpochybnila počet zaměstnanců v navazujícím odvětví, citovaný ve 236. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení. Je třeba objasnit, že počet 4 200 zaměstnanců se vztahuje pouze na spolupracující hospodářské subjekty na počátku výrobního řetězce, jako jsou výrobci zařízení a dodavatel polykrystalického křemíku, a to na základě jejich odpovědí na dotazník, a nikoli na celé odvětví.
(783)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se vyvozuje závěr, že dopad vyrovnávacích opatření na výrobce strojního zařízení by nebyl významný, avšak dopad na dodavatele surovin, s ohledem na možné snížení jejich prodeje do Číny, z krátkodobého hlediska negativní být může.
6.5. Zájem hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie
(784)
Hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie jsou činné především v navrhování projektů, marketingu, komunikaci a montáži fotovoltaických zařízení. Na dotazníky pro navazující subjekty Komise obdržela třináct odpovědí od navazujících subjektů, z toho 7 od provozovatelů, jejichž činnost se přímo týká obdobného výrobku (tj. společnosti připravující projekty a montážní firmy), a šest od poskytovatelů služeb v odvětví fotovoltaiky (logistiky, dopravy, vztahů s veřejností atd.), tj. od provozovatelů, jejichž činnost není v přímé souvislosti s výrobkem, který je předmětem šetření. Tyto odpovědi na dotazník zahrnovaly odpovědi od jednoho dovozce, který není ve spojení a který byl nakonec považován za navazující subjekt, neboť jeho hlavní činností je montáž (viz 25. bod odůvodnění).
(785)
Ve 242. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení bylo zjištěno, že podíl činnosti hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie (montážních společností a společností připravujících projekty), která souvisí s výrobkem, který je předmětem šetření, na jejich celkové činnosti je celkově různý. V průměru v šetřeném období představoval tento podíl 41 %. Ziskovost spolupracujících hospodářských subjektů v souvislosti s výrobkem, který je předmětem šetření, v období šetření činila v průměru 11 %. Pokud jde o pracovní místa, v období šetření zaměstnávalo těchto sedm spolupracujících hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie přibližně 550 osob.
(786)
Několik stran zpochybnilo reprezentativnost údajů týkajících se hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie o obratu, ziskovosti a zaměstnanosti, které Komise odvodila z odpovědí na dotazníky od sedmi navazujících subjektů. Aliance AFASE předložila „průzkum“ provedený mezi svými členy (montážními firmami), který prokázal, že podnikatelská činnosti v odvětví fotovoltaiky je pro většinu montážních firem hlavním zdrojem příjmů. AFASE dále uváděla, že navazující hospodářské subjekty, zejména montážní společnosti, na rozdíl od zjištění uvedených ve 242. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení, se pohybují pouze v jednociferném ziskovém rozpětí, které neumožňuje absorpci jakýchkoli cel.
(787)
Pokud jde o reprezentativnost údajů použitých v prozatímním antidumpingovém nařízení, Komise použila všechny údaje poskytnuté těmito navazujícími subjekty, které vyplnily zvláštní dotazník, jakož i podání předložená aliancí AFASE, jak je vysvětleno v 737. bodě odůvodnění výše.
(788)
Pokud jde o tvrzení, že podnikání v odvětví fotovoltaiky je pro montážní společnosti hlavním zdrojem příjmů, další analýza odpovědí na dotazníky, které zaslalo sedm navazujících subjektů (montážní společnosti a společnosti připravující projekty), potvrdila, že činnosti, které se přímo týkají obdobného výrobku, který je předmětem tohoto šetření, představují v průměru přibližně 42 % celkové činnosti těchto subjektů a ziskovost dosahuje v průměru 11 %. Zohlední-li se však i jejich další aktivity (nesouvisející přímo s výrobkem, který je předmětem tohoto šetření), jejich celkový význam se u tří ze sedmi subjektů výrazně zvyšuje. V důsledku toho se příslušný poměr během období šetření pohybuje v rozmezí od přibližně 45 % až do 100 %. Kromě toho u sedmi subjektů (montážních firem a společností připravujících projekty) dosahuje ziskovost činností v odvětví fotovoltaiky, včetně činností, jež nejsou přímo spojené s výrobkem, který je předmětem šetření, v průměru 9 %. Pokud jde o zaměstnanost, činnosti v odvětví fotovoltaiky, včetně činností, jež nejsou přímo spojeny s výrobkem, který je předmětem šetření, představují u těchto sedmi subjektů v období šetření zhruba 660 pracovních míst na plný úvazek. Kromě fotovoltaických projektů a montáží byly tyto subjekty rovněž aktivní v oblasti montáží zařízení pro využití větrné energie a výroby elektrických zařízení.
(789)
Má se za to, že veškerý dopad opatření na navazující hospodářské subjekty musí být především posouzen s ohledem na jejich činnost přímo související s výrobkem, který je předmětem šetření, jejíž ziskovost v období šetření dosahovala v průměru 11 %. I kdyby však byl posouzen na základě celkové činnosti v odvětví fotovoltaiky, jež nesouvisí přímo s výrobkem, který je předmětem tohoto šetření, závěry se výrazně nezmění, neboť celkově různé zohledněné faktory, konkrétně ziskovost a možnost absorbovat část cla, příliš nekolísají (ziskovost klesne z průměrných 11 % na průměrných 9 %). V reakci na poskytnutí konečných informací jedna strana, v jejíchž prostorách Komise uskutečnila inspekční návštěvu, zpochybnila reprezentativnost závěrů o ziskovosti montážních firem a navrhovatelů projektů, které jsou v tomto ohledu údajně založeny pouze na jediné transakci. Tento argument se zamítá, neboť Komise vypočítala ziskovost hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie na základě všech údajů předložených těmito subjekty v jejich odpovědích na dotazník.
(790)
Pokud jde o průzkum provedený aliancí AFASE mezi jejími členy, je především třeba poznamenat, že všechny subjekty měly příležitost se přihlásit na počátku šetření a odpovědět na zvláštní dotazník určený navazujícím subjektům, který obsahoval žádost o nezbytné informace pro posouzení dopadu cel na tyto subjekty. Za druhé, v průzkumu nebyla uvedena totožnost montážních firem, což znemožnilo ověření např. relevance a spolehlivosti poskytnutých údajů. Za třetí, vzhledem k tomu, že řada otázek vznesených v tomto průzkumu se týkala schopnosti montážních firem absorbovat případná cla, postrádal průzkum jakýkoliv odkaz na zisk dosažený těmito společnostmi v období šetření, a tedy chyběl důležitý prvek pro hodnocení dopadu opatření. V důsledku toho nelze z uvedeného průzkumu vyvodit žádné smysluplné závěry.
(791)
Byl vznesen argument, že opatření nejsou v zájmu Unie, neboť zvýší cenu modulů, což odradí konečné uživatele/spotřebitele od toho, aby si tato zařízení pořizovali. Následně by hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie měly mnohem méně zakázek a musely by činnost svých podniků omezit. Toto hodnocení vycházelo ze studie zveřejněné výzkumným ústavem Prognos o možné ztrátě pracovních míst, jež byla předložena v průběhu šetření. Uvedená studie předpovídá, že v případě uložení cel bude ohrožena velká většina pracovních míst na fotovoltaickém trhu EU. Studie staví na odhadu asociace EPIA, podle něhož celkový počet přímých pracovních míst existujících v roce 2011 na všech úrovních fotovoltaického trhu Unie, včetně výrobců v Unii, dovozců, hospodářských subjektů na počátku výrobního řetězce a hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie, činí 265 000 pracovních míst. Studie ústavu Prognos, která jako výchozí bod používá odhad celkového počtu přímých pracovních míst v oblasti fotovoltaiky z roku 2011, dochází k závěru, že v závislosti na výši cla bude během tří let ztraceno až 242 000 pracovních míst z celkového počtu 265 000 pracovních míst. K většině ztrát pracovních míst údajně dojde na navazujícím trhu, který podle údajů ústavu Prognos v roce 2011 zaměstnával přibližně 220 000 osob.
(792)
Šetření výše uvedený scénář nepotvrdilo a poukázalo na to, že na fotovoltaickém trhu Unie existoval v roce 2011, během období šetření a v roce 2012 mnohem menší počet přímých pracovních míst.
(793)
Šetření v první řadě vyvolalo pochybnosti o správnosti celkového počtu přímých pracovních míst v oblasti fotovoltaiky odhadovaného asociací EPIA. Zejména při inspekci na místě provedené v EPIA se ukázalo, že podklady, jež vedly k závěru o 265 000 pracovních místech, byly nepřesné a takový závěr neumožňovaly. Informace získané při inspekci na místě ve skutečnosti ukazují, že počet přímých pracovních míst v oblasti fotovoltaiky vypočítaný pro rok 2011 by vykazoval statistickou odchylku až 20 %. Uvedený odhad navíc zahrnuje zaměstnanost v jiných evropských zemích mimo Evropskou unii a zaměstnanost související s výrobkem z tenkého filmu, na který se toto šetření nevztahuje.
(794)
Je třeba vyjasnit, že statistická odchylka 20 % u celkového počtu přímých pracovních míst v odvětví fotovoltaiky podle odhadu Evropské asociace fotovoltaického průmyslu, která může platit nahoru i dolů, vyšla najevo během inspekce na místě u asociace EPIA. Ukazuje se, že je obtížné určit přesný číselný údaj o zaměstnanosti v navazujícím odvětví, neboť je k dispozici jen málo zdrojů, často protichůdných, pro sběr údajů.
(795)
Nehledě na tyto pochybnosti, i kdyby byl pro účely analýzy dopadu navržených opatření použit původní odhad, je nutno poznamenat toto. Odhad se týká pracovních míst v odvětví evropské fotovoltaiky v roce 2011, kteréžto období odpovídalo velmi vysokému počtu fotovoltaických zařízení instalovaných v uvedeném roce v Unii (přibližně 20 GW). Lze tedy předpokládat, že vzhledem ke snížení počtu instalovaných zařízení, který v období šetření dosáhl přibližně 17,5 GW a v roce 2012 dosáhl 15 GW, klesl odpovídajícím způsobem i počet pracovních míst, zejména v navazujících odvětvích, který je přímo úměrný úrovni instalací. Veřejně dostupný odborný tisk v této souvislosti poukázal na to, že v Německu, které je největším vnitrostátním trhem, zaměstnanost v odvětví fotovoltaiky mezi lety 2011 a 2012 klesla ze 128 000 na 100 000 osob, včetně pracovních míst u výrobců. Šetření dále vyvolalo vážné pochyby ohledně toho, zda tento počet zahrnoval pouze pracovní místa s plným úvazkem vyčleněná výlučně pro odvětví fotovoltaiky. V této souvislosti šetření odhalilo, že zejména na navazujícím trhu (montáž) představuje činnost v oblasti fotovoltaiky zpravidla pouze část mnohem širší podnikatelské aktivity, přičemž hlavní činností bývá montáž v oblasti topení nebo elektřiny, instalatérství atd.
(796)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je pravděpodobné, že uložení opatření může vést ke zvýšení cen výrobku, který je předmětem šetření, v Unii, a z krátkodobého hlediska tak může vést ke snížení počtu instalací fotovoltaických zařízení. Nicméně pracovní místa v této části trhu mohou být negativně ovlivněna jen v omezeném rozsahu, a to vzhledem k následujícím skutečnostem. Za prvé činnost související s fotovoltaikou přinejmenším v některých montážních firmách představuje pouze část jejich podnikatelských činností a je také sezonní. Montážní firmy by proto za situace snížené poptávky po fotovoltaických zařízeních měly být schopny vykonávat jiné činnosti. Jelikož cíle v oblasti obnovitelných zdrojů a energetické účinnosti stanovené na úrovni Unie jsou pro členské státy právně závazné, je třeba očekávat, že snížená poptávka po solárních zařízeních bude mít za následek zvýšení poptávky po jiných formách elektrické energie z obnovitelných zdrojů a v oblasti energetické účinnosti. Mnozí zaměstnanci v odvětví navazujícím na výrobní odvětví Unie pravděpodobně disponují potřebnými dovednostmi, aby zvýšení poptávky v těchto blízkých odvětvích dokázali využít. Za druhé vzhledem ke stávajícím ziskům na navazujícím trhu (viz 785. bod odůvodnění výše) by subjekty zabývající se montáží měly být schopny část růstu cen absorbovat, a omezit tak dopad na konečné ceny a na poptávku po fotovoltaických zařízeních.
(797)
Nezávisle na uložení cel veřejně dostupné prognózy poptávky po fotovoltaických zařízeních uvádějí, že v roce 2013 pravděpodobně dojde ke snížení poptávky, s výkonem instalovaným v roce 2013 mezi 9,8 GW a 16,5 GW, což by pravděpodobně mělo v každém případě negativní dopad na počet pracovních míst na navazujícím trhu.
(798)
A konečně je třeba podotknout, že k možnému růstu cen fotovoltaických zařízení by pravděpodobně došlo v každém případě, neboť výroba v ČLR pro dodávky na trh Unie je, jak se zdá, do značné míry ztrátová, což je neudržitelná situace.
(799)
Pokud jde o ztráty pracovních míst, informace shromážděné během šetření potvrdily, že navazující odvětví zaznamenalo ztráty pracovních míst v důsledku poklesu poptávky po fotovoltaických zařízeních v Unii přibližně o 5 GW mezi roky 2011 a 2012. Tyto ztráty pracovních míst nelze spojovat s opatřeními, protože se jednalo o vývoj trhu. Kromě toho se předpokládá další snížení poptávky v letech 2013 a 2014, jež povede s největší pravděpodobností k dalšímu úbytku pracovních míst v odvětví fotovoltaiky. Obdobně byl takový vývoj poptávky odhadován hlavními výzkumnými středisky před zahájením šetření, a proto tento úbytek pracovních míst nelze přičíst přijetí opatření.
(800)
Výrobní odvětví Unie předložilo studii konzultanta PriceWaterhouseCoopers („PWC“) o možném účinku opatření na pracovní místa související s fotovoltaickým trhem. Studie společnosti PWC odkazuje na studii společnosti Prognos, která předpokládala vysoký úbytek pracovních míst na fotovoltaickém trhu vyplývající z přijetí opatření, kterou předložila AFASE před přijetím prozatímních antidumpingových cel a kterou se zabývá 791. bod odůvodnění výše. Studie společnosti PWC kritizovala studii společnosti Prognos a poukazovala na skutečnost, že celkový úbytek pracovních míst odhadovaný společností Prognos by ve skutečnosti překročil celkový počet stávajících pracovních míst v odvětví fotovoltaiky v Unii. Pokud jde o dopad cel na trhu Unie, PWC došlo k opačným závěrům než Prognos, neboť předpokládá velmi pozitivní dopad na zaměstnanost v Unii a převahu výhod nad možnými nepříznivými účinky cel (např. na poptávku).
(801)
AFASE tvrdila, že Komise nesdělila zdroj statistické odchylky 20 % u pracovních míst přímo spojených s odvětvím fotovoltaiky, které vypočítala na rok 2011 EPIA.
(802)
Tato statistická odchylka 20 %, která může platit nahoru i dolů, vyšla najevo během inspekce na místě u asociace EPIA. Ukazuje se, že je obtížné určit přesný číselný údaj o zaměstnanosti v navazujícím odvětví, neboť je k dispozici jen málo zdrojů, často protichůdných, pro sběr údajů.
(803)
V reakci na poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany tvrdily, že se analýza Komise nevyjadřuje k tomu, že clo pouze přispěje k úbytku pracovních míst v důsledku menšího počtu fotovoltaických zařízení po roce 2011. Bylo namítáno, že tento úbytek pracovních míst, zejména v navazujícím odvětví, je úzce spojen se skutečností, že montážní firmy jsou závislé na instalacích solárních zařízení. Kromě toho AFASE vytkla Komisi, že řádně nezohlednila průzkum, který AFASE provedla mezi svými členy, a podobný průzkum, který provedla UK Solar Trade Association (obchodní sdružení v odvětví solární energie ve Spojeném království) a který údajně tuto závislost dokládal.
(804)
Pokud jde o údajné mlčení Komise k dopadu cel na počet pracovních míst, odkazuje se na 799. a 800. bod odůvodnění výše, které se věnují tvrzením o dopadu opatření na pracovní místa v odvětví fotovoltaiky a kde se uznává, že zaměstnanost v navazujícím odvětví může být v důsledku opatření skutečně krátkodobě ovlivněna.
(805)
S ohledem na průzkum provedený aliancí AFASE a obchodním sdružením v odvětví solární energie ve Spojeném království, v reakci na poskytnutí konečných informací byla sdělena totožnost zúčastněných společností. Průzkumy však zůstaly nedostatečné, neboť například některé odpovědi byly neúplné. Analýza průzkumů odhalila následující skutečnosti. Ohledně průzkumu aliance AFASE je především třeba poznamenat, že většina z 50 zúčastněných montážních firem uvedla, že působí výhradně na fotovoltaickém trhu. 15 z 50 montážních firem prohlásilo, že jsou do určité míry činné rovněž v jiných oblastech, které nesouvisí s odvětvím fotovoltaiky, jako je vytápění, elektrické instalace a větrná energie. V případě průzkumu ve Spojeném království se 21 z celkem 31 zúčastněných společností v této zemi zabývalo také jinými činnostmi mimo odvětví fotovoltaiky. Tento výsledek ukazuje, že s ohledem na téměř polovinu společností připravujících projekty a montážních společností je správný závěr uvedený ve 247. bodě odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení o schopnosti provádět jiné činnosti, například instalaci elektrických a topných zařízení, instalatérskou činnost a instalaci dalších zařízení pro zelenou energii. Uznává se však, že se tato schopnost může vyskytovat v menší míře, než se předpokládá v prozatímním antidumpingovém nařízení. Jeho zmírňující dopad na ztrátu pracovních míst tedy může být méně významný, než se původně předpokládalo. Dále je třeba poznamenat, že některé subjekty, které se zúčastnily průzkumu AFASE a obchodního sdružení v odvětví solární energie ve Spojeném království, používají výrobky vyrobené v Unii a některé předpokládají v návaznosti na opatření nákup výrobků nepocházejících z ČLR s cílem vyhnout se zvýšení cen.
Z toho důvodu se očekává, že jejich závislost na čínském dovozu a dopad těchto opatření budou omezeny, neboť tyto společnosti mohou pořizovat výrobky vyrobené v Unii. Za třetí, odhad dopadu opatření na podniky všech hospodářských subjektů, které se průzkumu zúčastnily, neumožnil vyvodit jasné závěry, neboť jejich posouzení se velmi liší. Některé společnosti dokonce nebyly schopny tento dopad posoudit. Za čtvrté, v průzkumu provedeném ve Spojeném království se rovněž rozpětí odpovědí na otázku ohledně počtu fotovoltaických projektů, kterým hrozí v případě uložení cel zrušení, pohybovalo od „nemnoho“ po „všechny projekty“. Některé subjekty nebyly schopny provést odhad. Konečně, v obou průzkumech chyběly otázky na ziskovost zúčastněných hospodářských subjektů, což je důležité pro posouzení možné absorpce zvýšení ceny vyplývajícího z cla, pokud k němu vůbec dojde.
(806)
Několik stran namítalo, že montážní firmy nemohou snadno měnit své činnosti nebo přejít na jiná zařízení pro zelenou energii z důvodu velmi rozdílných potřebných technologií a know-how. Z toho důvodu, pokud by byla cla uložena, byly by nuceny ukončit obchodní činnost. Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana toto tvrzení zopakovala, přičemž tvrdila, že montážní firmy investovaly značné zdroje do specializace na fotovoltaiku, jako je specifická odborná příprava, což mělo dokázat, že kladou hlavní důraz na odvětví fotovoltaiky a že nebudou schopny snadno přejít na jiné činnosti.
(807)
Tento argument nebyl dostatečně podložen, neboť nebylo prokázáno, jaké konkrétní znalosti musí montážní firma mít a jak složité a nákladné je získat. V každém případě orgány uznávají, že montážní firmy vyvinuly specifické know-how pro instalaci fotovoltaických modulů. Toto know-how však bylo vyvinuto poměrně nedávno a staví na základních odborných znalostech montážních firem, jako je instalace elektrických a topných zařízení, instalatérství atd. Bylo rovněž vyvinuto v reakci na nekalé praktiky, konkrétně masivní příliv subvencovaných výrobků z ČLR. Nezávisle na specifických dovednostech zaměstnanců montážních společností je tento argument třeba posoudit souběžně s analýzou provedenou v 792. až 800. bodě odůvodnění výše o stavu zaměstnanosti v navazujícím odvětví, který by mohl být krátkodobě negativně ovlivněn, ale který díky udržitelnému obchodu povede ve střednědobém a dlouhodobém horizontu k nárůstu zaměstnanosti v montážních společnostech. Tento argument byl tedy odmítnut.
(808)
Některé strany zpochybnily schopnost hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie absorbovat byť částečně případné zvýšení ceny. Tento argument nebyl dostatečně podložen, a nebylo tudíž možné posoudit, do jaké míry bylo toto tvrzení přesné. Ziskovost spolupracujících navazujících hospodářských subjektů přímo spojených s dotčeným výrobkem se odhaduje přibližně na 11 %, což ponechává dotyčným hospodářským subjektům možnost absorbovat alespoň částečně určité zvýšení cen, pokud k němu vůbec dojde. V této souvislosti je třeba připomenout, že celkový trend cen směřuje dolů.
(809)
V reakci na poskytnutí konečných informací některé zúčastněné strany zopakovaly tvrzení, že v důsledku opatření hrozí vážné riziko poklesu poptávky po solárních výrobcích v Unii, což podle těchto stran hovoří proti opatřením. Jedna ze stran tvrdila, že solární energie v současné době disponuje velkou cenovou pružností poptávky a že i omezený nárůst ceny solárních výrobků by měl za následek podstatné snížení poptávky. Tato strana odhadla, že vyrovnávací clo v rozmezí 30 % může omezit poptávku o 8 GW, zatímco clo ve výši 50 % by poptávku omezilo o 10 GW. Ve stejném duchu odkázala AFASE na studii provedenou analytikem trhu, která rovněž předpokládá snížení poptávky až 2 GW v roce 2013 v důsledku cla ve výši 50 %, což je mnohem nižší pokles.
(810)
Strany sice během šetření předložily kromě výše uvedených různé další scénáře poklesu poptávky, ty však neobsahovaly srovnatelné výsledky. Ačkoliv nelze vyloučit, že by cla mohla vést k poklesu poptávky po fotovoltaických zařízeních, kvantifikace takového účinku je obtížná s ohledem na různé faktory, které ovlivňují atraktivitu fotovoltaických zařízení v Unii. Kromě toho i kdyby k takovému snížení krátkodobě došlo, střednědobé a dlouhodobé přínosy vyplývající ze spravedlivého obchodu by podle očekávání převážily nad krátkodobým negativním dopadem. A konečně, AFASE sama uznala, že posoudit přímou vazbu mezi poptávkou a cly by bylo možné až poté, co by byla cla zavedena. Tento argument byl proto odmítnut.
(811)
Jak je uvedeno v 784. bodě odůvodnění výše, Komise obdržela celkem šest odpovědí na dotazník od poskytovatelů služeb v odvětví fotovoltaiky (logistika, doprava, vztahy s veřejností atd.), tedy od subjektů, jejichž činnost není v přímé souvislosti s výrobkem, který je předmětem šetření. Bylo shledáno, že tyto odpovědi vypovídají o relativním významu činnosti související s odvětvím fotovoltaiky v porovnání s celkovou aktivitou dotčených spolupracujících hospodářských subjektů. I přes některé nedostatky v odpovědích bylo možné díky údajům v dotaznících usoudit, že činnosti těchto subjektů související s odvětvím fotovoltaiky jsou ve srovnání s jejich celkovou činností okrajové. Činnost související s odvětvím fotovoltaiky představovala ve skutečnosti v průměru pouze přibližně 5 % jejich celkového obratu a přibližně 8 % celkové zaměstnanosti. Pokud jde o ziskovost, ta činila v průměru přibližně 7 %. Je však třeba poznamenat, že údaje o ziskovosti nebyly úplné, neboť ne všechny hospodářské subjekty poskytly k tomuto bodu informace. Byl tedy učiněn závěr, že jakýkoli případný dopad opatření na hospodářskou situaci poskytovatelů služeb v odvětví fotovoltaiky pravděpodobně nebude významný.
(812)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se vyvozuje závěr, že dopad opatření na hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie by z krátkodobého hlediska byl omezeně negativní, s ohledem na vyšší počet smluvně zajištěných montáží než v opačném scénáři, který předpovídala významná výzkumná střediska, ovšem jenž se ve skutečnosti nenaplnil, a v míře, v jaké tato cla nemohou být hospodářskými subjekty navazujícími na výrobní odvětví Unie absorbována. I přes možné snížení poptávky po fotovoltaických zařízeních by montážní firmy měly být schopny provádět jiné činnosti související buď s jinými obnovitelnými zdroji energie, nebo s primární podnikatelskou činností, jak je uvedeno výše. Byl učiněn závěr, že jakýkoli případný dopad opatření na hospodářskou situaci poskytovatelů služeb v odvětví fotovoltaiky pravděpodobně nebude podle dostupných údajů významný.
6.6. Zájem konečných uživatelů (spotřebitelů)
(813)
Žádná strana přímo zastupující konečné uživatele, jako sdružení spotřebitelů, nepodala připomínky. V daném případě se odkazuje na dva druhy konečných uživatelů: spotřebitele (domácnosti) a další konečné uživatele (např. instituce, další investory). Šetřením se zjistilo, že pouze přibližně jedna čtvrtina stávajících fotovoltaických zařízení v Unii (takzvaná střešní, menší zařízení) byla objednána spotřebiteli. Ostatní zařízení (pozemní, průmyslová a komerční zařízení, která jsou mnohem větší) byla objednána jinými konečnými spotřebiteli.
(814)
Některé strany tvrdily, že v případě přijetí opatření by spotřebitele postihlo zvýšení cen fotovoltaických modulů. Lze očekávat, že v důsledku cel by ceny fotovoltaických modulů na trhu Unie poněkud vzrostly, avšak je pravděpodobné, že spotřebitelů a jiných konečných uživatelů by se to dotklo jen v omezené míře, protože šetření ukázalo, že cena modulu představuje nanejvýš 50 % z celkových nákladů na pořízení fotovoltaického zařízení. Vzhledem k ziskovým rozpětím společností připravujících projekty a montážních firem lze důvodně předpokládat, že případný růst cen modulů pro uživatele může být přinejmenším zčásti absorbován, a tedy zmírněn. Na základě dostupných údajů se vyvozuje závěr, že dodavatelský řetězec přinejmenším zčásti absorbuje opatření s navrhovanou výší cla, a opatření tudíž nemusí mít nutně za následek vyšší maloobchodní ceny pro spotřebitele.
(815)
Dále je třeba podotknout, že pokud by cla nebyla uložena, pravděpodobný zánik výrobního odvětví Unie by mohl vést k tomu, že spotřebitelé budou mít do budoucna k dispozici pouze jeden zdroj dodávek modulů. V rámci tohoto scénáře by čínští vyvážející výrobci byli schopni dále posilovat svou, již tak velmi silnou, pozici na trhu a to by také v krátkodobém výhledu mohlo vést ke zvýšeným cenám ke škodě spotřebitelů/konečných uživatelů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že výroba v ČLR je ztrátová, by ke zvýšení cen, jak je uvedeno výše, pravděpodobně došlo v každém případě.
(816)
Některé strany tvrdily, že cla by zvýšily cenu výrobku, který je předmětem šetření. Následně by došlo k poklesu poptávky po fotovoltaických zařízeních, neboť ta by byla příliš nákladná pro spotřebitele a nedostatečně atraktivní pro ostatní investory.
(817)
Jak již bylo uvedeno v 752. bodě odůvodnění, i když dočasnému zvýšení cen může v důsledku přijetí opatření dojít, celkový trend cen je klesající, jak potvrzuje několik veřejných zdrojů. Tento argument byl tudíž odmítnut. I když je obtížné vyčíslit možné zvýšení cen v důsledku opatření a následné možné snížení poptávky, je třeba připomenout některé skutečnosti. Za prvé, výrobek, který je předmětem šetření, představuje až 50 % celkových nákladů na fotovoltaické zařízení, a clo tudíž může být přinejmenším částečně absorbováno. Za druhé, hospodářská soutěž výrobního odvětví Unie s výrobci ze třetích zemí, kteří již na trhu Unie působí, bude pravděpodobně držet ceny nízko. Současně by výrobní odvětví Unie mělo být schopno dosáhnout lepších finančních výsledků díky úsporám z rozsahu vyplývajícím z lepšího využití výrobních zařízení a snížení výrobních nákladů. Za třetí, poptávka po fotovoltaických zařízení souvisí nejen s úrovní cen výrobku, který je předmětem šetření, ale také s úrovní zaručených výkupních cen. Při současné nízké úrovni poptávky ve srovnání s výsledky dosaženými v roce 2011 a v období šetření se očekává, že zaručené výkupní ceny by neměly klesnout tak rychle jako v posuzovaném období, což umožní nepřetržité investice do fotovoltaických projektů. Tento argument byl proto zamítnut.
(818)
V reakci na poskytnutí konečných informací jedna strana zpochybnila výše uvedený závěr. Tvrdila, že klesající cenový trend nemůže být zachován i po přijetí opatření. Strana připomněla, že opatření představují velmi významný nárůst nákladů, který nemůže být plně vyrovnán snížením nákladů nebo dovozem ze třetích zemí. Kromě toho bylo opakovaně zdůrazněno, že výrobní odvětví Unie nebude schopno realizovat nové investice do výrobních a strojních zařízení a hospodářské subjekty navazující na výrobní odvětví Unie mohou absorbovat jen malou část, jestliže jejich zisk činí 11 %. Konečně neexistuje důkaz o tom, že by zvýšení ceny mohly kompenzovat zaručené výkupní ceny.
(819)
Je třeba připomenout, že v rozporu s tímto tvrzením se neočekává, že bude zvýšení cen v důsledku opatření moci být plně vyrovnáno, ale spíše že je v důsledku těchto opatření možné pouze přechodné zvýšení cen (viz 247. bod odůvodnění prozatímního antidumpingového nařízení). Takovéto zvýšení ceny může být výsledkem rozdílu v úrovni cen mezi čínskými subvencovanými cenami a jinými než čínskými výrobky. Nicméně informace shromážděné během vyšetřování umožňují tvrdit, že případné zvýšení cen může být částečně absorbováno řadou faktorů s ohledem na zisk v navazujícím odvětví v průměrné výši 11 %. A konečně, pokud jde o tvrzení, že neexistují důkazy, které by naznačovaly, že zaručené výkupní ceny mohou kompenzovat zvýšení cen, lze předpokládat, že zaručené výkupní ceny budou časem upraveny v souladu s vývojem cen projektů.
(820)
Jedna strana tvrdila, že od března 2013 ceny modulů vzrostly v Unii o 20 % a že je od roku 2013 závažný nedostatek zásob. Tento argument nebyl odůvodněn, naopak veřejné zdroje informací potvrzují relativní stabilitu cen ve druhém čtvrtletí roku 2013. I kdyby byly tyto informace správné, pouze by to odpovídalo tomu, že v návaznosti na celní evidenci dovozu bylo zohledněno riziko možného vyrovnávacího cla. Tento argument byl proto odmítnut.
(821)
Jiná strana tvrdila, že fotovoltaické projekty nebudou investorům přinášet výnos, pokud pokles zaručených výkupních cen nebude odpovídat klesajícím nákladům na projekt, včetně ceny modulů, neboť ty představují významnou část nákladů na daný projekt. Za tímto účelem bylo tvrzeno, že cla by zpochybnily životaschopnost mnohých fotovoltaických projektů, neboť zvyšují cenu.
(822)
Jak je uvedeno v 752. bodě odůvodnění výše, celkový trend cen výrobku, který je předmětem šetření, se zdá být klesající. Kromě toho význam zaručených výkupních cen s ohledem na trh klesá, jelikož v některých regionech bylo pravděpodobně dosaženo cenové parity. Argument, že cena fotovoltaických modulů by mohla mít negativní dopad na fotovoltaické projekty včetně otázky jejich životaschopnosti, byl z těchto důvodů zamítnut.
(823)
Jedna zúčastněná strana předložila interní model, aby prokázala, že pokud bude clo zavedeno, životaschopnost mnohých fotovoltaických projektů je v ohrožení.
(824)
Tento model neumožnil náležité vyčíslení rozsahu, v jakém by mohla poklesnout atraktivita investic do fotovoltaických zařízení (např. návratnost investic) v případě zvýšení ceny výrobku, který je předmětem šetření. Nicméně předpoklad, že bude případné clo zcela přeneseno na konečné uživatele nebo spotřebitele, použitý v uvedeném modelu, je nepravděpodobný s ohledem na stávající zisková rozpětí hospodářských subjektů navazujících na výrobní odvětví Unie. Navíc investiční rozhodnutí se nezakládá jen na ceně modulů, ale závisí také na mnoha dalších faktorech, včetně mimo jiné existence obecně příznivého rámce pro fotovoltaická zařízení v daném státě, úrovně podpory nebo ceny elektřiny (u cenové parity). Tento argument proto musel být zamítnut.
(825)
Na základě výše uvedených skutečností byl vyvozen závěr, že celkově by přijetí opatření mělo na spotřebitele a konečné uživatele omezený dopad. A to bez ohledu na vliv vnitrostátních režimů podpory k povzbuzení poptávky po fotovoltaických zařízeních. Budou-li vnitrostátní režimy podpory přizpůsobeny vyšším cenám solárních panelů (prostřednictvím vyšších zaručených výkupních cen), může být dopad na spotřebitele nulový.
6.7. Jiné argumenty
(826)
Některé strany tvrdily, že výrobní odvětví Unie není schopno zásobovat trh Unie v požadovaném množství, a budou-li uložena vyrovnávací cla, existuje vážné riziko nedostatku v Unii, což může vést k dalšímu růstu cen dotčeného výrobku.
(827)
Šetření shledalo, že toto tvrzení není opodstatněné. Výrobní odvětví Unie má od roku 2009 nedostatečně využívané výrobní kapacity. V období šetření činila míra využití výrobní kapacity Unie pro výrobu modulů 41 %, s další rezervní kapacitou přibližně ve výši 5,7 GW; míra využití výrobní kapacity Unie pro výrobu modulů činila 63 %, s další rezervní kapacitou přibližně ve výši 1,2 GW. Díky této rezervní kapacitě by proto výrobní odvětví Unie z krátkodobého hlediska bylo schopno soutěžit o další část trhu. Také ze střednědobého hlediska lze důvodně předpokládat, že výrobní odvětví Unie bude rozšiřovat svou výrobní kapacitu, aby mohlo dosáhnout větších úspor z rozsahu a zajistit další snižování cen. Ostatně ve světě existují i další zdroje dodávek, které působí na trhu Unie a které v případě poklesu dovozu čínských výrobků budou schopny soutěžit o trh Unie. Šetření odhalilo, že stávající rezervní kapacita jiné než čínské výroby mimo Unii činila v období šetření u modulů 5,6 GW a u článků 6 GW. Lze proto dospět k závěru, že vzhledem k prognózám poptávky po fotovoltaických zařízeních v EU v roce 2013 (mezi 9,8 GW a 16,5 GW) a v roce 2014 (mezi 9 GW a 17,1 GW) zveřejněným významnými výzkumnými středisky, jako je EPIA, je celková rezervní kapacita Unii a třetích výrobců mimo Unii dostačující, aby v krátkodobém výhledu nahradila případný výpadek čínských dovozů.
(828)
I za přijetí konzervativnějšího předpokladu ohledně výrobní kapacity v Unii (viz 545. bod odůvodnění výše) by společná rezervní kapacita Unie a třetích zemí byla dostatečná k tomu, aby v krátkodobém horizontu nahradila případný pokles čínského dovozu. Také ze střednědobého hlediska lze důvodně předpokládat, že výrobní odvětví Unie bude rozšiřovat svou výrobní kapacitu, aby mohlo dosáhnout větších úspor z rozsahu, což umožní další snižování cen. Tento argument byl proto odmítnut.
(829)
Některé strany rovněž tvrdily, že uložení cel na dotčený výrobek poškodí rozvoj fotovoltaického trhu v Evropě, a že tudíž nebude dosaženo cílů strategie Evropa 2020 týkajících se obnovitelných zdrojů energie a snížení emisí skleníkových plynů v EU.
(830)
Především je třeba uvést, že splnění cílů stanovených pro rok 2020 nezávisí výlučně na solární energii. Stejně důležité jsou i další ekologické zdroje energie, jako např.: energie získávaná pomocí větru, biomasy, vodní energie atd. Jelikož cíle pro rok 2020 nestanoví žádný konkrétní podíl solární energie, nepředpokládá se, že poněkud nižší počet fotovoltaických zařízení zvýší celkové náklady spojené s realizací strategie Evropa 2020. Kromě toho je cena solárních panelů pouze jedním z mnoha činitelů, které jsou podstatné pro rozvoj odvětví výroby fotovoltaických zařízení v Unii. Stejně důležité jsou: příznivé právní a finanční podmínky na úrovni Unie a na úrovni členských států, lepší přístup k financování projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů a investice do výzkumu a vývoje. Pokud jde o financování investic do solárních energií, dojde díky uložení cla ke zlepšení situace výrobního odvětví Unie i odvětví fotovoltaiky jako celku. Ve svém důsledku to pravděpodobně podpoří přístup výrobního odvětví Unie a investorů v odvětví fotovoltaiky ke kapitálu. A konečně je třeba znovu připomenout, že cílem tohoto cla není vyloučit čínský dovoz, ale obnovit korektní hospodářskou soutěž. Pokud by se cena dotčeného výrobku zvýšila, údaje o zisku dosahovaném na navazujícím trhu umožňují předpokládat, že tento růst cen by byl zčásti absorbován hospodářskými subjekty působícími na navazujícím trhu. Cena modulů pro konečné uživatele/spotřebitele by se proto neměla výrazně zvýšit, a poptávka po solárních zařízeních by mohla zůstat v předpovězeném rozmezí.
(831)
Na základě výše uvedených skutečností byl vyvozen závěr, že uložení opatření by celkově nemělo výrazný nepříznivý dopad na jiné politiky EU.
6.8. Závěr ohledně zájmu Unie
(832)
Celkové pozitivní důsledky pro výrobní odvětví Unie převažují nad pravděpodobným negativním dopadem na jiné subjekty na fotovoltaickém trhu, včetně konečných uživatelů (spotřebitelů).
(833)
Vzhledem k výše uvedenému byl učiněn závěr, že na základě dostupných informací o zájmu Unie neexistují přesvědčivé důvody proti přijetí opatření týkajících se dovozu dotčeného výrobku pocházejícího z ČLR.
7. KONEČNÁ VYROVNÁVACÍ OPATŘENÍ
(834)
Vzhledem k závěrům, pokud jde o subvencování, újmu, příčinné souvislosti a zájem Unie, by měla být zavedena konečná vyrovnávací opatření, aby se zabránilo působení další újmy výrobnímu odvětví Unie subvencovaným dovozem.
7.1. Úroveň pro odstranění újmy
(835)
Ke stanovení výše těchto opatření byla vzata v úvahu zjištěná subvenční rozpětí a výše cla nezbytná pro odstranění újmy, kterou utrpěli výrobci v Unii, aniž by přitom bylo překročeno zjištěné subvenční rozpětí.
(836)
Při výpočtu výše cla nezbytného k odstranění účinků subvencování působícího újmu se mělo za to, že by případná opatření měla výrobnímu odvětví Unie umožnit pokrýt výrobní náklady a dosáhnout zisku před zdaněním, kterého může přiměřeně dosáhnout toto výrobní odvětví u prodeje obdobného výrobku v Unii za běžných podmínek hospodářské soutěže, tj. bez subvencovaného dovozu. V souladu s judikaturou Tribunálu je takovým ziskem zisk realizovaný na začátku posuzovaného období, tj. před nárůstem subvencovaného dovozu. Proto byl cílový zisk stanoven na 8 % na základě váženého průměrného zisku, kterého dosáhlo výrobní odvětví EU v roce 2009 a 2010 pro moduly a články, když bylo ziskové.
(837)
Po poskytnutí konečných informací výrobní odvětví Unie tvrdilo, že jako úroveň zisku, které výrobní odvětví Unie mohlo v rozumné míře dosáhnout, pokud by nedocházelo k subvencovanému dovozu, by měla být použita ziskovost za rok 2010, spíše než průměrné ziskové rozpětí z let 2009 a 2010. V této souvislosti uvedlo, že ziskovost v roce 2009 byla nedostatečná a okolnosti těchto dvou let byly jasně rozdílné s ohledem zejména na vývoj spotřeby v roce 2010, který podpořil účinky subvencování v tomto roce. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že při stanovení úrovně pro odstranění újmy není důležité, zda průměrné ziskové rozpětí, kterého výrobní odvětví Unie dosáhlo, bylo „dostatečné“. Úroveň pro odstranění újmy by měla být založena na zisku, kterého může být přiměřeně dosaženo při neexistenci subvencovaného dovozu. Vyšetřující orgány mají obvykle za to, že této úrovně bylo dosahováno na začátku posuzovaného období. Jelikož v tomto případě bylo výrobní odvětví Unie ztrátové, pokud jde o prodej článků na začátku posuzovaného období v roce 2009, byla tato metodika nevhodná a bylo považováno za spolehlivější založit stanovení úrovně pro odstranění újmy na průměru ziskového rozpětí v prvním a druhém roce posuzovaného období. V tomto ohledu se také mělo za to, že není důležité, že se okolnosti v těchto dvou letech lišily.
(838)
Další strana zopakovala, že pro moduly a články by měly být stanoveny různé cílové zisky, neboť ziskovost těchto typů výrobků vykázala v průběhu posuzovaného období různé trendy. Zatímco ukazatele byly předloženy odděleně pro každý typ výrobku, závěry vyvozené pro každý ukazatel se týkají výrobku, který je předmětem šetření, jako celku. Připomíná se rovněž, že moduly a články jsou jediným výrobkem, a proto bylo subvenční rozpětí a úrovně pro odstranění újmy stanoveny na tomto základě.
(839)
Na tomto základě byla vypočtena také cena obdobného výrobku nepůsobící újmu výrobnímu odvětví Unie. Cena nepůsobící újmu byla získána připočtením výše uvedeného ziskového rozpětí 8 % k výrobním nákladům výrobců v Unii zařazených do vzorku během období šetření.
(840)
Nezbytné zvýšení ceny pak bylo určeno na základě porovnání vážené průměrné dovozní ceny spolupracujících vyvážejících výrobců v ČLR zařazených do vzorku, jež byla stanovena pro účely výpočtů v souvislosti s cenovým podbízením, náležitě upravené o náklady na dovoz a celní poplatky, s váženou průměrnou cenou obdobného výrobku prodávaného výrobci z Unie zařazenými do vzorku na trhu Unie v období šetření nepůsobící újmu. Veškeré rozdíly, jež byly výsledkem tohoto srovnání, pak byly vyjádřeny jako procento vážené průměrné hodnoty CIF dovozu.
(841)
Jedna strana tvrdila, že prodej výrobců v Unii zařazených do vzorku byl zaměřen na trh špičkových zařízení, jako je sektor obytných/malých komerčních zařízení, pro který platily vyšší zaručené výkupní ceny, a navrhla, aby byly prodejní ceny výrobního odvětví Unie odpovídajícím způsobem upraveny. Je třeba poznamenat, že by toto tvrzení nemělo být rozhodující pro výpočet rozpětí újmy, protože šetření ukázalo, že výrobci v Unii nebyli ziskoví.
7.2. Konečná opatření
(842)
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s článkem 15 základního nařízení by se měla přijmout konečná vyrovnávací opatření ohledně dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z ČLR, a to na úrovni nižší z hodnot odpovídajících subvenčnímu rozpětí nebo rozpětí újmy podle pravidla nižšího cla. V tomto případě by v souladu s tímto pravidlem měla být celní sazba stanovena na úrovni zjištěných subvenčních rozpětí.
(843)
Vzhledem k vysoké úrovni spolupráce vyvážejících výrobců z ČLR bylo clo pro „všechny ostatní společnosti“ stanoveno na úrovni nejvyššího cla, jež má být uloženo společnostem, které byly buď zařazeny do vzorku, nebo během šetření spolupracovaly. Clo pro „všechny ostatní společnosti“ se uplatní na společnosti, které v rámci šetření nespolupracovaly.
(844)
Pro spolupracující čínské společnosti nezařazené do vzorku, které jsou uvedeny v příloze, je konečná sazba cla stanovena jako vážený průměr sazeb pro společnosti zařazené do vzorku.
(845)
Na základě výše uvedeného jsou sazby cel, která budou uložena, stanoveny takto:
Název společnosti
Subvenční rozpětí
Rozpětí újmy
Vyrovnávací clo
Wuxi Suntech Power Co. Ltd
Suntech Power Co. Ltd
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd
Luoyang Suntech Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd;
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd,
de minimis
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Společnosti uvedené v příloze
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Všechny ostatní společnosti
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
Výše uvedená konečná vyrovnávací opatření se stanoví ve formě valorických cel.
(847)
Individuální sazby vyrovnávacího cla pro společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření. Odrážejí tedy stav zjištěný během šetření, pokud jde o tyto společnosti. Tyto celní sazby se tedy (na rozdíl od celostátního cla platného pro „všechny ostatní společnosti“) vztahují výlučně na dovoz výrobků pocházejících z dotčené země a vyrobených těmito společnostmi, a tedy vyjmenovanými právnickými osobami. Na dovážené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není jmenovitě uvedena v článku 1 spolu se svým názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení se společnostmi konkrétně uvedenými, se tyto sazby nevztahují a tyto výrobky podléhají celní sazbě platné pro „všechny ostatní společnosti“.
(848)
Každou žádost o použití individuální vyrovnávací celní sazby pro jednotlivé společnosti (například poté, co se změnil název subjektu, nebo po vytvoření nových výrobních nebo obchodních subjektů) je třeba předložit Komisi (103) spolu se všemi příslušnými informacemi, zejména pokud jde o jakékoli změny v činnostech společnosti spojených s výrobou, domácím prodejem a prodejem na vývoz, např. v souvislosti se změnou názvu nebo změnou týkající se výrobních a obchodních subjektů. Bude-li to vhodné, bude nařízení odpovídajícím způsobem změněno formou aktualizace seznamu společností, na něž se vztahují individuální celní sazby.
(849)
Aby bylo zajištěno řádné vymáhání vyrovnávacího cla, neměla by se zbytková celní sazba vztahovat jen na nespolupracující vyvážející výrobce, ale rovněž na výrobce, kteří v období šetření neuskutečnili žádný vývoz do Unie.
(850)
Opatření se ukládají proto, aby bylo výrobcům v Unii umožněno překonat účinky subvencování působícího újmu. Pokud by nastala nějaká počáteční nerovnováha mezi možným prospěchem pro výrobce v Unii a náklady pro ostatní hospodářské subjekty v Unii, mohla by být vyrovnána tím, že se zvýší a/nebo znovu zahájí výroba v Unii. Nicméně předpokládaný scénář zvýšené výroby v Unii nemusí být v souladu s rozvojem tohoto volatilního trhu. Spotřeba Unie vzrostla u modulů mezi rokem 2009 a 2011 o 264 % a v průběhu šesti měsíců od roku 2011 do období šetření klesla pouze o 43 procentních bodů. Volatilita je ještě výraznější při pohledu na období 2006-2011, kdy spotřeba Unie u modulů vzrostla z méně než 1 GW na téměř 20 GW, což představuje navýšení o přibližně 2 000 % na pouhých 5 let. Tato volatilita bude pravděpodobně pokračovat a prognózy zveřejněné sdruženími podnikatelů vykazují 100 % a větší rozdíly mezi různými scénáři, a to dokonce i ve střednědobém horizontu let 2014-2015.
(851)
Z těchto důvodů se má za to, že je vhodné za těchto výjimečných okolností omezit dobu trvání opatření na pouhé dva roky.
(852)
Toto období by mělo být dostatečné k tomu, aby výrobci v Unii zvýšili a/nebo znovu zahájili svoji výrobu, a zároveň aby nebyla závažně ohrožena situace jiných hospodářských subjektů v Unii. Má se za to, že období dvou let bude nejvhodnější pro analýzu toho, zda v důsledku uložení opatření opravdu došlo ke zvýšení výroby v Unii, a tím byly vyváženy negativní účinky na jiné hospodářské subjekty v Unii.
(853)
Po zveřejnění konečných zjištění jeden výrobce v Unii vznesl argument, že omezená doba trvání 2 let je příliš krátká na zotavení ze vzniklé újmy. Kromě toho bylo argumentováno tím, že doba trvání 2 let neumožní výrobcům v Unii vyhotovit obchodní plány na tento a příští rozpočtový rok. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že opatření budou trvat do prosince 2015, což by mělo výrobcům v Unii k vyhotovení obchodních plánů do roku 2015 stačit.
(854)
Výrobce v Unii navíc nezpochybnil důvody, pro něž je doba trvání omezena na dva roky, zejména volatilitu trhu. Výrobce dokonce výslovně ocenil přezkum v případě, že bude třeba opatření změnit v důsledku změny situace na trhu. Vzhledem k tomu, že pravděpodobnost změny okolností na trhu do dvou let je na tomto nestabilním trhu skutečně vysoká, považuje se za vhodné omezit opatření na dva roky od samého počátku.
(855)
Po poskytnutí konečných informací tvrdil žadatel, že dva roky nestačí k tomu, aby byly uskutečněny investice do výroby uvedené v 852. bodě odůvodnění. Nicméně vzhledem k rozsáhlé nevyužité kapacitě výrobního odvětví Unie je možno zvýšit výrobu lepším využíváním stávající výrobní kapacity, které by mělo být možné, aniž by byly zapotřebí dodatečné investice.
(856)
Žadatel dále namítal, že uložení konečných vyrovnávacích cel na období dvou let je nedostačující k tomu, aby se výrobní odvětví Unie zotavilo z účinků minulého subvencování působícího újmu. Uložení vyrovnávacích cel však nemůže brát v potaz pouze zájmy výrobního odvětví Unie samotného, a je třeba vyvážit možný prospěch pro výrobce v Unii s náklady pro další hospodářské subjekty v Unii. Z toho důvodu dané rozhodnutí omezit opatření na dva roky nadále platí.
(857)
Všechny strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno doporučit uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz křemíkových fotovoltaických modulů nebo panelů a článků typu používaného v krystalických křemíkových fotovoltaických modulech nebo panelech, pocházejících nebo dovážených z ČLR (poskytnutí konečných informací). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, během níž se mohly ke konečným informacím vyjádřit.
(858)
Ústní a písemné připomínky předložené zúčastněnými stranami byly zváženy a případně vzaty v úvahu.
7.3. Celní evidence a zpětná účinnost
(859)
Jak je uvedeno výše v 7. bodě odůvodnění, Komise přijala dne 1. března 2013 nařízení č. 182/2013, kterým se zavádí celní evidence dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky od 6. března 2013.
(860)
Od 6. června 2013 byla celní evidence dovozu za účelem ochrany proti dumpingovému dovozu ukončena přijetím prozatímního antidumpingového nařízení. Pokud jde o současné antisubvenční šetření a vzhledem k výše uvedeným zjištěním by celní evidence dovozu za účelem antisubvenčního šetření v souladu s čl. 24 odst. 5 základního nařízení měla být zrušena.
(861)
Pokud jde o možné zpětné uplatnění vyrovnávacích opatření, je třeba se řídit kritérii stanovenými v čl. 16 odst. 4 základního nařízení. Podle tohoto článku může být konečné vyrovnávací clo uloženo na výrobky, které byly propuštěny do volného oběhu nejvýše 90 dnů přede dnem nabytí účinnosti prozatímních opatření, avšak nikoli před zahájením šetření.
(862)
V tomto případě nebyla uplatněna žádná prozatímní vyrovnávací opatření. V důsledku toho bylo rozhodnuto, že konečné vyrovnávací clo se neuplatní se zpětnou účinností.
8. FORMA OPATŘENÍ
(863)
Po přijetí prozatímních antidumpingových opatření v rámci souběžného antidumpingového šetření (104) skupina spolupracujících vyvážejících výrobců, včetně jejich společností ve spojení v ČLR a v Evropské unii, společně s Čínskou obchodní komorou pro dovoz a vývoz strojních zařízení a elektronických výrobků (dále jen „CCCME“) nabídla společný cenový závazek v souladu s čl. 8 odst. 1 základního antidumpingového nařízení (105). Závazek rovněž podpořily čínské orgány. Komise nabídku zvážila a rozhodnutím Komise 2013/423/EU (106) nabídku závazku přijala.
(864)
Po přijetí rozhodnutí 2013/423/EU vyvážející výrobci společně s CCCME předložili oznámení o změně původní nabídky svého závazku. Požadovali, aby byl změněn tak, aby zohlednil vynětí destiček z okruhu výrobků, jak je uvedeno ve 46. a 99. bodě odůvodnění. Kromě toho řada dalších vývozců ve lhůtě stanovené v čl. 8 odst. 2 základního antidumpingového nařízení požádala o zahrnutí do závazku.
(865)
Stejná skupina vyvážejících výrobců spolu s CCCME ve lhůtě stanovené v čl. 13 odst. 2 základního nařízení (107) požádala o to, aby Komise přijala podmínky závazku s cílem zamezit také škodlivým dopadům dovozu subvencovaných výrobků. Prováděcím rozhodnutím 2013/707/EU Komise tuto nabídku s ohledem na konečná cla přijala,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů nebo panelů a článků typů používaných v krystalických křemíkových fotovoltaických modulech nebo panelech (tloušťka článků nepřesahuje 400 mikrometrů), v současnosti kódů KN ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 a ex 8541 40 90 (kódy TARIC 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 a 8541409039) a pocházejících nebo zasílaných z Čínské lidové republiky, ledaže by byly v tranzitu ve smyslu článku V GATT.
Z definice dotčeného výrobku jsou vyloučeny tyto typy výrobků:
-
přenosné solární nabíječky skládající se z méně než šesti článků a napájející přístroje elektřinou nebo sloužící k nabití baterií,
-
produkty z tenkého fotovoltaického filmu,
-
krystalické křemíkové fotovoltaické výrobky, jež jsou trvale zabudovány do elektrických spotřebičů, jež mají jinou funkci než výrobu elektrické energie a které spotřebovávají elektřinu vyrobenou zabudovaným(i) krystalickým(i) křemíkovým(i) fotovoltaickým(i) článkem (články),
-
moduly nebo panely s výstupním stejnosměrným napětím nepřesahujícím 50 V a výkonem nepřesahujícím 50 W určené výhradně pro přímé použití k nabití baterií v systémech se stejnými charakteristikami, pokud jde o napětí a výkon.
2. Sazba konečného vyrovnávacího cla, která se použije na čistou cenu s dodáním na hranice Unie, před proclením, je pro výrobek popsaný v odstavci 1 a vyrobený níže uvedenými společnostmi stanovena takto:
Společnost
Celní sazba
Doplňkový kód TARIC
Wuxi Suntech Power Co. Ltd;
Suntech Power Co. Ltd;
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd;
Luoyang Suntech Power Co. Ltd;
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd; Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd,
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
B845
Společnosti uvedené v příloze
6,4 %
Všechny ostatní společnosti
11,5 %
B999 (108)
3. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
1. Dovoz, pro nějž bylo předloženo prohlášení k propuštění do volného oběhu v případě výrobků v současnosti kódů KN ex 8541 40 90 (kódy TARIC 8541409021, 8541409029, 8541409031 a 8541409039) a na nějž jsou vystaveny faktury společnostmi, od kterých Komise přijala závazky a jejichž názvy jsou uvedeny v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, je osvobozen od antisubvenčního cla uloženého podle článku 1, pokud:
a)
společnost uvedená v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU vyrobila, dodala a fakturovala výše uvedené výrobky přímo nebo prostřednictvím své společnosti ve spojení, která je rovněž uvedena v příloze prováděního rozhodnutí 2013/707/EU, buď svým společnostem ve spojení v Unii, které působí jako dovozci a propuštějí zboží do volného oběhu v Unii, nebo prvnímu nezávislému odběrateli, který působí jako dovozce a propouští zboží do volného oběhu v Unii;
b)
k tomuto dovozu je přiložena závazková faktura, což je obchodní faktura obsahující alespoň údaje a prohlášení uvedené v příloze 2 tohoto nařízení;
c)
k tomuto dovozu je přiloženo osvědčení o vývozním závazku podle přílohy 3 tohoto nařízení; a
d)
zboží deklarované a předložené celním orgánům přesně odpovídá popisu uvedenému v závazkové faktuře.
2. Celní dluh vzniká v okamžiku přijetí prohlášení k propuštění zboží do volného oběhu:
a)
pokud je u dovozu popsaného v odstavci 1 zjištěno, že není splněna jedna nebo více podmínek stanovených v uvedeném odstavci; nebo
b)
pokud Komise zruší přijetí závazku podle čl. 13 odst. 9 nařízení Komise (ES) č. 597/2009 prostřednictvím nařízení nebo rozhodnutí, které odkazuje na konkrétní transakce, a prohlásí příslušné závazkové faktury za neplatné.
Článek 3
Společnosti, od nichž Komise přijala závazky a jejichž názvy jsou uvedeny v příloze prováděcího rozhodnutí 2013/707/EU, a s výhradou některých podmínek v ní uvedených, vystaví faktury rovněž u transakcí, které nejsou osvobozeny od antisubvenčních cel. Tato faktura je obchodní faktura obsahující alespoň údaje uvedené v příloze 4 tohoto nařízení.
Článek 4
Celní evidence dovozu vyplývající z nařízení (EU) č. 182/2013, kterým se zavádí celní evidence dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky, se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se do 7. prosince 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 2. prosince 2013.
RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 1239/2013
av den 2 december 2013
om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (1), särskilt artikel 15,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter samråd med rådgivande kommittén, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
1.1. Inledande
(1)
Den 8 november 2012 meddelade Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning (2) (nedan kallat tillkännagivandet) att ett antisubventionsförfarande skulle inledas beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina (nedan kallat Kina eller det berörda landet).
(2)
Antisubventionsförfarandet inleddes efter ett klagomål som lämnades in den 26 september 2012 av EU ProSun (nedan kallad klaganden) som företrädare för tillverkare som står för mer än 25 % av unionens totala tillverkning av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter. Klagomålet innehöll prima facie-bevisning för att produkten i fråga subventionerades och för att detta vållat väsentlig skada, och denna bevisning ansågs tillräcklig för att motivera inledandet av ett förfarande.
(3)
Innan förfarandet inleddes underrättade kommissionen, i enlighet med artikel 10.7 i förordning (EG) nr 597/2009 (nedan kallad grundförordningen), de kinesiska myndigheterna om att den hade mottagit ett vederbörligen underbyggt klagomål i vilket det påstods att subventionerad import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter med ursprung i Kina vållar unionsindustrin väsentlig skada. De kinesiska myndigheterna inbjöds till samråd i syfte att klargöra påståendena i klagomålet och i syfte att uppnå en ömsesidig lösning. De kinesiska myndigheterna godtog erbjudandena om samråd, som därefter hölls. Under samråden kunde ingen ömsesidigt tillfredsställande lösning nås. Man beaktade dock synpunkterna från de kinesiska myndigheterna om att de program som anges i klagomålet inte kan utjämnas. Efter samrådet kom de kinesiska myndigheterna med inlagor.
1.2. Samtidigt antidumpningsförfarande
(4)
Den 6 september 2012 meddelade Europeiska kommissionen genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning (3) att ett antidumpningsförfarande hade inletts beträffande import till unionen av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina.
(5)
Den 6 juni 2013 införde kommissionen genom kommissionens förordning (EU) nr 513/2013 (4) en preliminär antidumpningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (nedan kallad förordningen om preliminär tull).
(6)
I de skadeanalyser som gjorts inom ramen för den pågående antisubventionsundersökningen och den antidumpningsundersökning som utfördes samtidigt användes samma definitioner av unionsindustrin, representativa unionstillverkare och undersökningsperiod, och om inget annat anges var de slutsatser som drogs i analyserna identiska. Detta ansågs lämpligt för att effektivisera skadeanalysen och för att kunna dra konsekventa slutsatser i båda förfarandena. Kommentarer om skadeaspekter som kommit in i samband med något av förfarandena har därför beaktats vid båda.
1.3. Registrering
(7)
Efter en begäran från klaganden, som även lämnade in nödvändig bevisning, antog kommissionen den 1 mars 2013 kommissionens förordning (EU) nr 182/2013 (5), som innebar att all import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina måste registreras från och med den 6 mars 2013.
(8)
Några berörda parter hävdade att beslutet att importen ska registreras var ogrundat, eftersom villkoren i artikel 24.5 i grundförordningen inte var uppfyllda. Inga bevis eller konkreta belägg lades emellertid fram till stöd för dessa påståenden. När beslutet om registrering av importen fattades hade kommissionen tillräcklig prima facie-bevisning för att det fanns ett behov av detta, särskilt en kraftigt ökad import både i absoluta tal och uttryckt som marknadsandel. Följaktligen avvisades dessa påståenden.
1.4. Parter som berörs av förfarandet
(9)
Kommissionen underrättade officiellt klaganden, andra kända tillverkare i unionen, de kända exporterande tillverkarna i Kina, de kinesiska myndigheterna och kända importörer om att förfarandet inletts. De berörda parterna gavs möjlighet att skriftligen lämna synpunkter och begära att bli hörda inom den tidsfrist som angetts i tillkännagivandet om inledande.
(10)
Eftersom antalet exporterande tillverkare, unionstillverkare och icke-närstående importörer föreföll vara stort, ombads alla kända exporterande tillverkare och icke-närstående importörer att ge sig till känna för kommissionen och att, i enlighet med tillkännagivandet, lämna grundläggande uppgifter om sin verksamhet med avseende på den berörda produkten under den undersökningsperiod som anges i skäl 38. Dessa uppgifter begärdes enligt artikel 27 i grundförordningen för att kommissionen skulle kunna besluta huruvida ett stickprovsförfarande var nödvändigt och i så fall göra ett urval. Kommissionen samrådde även med de kinesiska myndigheterna.
(a) Stickprovsförfarande avseende exporterande tillverkare
(11)
Till en början lämnade 121 exporterande tillverkare eller grupper av exporterande tillverkare i Kina in de begärda uppgifterna och samtyckte till att ingå i ett urval. De samarbetsvilliga företagen stod för mer än 80 % av den sammanlagda kinesiska exportvolymen. På grundval av uppgifterna från de exporterande tillverkarna och i enlighet med artikel 27 i grundförordningen, föreslog kommissionen inledningsvis ett urval med sju exporterande tillverkare/grupper av exporterande tillverkare.
(12)
Urvalet utgörs av de tre samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av moduler, de två samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av celler och de två samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av plattor. Dessa sju grupper av exporterande tillverkare användes som grund för fastställandet av subventionerna till dessa grupper och av subventionsnivån för alla samarbetsvilliga exporterande tillverkare som inte ingick i urvalet, enligt artikel 15.2 och 15.3 i grundförordningen. Såsom anges i skäl 46 undantog kommissionen plattor från produktdefinitionen i det slutgiltiga skedet av undersökningen. Vissa företag valdes ut på grundval av att de hade den största exportvolymen när det gäller plattor. Men med beaktande av att kommissionen redan hade undersökt dessa företag och kontrollerat uppgifterna från dem samt av att alla dessa företag hade en betydande export av moduler och/eller celler ansågs det inte vara nödvändigt att ändra urvalet.
(13)
Det slutliga antalet exporterande tillverkare som ingick i urvalet var åtta företag/grupper. Trots att det inledningsvis uppgavs att företagen Jinko Solar Co. Ltd och Renesola Jiangsu Ltd var närstående konstaterades det senare att så inte var fallet.
(b) Stickprovsförfarande avseende unionstillverkare
(14)
Kommissionen meddelade i tillkännagivandet om inledande att den preliminärt hade valt ut ett antal unionstillverkare. Alla kända unionstillverkare och kända intresseorganisationer för tillverkare underrättades om att ett preliminärt urval av unionstillverkare hade gjorts. I det preliminära urvalet ingick nio av ca 215 unionstillverkare som man redan före undersökningen visste tillverkade den likadana produkten. Urvalet gjordes utifrån den största representativa tillverkningsvolymen, med beaktande av den försäljningsvolym och det geografiska område som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Det säkerställdes att urvalet täckte in både vertikalt integrerade och icke-integrerade unionstillverkare. Berörda parter inbjöds att lämna synpunkter på det preliminära urvalet.
(15)
Flera berörda parter gjorde följande invändningar när det gällde det preliminära urvalet av unionstillverkare:
i)
Vissa parter framförde att den information som tillhandahölls om det preliminära urvalet var för begränsad och hindrade dem från att lämna meningsfulla synpunkter på det föreslagna urvalet. De var särskilt kritiska till att unionstillverkarnas identitet hemlighölls och begärde att det skulle anges i vilka medlemsstater de unionstillverkare som ingick i urvalet fanns, samt att det skulle lämnas ut uppgifter om de utvalda unionstillverkarnas andel av den totala tillverkningsvolymen av solcellsmoduler och solceller samt om deras individuella och sammantagna andelar av tillverkningen och försäljningen.
ii)
Den metod som användes för att göra urvalet ifrågasattes för att den enligt parterna ”blandar ihop tre olika steg”, dvs. stödet för inledande av undersökningen, definitionen av unionsindustrin och stickprovsförfarandet. De ansåg därför att det var oklart om unionsindustrin redan hade definierats vid den tidpunkt då urvalet gjordes och om det följaktligen kunde anses vara representativt. Om unionsindustrin inte definierades när stickprovsförfarandet genomfördes kunde de berörda parterna inte kontrollera om det preliminära urvalet var representativt och därmed inte heller huruvida det gick att göra en korrekt bedömning av unionsindustrins situation under undersökningsperioden enligt definitionen i skäl 38. Vidare hävdades det att det var olämpligt att göra det preliminära urvalet på grundval av de svar unionstillverkarna lämnat i samband med granskningen av stödet för inledande av undersökningen.
iii)
Det hävdades även att det preliminära urvalet gjordes enbart bland företag som hade uttryckt sitt stöd för den aktuella undersökningen.
iv)
En part hävdade att eftersom vertikalt integrerade företag ingår i det preliminära urvalet kan tillverkningsvolymen av celler räknas två eller tre gånger, vilket innebär att urvalets övergripande representativitet kan ifrågasättas. Det begärdes att man för vertikalt integrerade tillverkare endast skulle räkna med tillverkningsvolymen för moduler och inte med volymen celler.
v)
Samma part hävdade att de uppgifter som urvalet byggde på åtminstone delvis var otillförlitliga, vilket kunde ha betydelse för det preliminära urvalets övergripande representativitet.
vi)
En part överlämnade en lista som enligt uppgift innehöll ytterligare ca 150 unionstillverkare av den likadana produkten och hävdade att även de borde beaktats när urvalet av unionstillverkare gjordes.
(16)
Parternas argument besvarades enligt följande: Unionstillverkarna önskade att deras namn skulle behandlas konfidentiellt på grund av risken för repressalier. Det förekom faktiskt konkreta hot mot unionstillverkare om att skada deras företag, både i och utanför unionen. Kommissionen ansåg att unionstillverkarnas önskemål var tillräckligt väl underbyggda för att tillgodoses. Om platsen eller produktions- eller försäljningsandelen lämnades ut för enskilda unionstillverkare som ingick i urvalet skulle de berörda tillverkarnas identitet lätt kunna avslöjas, och kraven på att dessa uppgifter skulle lämnas ut måste därför avslås.
(17)
Kommissionen blandade inte ihop fastställandet av stödet för inledandet av undersökningen, fastställandet av definitionen av unionsindustrin och det preliminära urvalet eftersom dessa steg var oberoende av varandra och besluten om dem fattades separat. Det visades inte hur mycket urvalets representativitet hade påverkats av att man använde de tillverknings- och försäljningsuppgifter som tillhandahållits av unionstillverkarna i samband med granskningen av stödet för att inleda undersökningen. När undersökningen inleddes hade unionsindustrin redan definierats preliminärt. All tillgänglig information gällande unionstillverkarna, inklusive uppgifter som tillhandahållits i klagomålet och samlats in från unionstillverkare och andra parter innan undersökningen inleddes, användes för att preliminärt fastställa den totala unionstillverkningen under undersökningsperioden, enligt definitionen i skäl 38.
(18)
Alla unionstillverkare som svarade på frågor om stödet för inledande av undersökningen beaktades vid urvalet, oavsett om de stödde, motsatte sig eller inte uttryckte någon åsikt om undersökningen. Detta påstående avvisas därför.
(19)
Frågan om dubbel- eller trippelräkning beaktades vid det preliminära urvalet. Om vertikalt integrerade unionstillverkares tillverkning och försäljning av celler skulle ha undantagits skulle den andel celler som såldes på den fria marknaden inte ha tagits med i beräkningen. Att utesluta försäljning av celler från den totala tillverkningsvolymen skulle därför inte nödvändigtvis ge ett mer representativt urval. Vidare fastställdes urvalets representativitet inte enbart på grundval av tillverkningsvolymen utan också på grundval av geografisk spridning och en balanserad representation av vertikalt integrerade och icke-integrerade tillverkare. Tillverkningsvolymens relativa representativitet beräknades för varje typ av likadan produkt. På denna grundval ansågs det att det preliminära urvalet hade gjorts med hjälp av en rimlig metod och urvalet ansågs därför vara representativt för unionsindustrin avseende den undersökta produkten. Detta påstående avvisades därför. När det gäller de berörda uppgifternas tillförlitlighet skedde urvalet på grundval av information som var tillgängliga vid den tidpunkten, i enlighet med artikel 27 i grundförordningen. När det gäller tillförlitligheten hos de uppgifter som användes som stöd för att inleda undersökningen, fann man vid undersökningen inga bevis för att uppgifter som samlats in innan den inleddes hade några väsentliga brister. Därför kan det rimligen antas att grundvalen för det preliminära urvalet var tillräckligt tillförlitlig. Detta påstående avvisades därför.
(20)
När det gäller förteckningen med ytterligare ca 150 unionstillverkare bör det påpekas att denna information lämnades långt efter att tidsfristen både för berörda parter att lämna synpunkter på det preliminära urvalet och för unionstillverkarna att ge sig till känna och begära att få ingå i urvalet hade löpt ut. Vidare var ca 30 av unionstillverkarna på listan kända av kommissionen när urvalet gjordes. Dessutom beaktades alla unionstillverkare som gav sig till känna efter tillkännagivandet om inledande när urvalet gjordes. Urvalets representativitet har alltså inte påverkats. Detta påstående avvisades därför.
(21)
Efter att synpunkterna tagits emot sågs urvalets sammansättning över eftersom det fanns indikationer på att ett av de utvalda företagen inte var i stånd att samarbeta fullt ut. För att se till att urvalet fortfarande var representativt valdes ytterligare en unionstillverkare ut. I och med detta bestod urvalet alltså av tio företag, utvalda efter största representativa volym för varje tillverkningsnivå, med hänsyn till den försäljningsvolym på unionsmarknaden och det geografiska område som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Sedan plattor hade uteslutits från definitionen av den berörda produkten och alltså inte omfattades av undersökningen (se skälen 42-46 och skäl 349 nedan), utgjordes urvalet av åtta företag. De unionstillverkare som ingick i urvalet stod till följd av detta för 18-21 % av den totala unionstillverkningen av moduler och för 17-24 % av den totala unionstillverkningen av celler. Urvalet omfattade både vertikalt integrerade och icke-integrerade tillverkare. Den exakta andelen kunde inte offentliggöras, eftersom det skulle ha gjort det möjligt att beräkna tillverkningsvolymen för den ovannämnda ytterligare unionstillverkaren och därigenom fastställa dennes identitet.
(22)
De unionstillverkare som lämnade uppgifter till kommissionen för urvalet i detta antisubventionsförfarande hade även lämnat relevanta uppgifter i den antidumpningsundersökning som pågick samtidigt. Samtliga unionstillverkare som ingick i det slutgiltiga urvalet i antidumpningsundersökningen har lämnat de uppgifter som efterfrågades inom ramen för den aktuella antisubventionsundersökningen, vilket gjorde det möjligt för kommissionen att göra ett urval. Det ansågs därför lämpligt att de slutliga urvalen av unionstillverkare i båda förfarandena var identiska.
(23)
De kinesiska myndigheterna höll fast vid att det enligt deras mening inte var berättigat att behandla namnen på klagandena och på de unionstillverkare som ingick i urvalet konfidentiellt. Redan i skäl 9 i förordningen om preliminär tull anges att unionstillverkarna begärde att deras namn skulle behandlas konfidentiellt på grund av risken för repressalier Kommissionen ansåg att deras önskemål var tillräckligt väl underbyggda för att tillgodoses. De uppgifter som har lämnats till kommissionen för att styrka risken för repressalier kan inte lämnas ut till tredje parter, eftersom detta skulle motverka syftet med begäran om konfidentialitet. I ett fall där en unionstillverkare, enligt uppgifter från de kinesiska myndigheterna, omprövade sin ståndpunkt och avslöjade sin identitet genom att inleda en rättsprocess mot förordningen om preliminär tull finns det dessutom inte längre några skäl för att lämna ut de uppgifter på grundval av vilka anonymiteten beviljades eftersom identiteten har avslöjats.
(24)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter förde den kinesiska handelskammaren för import och export av maskiner och elektroniska produkter (nedan kallad den kinesiska handelskammaren) igen fram argument mot den metod som använts för det preliminära urvalet av unionstillverkare. Den kinesiska handelskammaren påstår bland annat att institutionerna inte har tagit hänsyn till 120 tillverkare. Denna fråga har redan behandlats i skäl 9 i förordningen om preliminär tull. Dessutom har institutionerna kontrollerat den verksamhet som bedrivs av de företag som finns med på denna förteckning. Det visade sig att förteckningen främst består av installatörer, återförsäljare, närstående importörer och exporterande tillverkare i Kina, Taiwan och Indien. Den var därför inte tillräcklig för att visa att institutionerna hade förbisett ett betydande antal unionstillverkare. Den kinesiska handelskammaren har dessutom inte lagt fram några sifferuppgifter som skulle ha visat att den totala tillverkningen i unionen var inkorrekt eller några bevis för att urvalets representativitet kunde ha påverkats, eftersom ingen av de påstådda ytterligare unionstillverkarna skulle ha valts ut för stickprovet om kommissionen hade känt till förteckningen.
(c) Stickprovsförfarande avseende icke-närstående importörer
(25)
Av de ca 250 icke-närstående importörer som klaganden nämnde och som kommissionen kontaktade svarade 20 på det frågeformulär som bifogades tillkännagivandet om inledande. Tolv av dem importerade moduler och en av dem celler. Dessutom gav sju andra parter sig till känna, men lämnade inga uppgifter om import eller återförsäljning av den berörda produkten. Ett urval gjordes i enlighet med artikel 27 i grundförordningen för att täcka den största möjliga representativa importvolym som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Urvalet av icke-närstående importörer omfattade därför två importörer av moduler och en importör av celler. Tillsammans stod de för ca 2-5 % av den totala importen från det berörda landet. Efter att frågeformuläret mottagits visade det sig dock att kärnverksamheten för en av de tre importörerna i praktiken var solvärmeteknik och inte handel med den berörda produkten. Den andra importörens verksamhet bestod av import av moduler och inte av celler. De uppgifter som importören lämnade i sitt svar på frågeformuläret var emellertid inte av tillräckligt hög kvalitet för att kunna beaktas i analysen av icke-närstående importörer. Undersökningen avslöjade dessutom att den berörda produkten i de flesta fall importeras till unionsmarknaden av företag som är närstående de exporterande tillverkarna i Kina eller genom installatörer eller projektledare.
(26)
Sedan preliminära antidumpningsåtgärder hade införts inom ramen för den antidumpningsundersökning som pågick samtidigt, kontaktade kommissionen fler importörer som hade samarbetat i undersökningen redan i inledningsskedet och då lämnat grundläggande uppgifter om sin verksamhet beträffande den undersökta produkten under undersökningsperioden, i enlighet med tillkännagivandet om inledande. Syftet var att avgöra huruvida urvalet av icke-närstående importörer skulle kunna utvidgas. Sex företag som var att betrakta som icke-närstående importörer som handlar med den berörda produkten (dvs. köper och säljer den vidare) gav sig till känna och var villiga att samarbeta ytterligare i undersökningen. Av dem besvarade fem frågeformuläret inom tidsfristen. Av de fem svaren var dock endast tre så utförliga att det gick att göra en ändamålsenlig bedömning. Urvalet av icke-närstående importörer utvidgades därför till fyra importörer av moduler, som stod för ca 2-5 % av den totala importen från det berörda landet. Med beaktande av de icke-närstående importörernas struktur (de flesta var små och medelstora företag) var det inte möjligt att ha ett urval som motsvarar en större andel, eftersom institutionernas resurser är begränsade.
(d) Svar på frågeformuläret och kontroller
(27)
Kommissionen sände frågeformulär till olika kinesiska företrädare (bland annat särskilda frågeformulär avsedda för China Development Bank, Export Import Bank of China, Bank of China, Bank of Shanghai, Sinosure, andra relevanta finansinstitut och statsägda tillverkare av polykristallint kisel, glas och aluminium som levererade dessa råvaror till den berörda industrin under undersökningsperioden), till de åtta exporterande tillverkare i Kina som ingick i urvalet och till andra exporterande tillverkare i Kina som bad att få frågeformuläret. Dessutom sände kommissionen frågeformulär till de unionstillverkare och de icke-närstående importörer som ingick i urvalet samt till aktörer i tidigare och senare led och deras intresseorganisationer, som gav sig till känna inom tidsfristerna i tillkännagivandet om inledande. Kommissionen kontaktade också en representativ konsumentorganisation.
(28)
Svar mottogs från de kinesiska myndigheterna, från alla de exporterande tillverkare som ingick i urvalet och deras närstående företag i Kina, från fem exporterande tillverkare som hade begärt individuell undersökning samt från alla unionstillverkare och icke-närstående importörer i unionen som ingick i urvalet liksom från 21 aktörer i tidigare och senare led samt tre av deras intresseorganisationer.
(29)
Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter som den ansåg vara nödvändiga för ett avgörande i fråga om subventionering, därav vållad skada och unionens intresse. Kontrollbesök gjordes på plats hos följande statliga myndigheter och finansinstitut, hos de företag som ingick i urvalet, en icke-närstående importör, två aktörer i tidigare led och fyra aktörer i senare led samt hos intresseorganisationer och en oberoende konsult:
(a)
Statliga myndigheter i Kina
-
Kinas handelsministerium, Peking, Kina
-
Huaxia Bank, Peking, Kina
-
China Development Bank, Peking, Kina
-
Export Import Bank of China, Peking, Kina
-
China Export & Credit Insurance Corporation (Sinosure), Peking, Kina
(b)
Unionstillverkare
-
Åtta unionstillverkare som ingick i urvalet
(c)
Grupper av exporterande tillverkare (och närstående företag) i Kina
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd, Kina
-
Delsolar (Wujiang) Ltd (Wujiang) Co. Ltd., Kina
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd, Kina
-
JingAo Group, Kina
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd, Kina
-
Yingli Green Energy Holding Company, Kina
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd och Renesola Jiangsu Ltd, Kina
-
Jinko Solar Co. Ltd, Kina
(d)
Icke-närstående importör i unionen
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Tyskland
(e)
Aktörer i tidigare led
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Tyskland
-
Wacker Chemie AG, Burghausen, Tyskland
(f)
Aktörer i senare led
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Tyskland
-
ValSolar SL, Badajoz, Spanien
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugal
-
Sunedison, Spain Construction, Madrid, Spanien
(g)
Intresseorganisationer
-
European Photovoltaic Industry Association (EPIA), Bryssel, Belgien
(h)
Oberoende konsult
-
Europressedienst, Bonn, Tyskland
(30)
Synpunkterna från de berörda parterna övervägdes och togs i beaktande där så var lämpligt.
(31)
The Association for Affordable Solar Energy (Afase), en organisation som företräder importörer samt aktörer i tidigare och senare led ifrågasatte den rättsliga grunden för det besök som genomfördes på plats hos Europressedienst, och gjorde gällande att en oberoende konsult inte är en berörd part enligt artikel 26 i grundförordningen. De slutsatser som dras i undersökningen bör när så är möjligt grundas på tillförlitliga och kontrollerbara uppgifter. Europressedienst har tillhandahållit uppgifter om makroekonomiska indikatorer inom ramen för ett avtal. I enlighet med principen om sund förvaltning gjorde kommissionen ett kontrollbesök på plats hos Europressedienst för att se om de uppgifter som låg till grund för slutsatserna var tillförlitliga och korrekta.
(32)
De kinesiska myndigheterna hävdade att deras rätt till försvar när det gäller tillgång till den akt som de berörda parterna får ta del av hade kränkts eftersom i) vissa uppgifter saknades i de icke-konfidentiella handlingarna utan att man ”på goda grunder” kunde säga varför eller utan att det fanns tillräckligt detaljerade sammanfattningar, eller i undantagsfall, utan att förklara varför en icke-konfidentiell sammanfattning inte tillhandahölls, ii) den icke-konfidentiella versionen av ett helt svar på frågeformuläret saknades för en unionstillverkare och iii) de berörda parternas tillgång till de icke-konfidentiella versionerna av unionstillverkarnas svar på frågeformuläret fördröjdes orimligt.
(33)
i) Den berörda parten nämner inte vilka uppgifter som enligt hans mening saknades i den öppna akten. ii) Påståendet att den icke-konfidentiella versionen av ett helt svar på frågeformuläret inte har gjorts tillgängligt stämmer inte. iii) Dröjsmålen när det gäller tillhandahållandet av de utvalda unionstillverkarnas icke-konfidentiella svar på frågeformuläret berodde på att frågeformulären inte fogades till de icke-konfidentiella handlingarna innan man hade kontrollerat att de var fullständiga och att sammanfattningarna var rimliga, vilket förklarades för den berörda parten. För att säkerställa unionstillverkarnas rätt till anonymitet kontrollerades det också att de icke-konfidentiella versionerna av frågeformulären inte röjer den berörda unionstillverkarens identitet. I vissa fall måste de icke-konfidentiella versionerna därför korrigeras av den part som lämnat in dem innan andra berörda parter kunde ges tillgång till dem.
(34)
Detta ansågs inte på något sätt ha påverkat de berörda parternas rätt till försvar. Kommissionen har gett alla berörda parter möjlighet att i tid kommentera de uppgifter som ingår i den akt de får ta del av, så att deras synpunkter, förutsatt att dessa var väl underbyggda och berättigade, kunde beaktas innan några slutsatser drogs i undersökningen. Den berörda parten hade alla möjligheter att lämna synpunkter på frågeformulären från unionstillverkare som ingick i urvalet även efter det preliminära och det slutliga meddelandet av uppgifter. Även om meddelandena om uppgifter och tillgången till de handlingar som de berörda parter får ta del av grundar sig på olika rättsliga bestämmelser fanns det alltså gott om möjligheter för de berörda parterna att lämna synpunkter på de uppgifter som någon av parterna lagt fram i undersökningen. Detta påstående måste därför avvisas.
(35)
Samtliga berörda parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för beslutet att rekommendera en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i Folkrepubliken Kina (nedan kallat slutligt meddelande av uppgifter). Samtliga parter beviljades även en tidsfrist inom vilken de kunde lämna synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter.
(36)
Synpunkterna från de berörda parterna övervägdes och togs i beaktande där så var lämpligt.
1.5. Godtagande av ett åtagande med hänsyn till slutgiltiga tullar
(37)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter tog kommissionen emot ett ändrat åtagande från exporterande tillverkare och den kinesiska handelskammaren. Åtagandet omfattar också den antidumpningsundersökning som görs samtidigt. Genom kommissionens genomförandebeslut 2013/707/EU av den 4 december 2013 som bekräftar godtagande av ett åtagande som erbjudits i samband med antidumpnings- och antisubventionsförfarandena avseende import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina under giltighetsperioden för slutgiltiga åtgärder (6) bekräftas att kommissionen har godtagit åtagandet.
1.6. Undersökningsperiod och skadeundersökningsperiod
(38)
Undersökningen av subvention och skada omfattade perioden från den 1 juli 2011 till den 30 juni 2012 (nedan kallad undersökningsperioden eller i tabeller UP). Undersökningen av tendenser av betydelse för bedömningen av skadan omfattade perioden från den 1 januari 2009 till undersökningsperiodens slut (nedan kallad skadeundersökningsperioden).
2. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT
2.1. Berörd produkt
(39)
När undersökningen inleddes definierades den berörda produkten som solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel samt celler och plattor av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina. Cellerna och plattorna har en tjocklek på högst 400 mikrometer. Denna produkt klassificeras för närvarande enligt KN-numren ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 och ex 8541 40 90.
(40)
Följande produkttyper är uteslutna från definitionen av den berörda produkten:
-
Bärbara solladdare som består av mindre än sex celler och som laddar batterier eller tillhandahåller elektricitet till apparater.
-
Solcellstunnfilmsprodukter.
-
Solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter som inte används för energiproduktion men som använder den elektricitet som produceras av de integrerade solcellerna av kristallint kisel.
2.2. Likadan produkt
(41)
Undersökningen har visat att den berörda produkten och den produkt som tillverkas och säljs i unionen av unionsindustrin har samma grundläggande fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och samma grundläggande slutanvändning. De anses därför vara likadana produkter i den mening som avses i artikel 2 c i grundförordningen.
2.3. Invändningar gällande produktdefinition
2.3.1. Uteslutning av plattor
(42)
Vissa berörda parter hävdade att plattor bör uteslutas från produktdefinitionen eftersom plattor inte har samma grundläggande fysiska, kemiska och tekniska egenskaper som celler och moduler. Utöver de argument som lades fram innan förordningen om preliminär tull offentliggjordes framfördes ytterligare två argument efteråt.
(43)
För det första gjorde berörda parter gällande att plattor kan användas för andra ändamål än för tillverkning av celler, framför allt tillverkning av integrerade kretsar och annan mikroutrustning. Produktdefinitionen i den här undersökningen omfattar dock inte alla plattor, utan endast ”plattor av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel” och plattor som ”har en tjocklek på högst 400 mikrometer”. Plattor används visserligen i andra tillämpningar, men undersökningen gällde inte plattor som används vid tillverkningen av andra produkter såsom integrerade kretsar. Dessutom gjorde inga tillverkare, importörer eller användare på marknaden för dessa olika typer av plattor gällande att deras plattor skulle omfattas av registrering eller preliminära antidumpningstullar. Slutsatsen är därför att dessa andra typer av plattor inte omfattas av produktdefinitionen i denna undersökning. Detta visar också att plattor inte nödvändigtvis har samma slutanvändning som solceller och solcellsmoduler.
(44)
För det andra hävdas det att obearbetade plattor inte har några av de väsentliga elektriska egenskaper som skiljer solceller och solcellsmoduler från andra produkter. Plattor saknar till exempel förmågan att generera elektricitet från solljus, vilket är huvudsyftet med solceller och solcellsmoduler av kristallint kisel.
(45)
Undersökningen visade att det inte är förrän plattan förvandlas till en cell som den kan generera elektricitet från solljus. Omvandlingen sker genom celler som absorberar ljus och omvandlar det till elektricitet via kristallint kisel. Cellerna har en pn-övergång för uppsamling och vidareledning av den elektricitet som produceras. Modulerna monteras genom att celler svetsas samman med platt tråd eller metallband till en sträng av celler. Dessa lamineras mellan skikt. Oftast används glas överst och ett polymeriskt bärarskikt i botten. Vanligen används ramar för att göra det möjligt att montera modulerna eller panelerna utomhus (t.ex. på hustak). Modulen kan ha en växelriktare men måste inte ha det.
(46)
Eftersom de grundläggande fysiska och tekniska egenskaperna - som i undersökningen definierades som förmågan att generera elektricitet från solljus - är olika konstaterades det att plattor bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten och alltså inte omfattas av undersökningen.
2.3.2. Fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt slutanvändning
(47)
Flera berörda parter hävdade att undersökningen inte kan omfatta två produkter med olika fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och att moduler och celler därför borde vara föremål för två separata undersökningar. Vidare hävdade de att det är oklart huruvida undersökningen omfattar en enda produkt eller två separata produkter och att de därför inte har full möjlighet att försvara sina intressen.
(48)
Tillverkningen av celler och moduler sker i en enda process med olika steg. Cellerna avgör slutproduktens (dvs. modulens) egenskaper. Undersökningen visade att celler direkt och uteslutande tillverkas för tillverkning av moduler. Moduler och celler har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper (som bestäms av det råmaterial som används) och samma grundläggande slutanvändning, dvs. de säljs för att byggas in i solcellssystem. Modulernas prestanda är direkt kopplad till cellernas.
(49)
I tillkännagivandet om inledande sägs uttryckligen att moduler och celler utgör den undersökta produkten. Berörda parter hade därför full möjlighet att försvara sina intressen på grundval av den berörda produkten såsom den definieras. Detta påstående måste därför avvisas.
2.3.3. Annan nomenklatur
(50)
Det gjordes gällande att moduler och celler inte kunde betraktas som en enda produkt, eftersom de har flera olika åttasiffriga KN-nummer, sexsiffriga undernummer och fyrsiffriga HS-nummer. Både solceller och solcellsmoduler kan deklareras enligt tullnummer 8541 40 90, medan tullnumren under nr 8501 används för elektriska generatorer i allmänhet och inte särskilt för solcellsprodukter. Av dessa skäl avvisades argumentet.
2.3.4. Cellernas mervärde
(51)
Flera parter hävdade att mervärdet från cellens omvandlingsprocess utgör den största delen av en moduls värde och att celler därför bör betraktas som en separat produkt.
(52)
Undersökningen visade att celltillverkningen är den tekniskt mest sofistikerade delen av tillverkningsprocessen. Den visade dock också att de två bearbetningsstegen är kopplade till varandra och att mervärdet inte är koncentrerat till något särskilt skede i tillverkningsprocessen utan är fördelat över hela processen. Detta påstående måste därför avvisas.
2.3.5. Separata marknader
(53)
Enligt vissa berörda parter har moduler och celler skilda marknader och bör därför behandlas som skilda produkter, vilket även skulle framgå av det faktum att ett stort antal tillverkare inte är vertikalt integrerade.
(54)
Moduler och celler kan inte betraktas som separata produkter vars priser fluktuerar enbart beroende på marknadsfaktorer. Deras priser är i stället nära kopplade till varandra och påverkas av priset på polykristallint kisel. Den berörda produkten tillverkas dessutom i en enda tillverkningsprocess med olika steg, vilket förklarats i skäl 49. Att vissa tillverkare inte är vertikalt integrerade beror enbart på företagsbeslut och stordriftsfördelar och ändrar inte denna slutsats. Detta argument måste därför avvisas.
2.3.6. Slutanvändning och utbytbarhet
(55)
Flera berörda parter hävdade att moduler och celler måste behandlas som olika produkter eftersom de har olika slutanvändning och inte är utbytbara.
(56)
Undersökningen visade dock att tillverkningen av celler och moduler är en enda process och frågan om utbytbarhet mellan olika steg i en enda tillverkningsprocess är därför inte tillämplig. Vidare har moduler och celler samma slutanvändning, dvs. att omvandla solljus till elektricitet, och kan därmed inte användas i andra tillämpningar.
2.3.7. Distributionskanaler
(57)
En berörd part hävdade att moduler och celler inte har samma distributionskanaler och därför inte bör betraktas som en enda produkt. Undersökningen visade att moduler och celler kan distribueras inom olika eller liknande distributionskanaler. Huvudkriterierna när man definierar en enda produkt är att den ska ha samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma slutanvändning. Mot bakgrund av skälen 47-49 dras slutsatsen att olika distributionskanaler därför inte kan anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas.
2.3.8. Konsumenternas uppfattning
(58)
Det hävdades att konsumenternas uppfattning av moduler och celler skiljer sig väsentligt och att de därför inte bör betraktas som en enda produkt.
(59)
Liksom i fallet ovan är huvudkriterierna när man definierar en enda produkt att den ska ha samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt slutanvändning. Mot bakgrund av skälen 47-49 dras slutsatsen att olika konsumentuppfattningar därför inte kan anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas.
2.3.9. Separata undersökningar för celler och moduler
(60)
Vissa berörda parter höll fast vid att celler och moduler inte utgör en enda produkt och att de därmed bör bedömas separat. Till skillnad från plattor har celler och moduler däremot samma grundläggande egenskap, dvs. förmågan att generera elektricitet från solljus. Dessa argument avvisades därför.
(61)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en exportör att celler i sig själva inte kan generera elektricitet. Enligt exportören måste de integreras i moduler för att det ska vara möjligt. Varje enskild cell kan dock vanligen producera cirka 4W elektricitet från solljus. Detta räcker måhända inte för de flesta tillämpningar, utan det krävs att flera celler kopplas samman till moduler, men det betyder inte att en enskild cell inte i sig har förmågan att generera elektricitet
(62)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade vidare en exportör att celler inte bara är en annan typ av modul, utan en helt skild produkt. I själva verket är celler viktiga komponenter i en modul. Eftersom celler är viktiga komponenter är de inte ”en helt skild produkt”, genom att moduler och celler båda har samma grundläggande egenskap, dvs. att generera elektricitet från solljus (se skäl 60 ovan).
(63)
Samma part hävdade också att skillnaden mellan celler och moduler beaktades när urvalen av unionstillverkare och kinesiska exportörer gjordes. Olika tullsatser borde därför ha fastställts för moduler och celler. Det stämmer att skillnaden mellan moduler och celler beaktades när urvalet av unionstillverkare och kinesiska exportörer gjordes, vilket framgår av skälen 10 och 14 i den förordningen om preliminär tull. Anledningen till att man gjorde detta var dock endast att man ville försäkra sig om att urvalet var representativt, och det betyder inte att celler och moduler bör beaktas som en och samma berörda produkt eller att olika tullsatser borde fastställas för dem. För att se till att urvalet var representativt för alla produkttyper var det i själva verket viktigt att skilja mellan celler och moduler när urvalet gjordes. Eftersom det rådde en viss osäkerhet om huruvida celler och moduler skulle anses vara en produkt eller två separata produkter måste man se till att urvalet var representativt i båda fallen
(64)
Enligt vissa exporterande tillverkare är det faktum att åtagandet inför olika minimipriser och volymer för import av celler och moduler en bekräftelse på att moduler och celler är två olika produkter som kräver två separata undersökningar. Att minimipriserna för importen är olika är emellertid endast ett tecken på att celler och moduler hör till olika grupper av produkttyper som säljs till olika priser. Därför måste man fastställa olika priser för att minimipriserna för importen skulle vara meningsfulla.
(65)
Det faktum att celler och moduler utgör olika grupper av produkttyper är inte heller relevant för definitionen av berörd produkt. För definitionen av berörd produkt räcker det att produkterna har samma grundläggande egenskaper och slutanvändning, och detta är fallet för moduler och celler, enligt beskrivningarna i skäl 46 respektive 71.
(66)
De kinesiska myndigheterna menade att man vid bedömningen av huruvida celler och moduler utgör samma berörda produkt inte tagit hänsyn till ett antal av de kriterier som definieras av överprövningsorganet i fallet EC-Asbestos (7). De kriterierna används för definitionen av likadan produkt och inte för berörd produkt. De används med andra ord för att definiera t.ex. den likadana produkt som tillverkas av unionsindustrin och som sedan jämförs den berörda produkt som exporteras av de kinesiska exporterande tillverkarna. Kriterierna i fråga är alltså inte relevanta för definition av den berörda produkten. Institutionerna kan dock konstatera att slutsatsen inte skulle ha blivit en annan om man hade tillämpat de kriterier som användes i fallet EC-Asbestos när den berörda produkten definierades i det nuvarande fallet. Det första och andra kriteriet (egenskaper, art och kvalitet samt slutanvändning) är desamma som kriterierna fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och slutanvändning som anges ovan. Det tredje kriteriet (konsumenternas smak och vanor) är inte användbart i det nuvarande fallet, eftersom celler är viktiga komponenter i moduler. Vad gäller det fjärde kriteriet (klassificering enligt tulltaxan) konstateras det att både celler och moduler kan deklareras under tullnummer 8541 40 90, medan tullnumren under 8501 används för elektriska generatorer i allmänhet och inte särskilt för solcellsprodukter.
(67)
Andra berörda parter hävdade att en objektiv tillämpning av de kriterier som tagits fram av domstolen i tidigare mål (8) skulle leda till slutsatsen att moduler och celler är olika produkter. Det bör noteras att domstolen endast nämnde ett antal kriterier som kan beaktas och att det inte finns någon skyldighet att använda alla kriterier i samtliga fall, eftersom inte alla nödvändigtvis är relevanta. Dessa kriterier behandlades i skälen 27-39 i förordningen om preliminär tull där det konstaterades att ett antal kriterier inte är relevanta i det här fallet. I målet Brosmann ansågs endast tre kriterier vara relevanta för bedömningen av huruvida olika typer av skor tillhör den berörda produkten. Eftersom de berörda parterna inte gav några skäl till varför en objektiv tillämpning av kriterierna skulle leda till slutsatsen att moduler och celler är olika produkter kan argumentet inte godtas.
(68)
Man ska heller inte glömma att celler och moduler har samma grundläggande slutanvändning, dvs. de säljs för att byggas in i solcellssystem. Modulernas prestanda är direkt kopplad till cellernas, såsom konstateras i skäl 28 i förordningen om preliminär tull.
(69)
En berörd part hävdade att argumentet att celler och moduler har samma slutanvändning motbevisas av det faktum att plattor uteslutits från produktdefinitionen och att det krävs betydande bearbetning för att tillverka moduler från celler. Det gjordes också gällande att man gjort bedömningen att moduler och celler har samma slutanvändning utifrån antagandet att plattor, moduler och celler tillverkas i samma process.
(70)
Slutsatsen om att bedömningen av modulers och cellers slutanvändning skulle bygga på tillverkningsprocessen är inte korrekt. Även om båda konstaterandena finns i skäl 36 i förordningen om preliminär tull så betyder det inte att den ena slutsatsen bygger på det andra antagandet. Det andra konstaterandet inleds med ordet ”Vidare” vilket tydligt visar att det inte bygger på det första konstaterandet. Dessutom gäller konstaterandena olika frågor under rubriken ”Slutanvändning och utbytbarhet”. Det första konstaterandet om tillverkningsprocessen handlar om utbytbarhet, med det andra gäller slutanvändning. Det är därför inte korrekt att påstå att bedömningen att moduler och celler har samma slutanvändning skulle ha gjorts utifrån antagandet att tillverkningsprocessen för plattor, moduler och celler är densamma.
(71)
De berörda parterna bestrider inte att den faktiska slutanvändningen för celler och moduler, dvs. att de säljs för att byggas in i solcellssystem. Slutsatsen att moduler och celler har samma slutanvändning bekräftas därför.
2.3.10. Tunnfilmsprodukter
(72)
En berörd part hävdade att tunnfilmssolcellsprodukter bör ingå i definitionen av den berörda produkten, eftersom de har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma grundläggande slutanvändning.
(73)
Tunnfilmssolcellsprodukter är tydligt uteslutna från produktdefinitionen, se skäl 40 ovan. Tunnfilmssolcellsprodukter har nämligen andra fysiska, kemiska och tekniska egenskaper än den berörda produkten. Deras tillverkningsprocess är en annan och de består inte av kristallint kisel, som är det huvudsakliga råmaterialet för tillverkning av moduler och celler. De har lägre omvandlingsverkningsgrad och lägre uteffekt och lämpar sig därför inte för samma typer av tillämpningar som den berörda produkten. Dessa argument måste därför avvisas.
2.3.11. Halvfärdiga produkter
(74)
Det gjordes gällande att celler borde betraktas som halvfärdiga insatsvaror medan modulerna är slutprodukter och att de därför inte bör betraktas som en enda produkt.
(75)
Precis som ovan är huvudkriterierna när man definierar en enda produkt att den har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma slutanvändning. Med beaktande av skälen 47-49 dras därför slutsatsen att skillnaden mellan halvfärdiga produkter och slutprodukter inte anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas.
2.3.12. Solladdare
(76)
En berörd part begärde att solpaneler avsedda endast för laddning av 12-voltsbatterier skulle uteslutas, med hänvisning till att de har en annan slutanvändning än modulerna för anslutning till elnätet eftersom de genererar en mycket lägre spänning och därför inte är lämpliga för nätanslutning.
(77)
Enligt tillkännagivandet om inledande omfattas bärbara solladdare som består av färre än sex celler och som ger elektricitet till enheter eller laddar batterier inte av definitionen av den undersökta produkten. Moduler som består av fler än sex celler och som endast är avsedda för laddning av batterier har samma grundläggande egenskaper och prestanda som modulerna för nätanslutning. De använder en öppen spänningskrets med lägre spänning än den krets som används i moduler för nätanslutning. Undersökningen har visat att denna typ av moduler trots detta kan anslutas till nätet. Den lägre spänningen kan enkelt kompenseras genom en ökning av cellernas storlek och antal. Därför omfattas moduler som består av fler än sex celler och är avsedda för batteriladdning av definitionen av den berörda produkten.
(78)
Berörda parter hävdade också att definitionen av ”solladdare som består av mindre än sex celler” är alltför snäv och bör utvidgas till att omfatta produkter med liknande funktion men som inte omfattas av denna definition, t.ex. produkter som är ungefär lika stora men använder fler mindre celler.
(79)
Enligt de berörda parterna är dessutom definitionen av ”solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter” för snäv, eftersom det endast är den kompletta elektriska produkten som är utesluten, medan solcellskomponenter som kan integreras i den elektriska produkten inte nödvändigtvis är uteslutna.
(80)
En analys av de argument som de olika berörda parterna lagt fram visade att det är lämpligare att använda tekniska standarder och inte antalet celler för att fastställa vilka produkter som ska uteslutas. Det konstaterades framför allt att definitionerna i standarden IEC 61730-1 (Application Class C) är lämpligare när det gäller att avgöra vilka produkter som bör uteslutas från tillämpningsområdet för åtgärderna.
(81)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter lades synpunkter fram på beslutet att utesluta solladdare på grundval av den internationella standarden. Det hävdades att man i stället för att hänvisa till standarden borde använda den utgående spänningen och uteffekten som grund för att fastställa att ”moduler eller paneler med en utgående spänning som inte överstiger 50 V likspänning och en uteffekt på högst 50 W som endast är avsedda att användas direkt som batteriladdare i system med samma spänning och effekt” ska uteslutas. Detta påstående kunde godtas och avgörandena om uteslutning har följaktligen gjorts enligt denna definition.
2.3.13. Takintegrerade solcellsmoduler
(82)
En berörd part hävdade att takintegrerade solcellsmoduler borde uteslutas från produktdefinitionen i denna undersökning, eftersom de inte enbart fungerar som solcellsmoduler utan även har samma funktion som taktegel eller skifferplattor. I det avseendet är de inte direkt utbytbara med en standardmodul.
(83)
Undersökningen har emellertid visat att både standardmoduler och takintegrerade moduler måste uppfylla samma elektriska standarder. Takintegrerade solcellsmoduler kan dessutom inte ersättas med enbart standardmoduler, men däremot kan de ersättas av en standardmodul och taktegel eller skifferplattor. Dessa produkters grundläggande tekniska egenskap är därmed densamma, nämligen att generera elektricitet från solljus. Den tilläggsfunktion de har (dvs. att fungera som takmaterial) anses inte vara väsentlig och är inte ett skäl till att utesluta takintegrerade solcellsmoduler från produktdefinitionen.
(84)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter gjorde samma berörda part gällande att det faktum att takintegrerade solcellsmoduler och standardmoduler inte är sinsemellan utbytbara är ett tecken på att takintegrerade solcellsmoduler inte borde omfattas av åtgärderna. Parten hänvisade till målet som gällde skodon (9), och nämner särskilt avancerade sportskor. Det fanns dock många orsaker till att avancerade sportskor uteslöts från produktdefinitionen, och det att två produkter inte är sinsemellan utbytbara ansågs i sig inte utgöra en tillräcklig grund i Brosmann-målet (10), i vilket tribunalen slog fast att så olika produkter som skor för stadsbruk och vandringsskor kan anses vara en berörd produkt i samma antidumpningsundersökning trots sina olikheter.
(85)
Samma berörda part menade dessutom att det faktum att takintegrerade solcellsmoduler inte tillverkas i EU och att den berörda parten innehar immateriella rättigheter skulle utgöra en bekräftelse på att sådana solcellsmoduler är innovativa och skiljer sig från andra produkter. I skodonsmålet som den berörda parten hänvisade till konstaterade dock tribunalen att det ”att denna typ av skor inte tillverkas i gemenskapen och att det inte finns något patent för dem, är inte avgörande.” (11). I det målet ansågs alltså skor med patenterad teknologi ingå i den berörda produkten.
(86)
Den berörda parten hävdade vidare att takintegrerade solcellsmoduler bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten eftersom de är betydligt dyrare än standardmoduler. Också i skodonsmålet uteslöts avancerade sportskor över ett visst pris från definitionen av den berörda produkten. Här konstateras att en takintegrerad solcellsmodul inte enbart fungerar som solcellsmoduler utan även har samma funktion som taktegel eller skifferplattor (se skäl 83). En direkt jämförelse av priserna är därför inte meningsfull, eftersom den extra funktionen naturligt leder till att priset blir högre.
(87)
Den berörda parten bemötte detta argument med att ett sådant resonemang skulle göra det omöjligt att någonsin hänvisa till prisskillnader som ytterligare en indikator som motiverar uteslutning från produktdefinitionen. Men en sådan tolkning är alltför långtgående. I föregående skäl sägs endast att priset i just det här fallet, där takintegrerade moduler har samma funktion som både den berörda produkten och en annan produkt (i detta fall taktegel eller skifferplattor), naturligtvis inte är av betydelse. Detta betyder självklart inte att man i något annat fall inte skulle kunna använda prisskillnader som indikator för att fastställa om en produkt bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten.
(88)
Slutligen hävdade den berörda parten att dess leverantör av takintegrerade solcellsmoduler bör ges tillgång till åtagandet om minimipriser. Det har dock visat sig att den kinesiska exportören inte samarbetat i undersökningen, och som icke-samarbetsvillig part är exportören inte berättigad att delta i åtagandet. Denna begäran kan därför inte godtas.
2.3.14. Monokristallina och multikristallina celler
(89)
En berörd part hävdade att det inte tillverkades några monokristallina celler i unionen och att dess export av monokristallina celler därför inte konkurrerade med unionsindustrin. Undersökningen visade dock att monokristallina celler tillverkas i unionen. Argumentet avvisas därför. Tribunalen har i Brosmann-målet dessutom konstaterat att det inte är avgörande att en viss produkttyp inte tillverkas i unionen.
2.3.15. Uttrycket ”avsända från”
(90)
Enligt vissa berörda parter var det inte motiverat att utvidga undersökningen till att gälla även produkter avsända från Kina, eftersom förfarandet när det inleddes endast gällde produkter med ursprung i Kina.
(91)
Varor som avsänts från Kina omfattades dock redan när förfarandet inleddes. I punkt 5 i tillkännagivandet om inledande står det att företag ”som skeppar den berörda produkten från Kina men som anser att all eller en del av denna export i tullhänseende inte har sitt ursprung i Kina, uppmanas att ge sig till känna och lämna alla uppgifter som är av betydelse för undersökningen”. Alla företag som avsänder varor från Kina hade alltså möjlighet att samarbeta i undersökningen. Eftersom den undersökta produkten ofta omfattar komponenter och delar från olika länder, meddelades det också i punkt 5 i tillkännagivandet om inledande att ”särskilda bestämmelser” kan antas.
(92)
Det anses därför att alla berörda ekonomiska aktörer har informerats om att särskilda bestämmelser vid behov kan komma att antas för varor som avsänds från Kina. De har också uppmanats att samarbeta i undersökningen. Undersökningen har alltså inte utvidgats till att gälla produkter avsända från Kina, utan dessa omfattades redan från början.
(93)
Efter meddelandet av uppgifter gjorde berörda parter gällande att oavsett de bestämmelser i tillkännagivandet om inledande som det hänvisas till i skäl 91 så gällde undersökningen endast varor med ursprung i Kina och inte en bedömning av effekterna av varor som avsänds från Kina.
(94)
Det framhålls att följande åtgärder har vidtagits för att se till att alla varor som avsänts från Kina bedömdes under undersökningen, och inte bara varor med ursprung i Kina:
-
Alla företag som skeppar den berörda produkten från Kina uppmanades att ge sig till känna i undersökningen, oberoende av varornas ursprung.
-
I bilaga A till tillkännagivandet om inledande uppmanades exportörer att inkomma med uppgifter om alla produkter som företaget tillverkar. Uppgifterna gällde inte enbart produkter med ursprung i Kina.
-
Utifrån dessa uppgifter, som inbegrep alla export till EU oavsett varornas ursprung, gjordes ett representativt urval.
-
De tillverkare som ingick i urvalet fick ett frågeformulär avsett för tillverkare som exporterar till Europeiska unionen och Kina kallades det berörda landet och inte ursprungsland. Det var därför klart att alla varor, oavsett deras ursprung, undersöktes.
(95)
Mot denna bakgrund kan man alltså konstatera att undersökningen omfattade alla varor som hade sitt ursprung i eller avsändes från Kina och att dess slutsatser, inbegripet om subventionering och skada, omfattar alla varor med ursprung i eller avsända från Kina.
(96)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade de berörda parterna att klagomålet endast innehöll prima facie-bevisning för import av solpaneler med ursprung i Kina och inte varor som avsänts från Kina. Det bör förtydligas att klagomålet gällde varor ”från Kina”, vilket framgår av det stämplade försättsblad som den sökande lämnat in. Före detta blad finns ett annat blad där man mycket riktigt använder formuleringen ”med ursprung i Kina”. Men detta blad var inte en del av det dokument som klaganden lämnade in, utan lades till som försättsblad av kommissionen, och där användes namnet på undersökningen och inte rubriken på klagomålet. Klagomålet anses därför omfatta alla varor från Kina oavsett om de har sitt ursprung där eller inte.
(97)
Kinesiska exporterande tillverkare menade vidare att exporterande tillverkare i tredjeländer inte rimligtvis kan förväntas ha vetat att även deras produkter skulle bli föremål för undersökningen. Det ska påpekas att åtgärderna inte gäller för varor som transiteras i den mening som avses i artikel V i Gatt. Exporterande tillverkare som inte har någon verksamhet i Kina påverkas alltså inte av åtgärderna. Inga exporterande tillverkare från tredjeländer kontaktade kommissionen för att påtala att de produkter de exporterar är föremål för åtgärder.
(98)
Samma exporterande tillverkare påstod att exporterande tillverkare i tredjeländer inte uppmanades att ge sig till känna och att de inte gavs möjlighet att visa att deras produkter inte är subventionerade. Institutionerna anser att de exporterande tillverkare som inte har någon verksamhet i Kina inte påverkas av åtgärderna eftersom deras varor, om de har avsänts från Kina, har transiterats. Övriga exporterande tillverkare blev genom tillkännagivandet om inledande informerade om att deras verksamhet omfattas av undersökningen.
2.3.16. Slutsats
(99)
Sammanfattningsvis omfattar den slutgiltiga produktdefinitionen alltså solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel samt celler av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel, med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina, om de inte transiteras i den mening som avses i artikel V i Gatt. Cellernas tjocklek är högst 400 mikrometer. Produkten klassificeras för närvarande enligt KN-numren 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 och ex 8541 40 90.
(100)
Följande produkttyper är uteslutna från definitionen av den berörda produkten:
-
Bärbara solladdare som består av mindre än sex celler och som laddar batterier eller tillhandahåller elektricitet till apparater.
-
Solcellstunnfilmsprodukter.
-
Solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter som inte används för energiproduktion men som använder den elektricitet som produceras av de integrerade solcellerna av kristallint kisel.
-
Moduler eller paneler med en utgående spänning som inte överstiger 50 V likspänning och en uteffekt på högst 50 W som endast är avsedda att användas direkt som batteriladdare i system med samma spänning och effekt.
3. SUBVENTIONER
(101)
Klaganden hävdade att Kina kraftigt subventionerar solcellsindustrin i landet och hänvisade som stöd för detta till en rad policy- och planeringsdokument liksom till lagstiftning som ligger till grund för statligt stöd inom sektorn. Kommissionen granskade och analyserade de handlingar som nämnts i klagomålet samt ytterligare handlingar som de kinesiska myndigheterna och de exporterande tillverkare som ingick i urvalet hade lämnat in i samband med undersökningen, och konstaterade att många av dem visar att solcellsindustrin i Kina de facto får förmånsbehandling på många områden.
(102)
De kinesiska myndigheterna anger i sin tolfte femårsplan (12) att solcellsindustrin är en strategisk bransch. De kinesiska myndigheterna har också utarbetat en särskild femårsplan för solcellsindustrin (som en del av den huvudsakliga femårsplanen). I planen ger de kinesiska myndigheterna sitt stöd till s.k. ”överlägsna företag” (13) och ”centrala företag” (14) och lovar att ”främja olika åtgärder för att stödja solcellsindustrin (15) samt att utarbeta övergripande stödåtgärder som gäller industrin, finansiering, skatter m.m.” (16).
I statsrådets beslut nr 40 anges att de kinesiska myndigheterna aktivt ska stödja utvecklingen av industri för ny energi och påskynda utvecklingen av solenergi (17). I beslutet beordrar statsrådet alla finansinstitut att bevilja krediter endast till vissa främjade projekt (bl.a. solcellsprojekt) och lovar att även vidta ”andra åtgärder för förmånsbehandling av de främjade projekten” (18). I ett annat statsrådsbeslut från den 10 oktober 2010 sägs det att ”graden av skatte- och finanspolitiskt stöd” ska utökas och att finansinstitut ska ”utvidga sitt kreditstöd”, samtidigt som man ”lovar att utnyttja skattemässiga förmåner som till exempel riskkompensation” (19) inom nya strategiska branscher som solcellsindustrin. I den nationella översikten över den tekniska och vetenskapliga utvecklingen på medellång och lång sikt (2006-2020) lovas det att ”finansiering av politiska åtgärder ska komma i första rummet” och att ”finansinstitut ska uppmuntras att förmånsbehandla större nationella projekt för vetenskaplig och teknisk utveckling inom industrin när de beviljar krediter” samt ”utveckla fler och bättre finansiella tjänster till företag med avancerad teknik”. Dessutom utlovas en ”gynnsam skattepolitik som främjar utvecklingen av sådana företag” (20).
Även den kinesiska lagen om vetenskapliga och tekniska framsteg innehåller flera åtgärder till stöd för strategiska branscher som solcellsindustrin. Den visar bland annat att staten ska uppmuntra och vägleda finansinstituten när det gäller att stödja utveckling av industrier med ny och avancerad teknik genom lån (21), instruerar politiskt inriktade finansinstitut att prioritera utvecklingen av industrier med ny och avancerad teknik genom finansiella tjänster (22), föreskriver ”lägre ränta och säkerhet på lån” som beviljats vissa företag samt ”särskilt stöd” från politiskt inriktade finansinstitut till projekt som främjas av staten (23). Hur dessa åtgärder tillämpas i praktiken beskrivs närmare nedan.
3.1. Inledande anmärkningar
(103)
Både de kinesiska myndigheterna och de exporterande kinesiska tillverkare som ingick i urvalet ingav svar på frågeformuläret och godkände besök på plats (24) för kontroll av svaren.
(104)
Efter att ha granskat de kinesiska myndigheternas svar på frågeformuläret skickade kommissionen en skrivelse för att påpeka att svaren var ofullständiga. Kommissionen skickade även ut en skrivelse före kontrollen, följt av korrespondens som gällde programmet för kontrollbesöket. De kinesiska myndigheterna gavs gott om tid att utarbeta och skicka in sina inlagor, om de begärde detta och om det var motiverat. Till exempel förlängdes tidsfristen för att svara på frågeformuläret med hela 30 dagar, vilket betydde att Kina hade sammanlagt 69 dagar på sig att svara. Kina fick även 25 dagar på sig för att svara på skrivelsen om ofullständigt svar. De kinesiska myndigheterna har alltså sammanlagt haft mer än tre månader för att inkomma med de uppgifter som kommissionen begärt.
(105)
Under kontrollbesöken på plats vid det kinesiska handelsministeriet i Peking och vid fyra finansinstitut (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank och Sinosure) försökte kommissionen i enlighet med artiklarna 11 och 26 i grundförordningen kontrollera uppgifterna utifrån de styrkande handlingar som hade använts för utarbetandet av de kinesiska myndigheternas svar. Kommissionens preliminära slutsats var att avsaknaden av uppgifter och styrkande handlingar från de kinesiska myndigheterna inte gjorde det möjligt att genomföra en ordentlig kontroll av svaren på frågeformuläret. Vissa uppgifter hade inte lämnats alls trots att de uttryckligen hade begärts och vissa frågor hade helt enkelt inte besvarats. De kinesiska myndigheterna uppmärksammades därför i enlighet med artikel 28.1 och 28.6 i grundförordningen på följderna av bristande samarbete.
(106)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen ålade dem en orimlig börda och att de uppgifter som begärdes i frågeformuläret och i den efterföljande skrivelsen om ofullständigt svar var irrelevanta och onödiga.
(107)
De uppgifter som kommissionen ville ha gällde dock endast påståenden i klagomålet och ansågs vara nödvändiga för att kommissionen skulle komma fram till ett representativt resultat. Samma uppgifter efterfrågades konsekvent under hela undersökningsförfarandet. De kinesiska myndigheterna uppmanades också förklara de uppgifter de hade lämnat in och vad de innebar för de system som var föremål för undersökningen. Kommissionen begärde med andra ord bara sådana uppgifter som var nödvändiga för att bedöma om och i så fall hur stora subventioner den berörda produkten kunde få enligt de påstådda subventionssystemen i klagomålet.
3.2. Bristande samarbete
(108)
Såsom konstateras i skäl 105 underrättade kommissionen den 23 maj 2013, efter kontrollbesöket på plats, de kinesiska myndigheterna om att man övervägde att använda tillgängliga uppgifter, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. Kommissionens preliminära slutsats var nämligen att avsaknaden av information och styrkande handlingar från de kinesiska myndigheterna inte gjorde det möjligt att kontrollera vare sig svaren på frågeformuläret om antisubvention eller på skrivelsen om ofullständigt svar eller andra inlagor från de kinesiska myndigheterna under förfarandet i fråga. Vidare konstaterades det vid kontrollbesöket på plats att vissa uppgifter hade utelämnats i svaret på frågeformuläret eller i senare inlagor från de kinesiska myndigheterna trots att kommissionen särskilt bett om dem. Dessutom besvarades vissa frågor överhuvudtaget inte. De tillgängliga uppgifter som eventuellt skulle användas gällde statliga planer, projekt, olika lagar och andra handlingar, förmånliga statliga lån, annan finansiering, garantier och försäkringar, cirkulär från People's Bank of China, kontroller hos banker, exportkreditförsäkring och kontroller hos Sinosure, Golden Sun Demonstration-programmet, program för direkta skattebefrielser eller skattelättnader, program för indirekt beskattning och importtullar, tillhandahållande av insatsvaror som polykristallint kisel, aluminiumprofiler och glas mot otillräcklig ersättning samt tillhandahållande av markanvändningsrättigheter.
(109)
De kinesiska myndigheterna invände genom en skrivelse av den 3 juni 2013 mot kommissionens preliminära avsikt att tillämpa bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen. De menade att villkoren för att bortse från de uppgifter som lämnats eller att komplettera uppgifter som saknades inte var uppfyllda i detta fall.
(110)
Enligt de kinesiska myndigheterna bör kommissionen inte låta bli att beakta de uppgifter som lämnats, om den enda anledningen till detta är att kommissionen inte kunnat bekräfta uppgifterna utom alla tvivel. Kommissionen håller inte med om detta eftersom det inte överensstämmer med de faktiska förhållandena. Kommissionen har inte bortsett från någon av uppgifterna endast på grund av att de inte hade kunnat bekräftas under kontrollbesöket på plats. Men om de uppgifter och förklaringar som de kinesiska myndigheterna lämnat befanns vara motstridiga och/eller ofullständiga jämfört med andra uppgifter som kommissionen hade tillgång till och det inte var möjligt att bekräfta uppgifterna vid kontrollbesöket på plats kunde kommissionen inte ta dem för givet. Alla uppgifter har tillmätts vederbörlig betydelse, beroende på graden av bristande samarbete från de kinesiska myndigheterna. Det ska också noteras att kommissionen inte opponerade sig mot det format i vilket uppgifterna lämnades, såsom de kinesiska myndigheterna hävdade, utan snarare mot att uppgifterna var bristfälliga och/eller ofullständiga.
(111)
De kinesiska myndigheterna gjorde också gällande att en del av de uppgifter som begärdes av kommissionen medförde en sådan börda att de inte hade praktisk möjlighet att tillhandahålla uppgifterna. Kommissionen bad dock endast att få sådana uppgifter som var nödvändiga för att kontrollera de påståenden som klaganden lagt fram (och som underbyggdes av prima facie-bevisning). De kinesiska myndigheterna gavs gott om tid och möjlighet att lämna in dessa uppgifter. Dessutom är kommissionen fullt medveten om att det stora antal detaljerade påståenden som klaganden lade fram i detta ärende innebar att man var tvungen begära in ett stort antal uppgifter från de kinesiska myndigheterna. Såsom förklaras i skälen 104-107 efterfrågades emellertid inga orimliga uppgifter och det fanns gott om tid att tillhandahålla dem.
(112)
Vidare påpekade de kinesiska myndigheterna att det är skillnad mellan att bortse från de inlämnade uppgifterna och att komplettera de uppgifter som lämnats med fakta som faktiskt är dokumenterade. Kommissionen är väl medveten om denna skillnad och handlar i enlighet med de relevanta bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen, men framhåller att när de uppgifter som tillhandahålls strider mot annan tillgänglig information som kommissionen har om samma fråga är det inte möjligt att komplettera dessa uppgifter. I sådana fall (t.ex. information om ägare till banker) måste kommissionen avgöra vilka uppgifter som är tillförlitligare. På så sätt säkerställde kommissionen att användningen av de tillgängliga uppgifterna inte inverkar negativt på bedömningen och att man utgår från sådana uppgifter som faktiskt är tillgängliga.
(113)
Enligt de kinesiska myndigheterna fanns det ingen grund för kommissionen att betrakta dem som icke-samarbetande i detta fall. De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen antingen struntat i eller missförstått sin skyldighet att ta hänsyn till deras möjligheter i praktiken att svara på kommissionens begäran. De kinesiska myndigheterna säger vidare har undersökningen i sin helhet varit orimligt betungande vilket lett till att hela samarbetet har blivit omöjligt. De anser också att kommissionen som undersökande myndighet kontinuerligt har vägrat att arbeta med dem för att underlätta dessa svårigheter. Detta påstående är en uppenbar feltolkning av fakta. För att fullgöra sina rättsliga skyldigheter efter att ha mottagit ett väl underbyggt klagomål och samtidigt respektera relevant rättspraxis från WTO bad kommissionen endast att få sådana uppgifter från de kinesiska myndigheterna som var nödvändiga för att kontrollera de påståenden som klaganden lagt fram och som underbyggdes av tillräcklig bevisning. Kommissionen har erbjudit de kinesiska myndigheterna hjälp i följebrevet till frågeformuläret liksom i själva frågeformuläret. Även i skrivelsen om ofullständigt svar uppmanades de kinesiska myndigheterna att kontakta kommissionen om de hade frågor om de begärda uppgifterna. Kommissionen var också exceptionellt generös med förlängda frister för de uppgifter som skulle lämnas in (se skäl 104 ovan). I denna undersökning behövde de kinesiska myndigheterna dessutom bara lämna transaktionsspecifika uppgifter för de exportörer som ingick i urvalet, inte för alla solpanelstillverkare i Kina, vilket innebär att det potentiella antalet uppgifter och deras omfattning minskade betydligt. Kommissionen noterar att de kinesiska myndigheterna tycks blanda ihop argument om sin praktiska förmåga att tillhandahålla uppgifter med andra frågor.
T.ex. när det gäller påståendena om att kommissionens begäran om information om banker och finansinstitut skulle vara orimlig grundar sig argumenten främst på de brister som har ansetts finnas i klagomålet, som påstås vara grundat på olagliga avgöranden i fallet med bestruket finpapper. De kinesiska myndigheternas klagomål verkar alltså röra kvaliteten på bevisen för inledande av förfarandet, inte förmågan att tillhandahålla information. I de kinesiska myndigheternas skrivelse av den 3 juni 2013 hävdas det, liksom i tidigare inlagor, att inledandet av många av programmen inte uppfyllde kriteriet om tillräcklig bevisning enligt artikel 11.2 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och att kommissionen genom att inleda förfaranden rörande dessa program brutit mot artikel 11.3 i det avtalet. Kommissionen har redan bemött dessa påståenden i en skrivelse och ett memorandum till de kinesiska myndigheterna och eftersom inga nya argument fördes fram i den kinesiska skrivelsen av den 3 juni 2013 finns det ingen anledning att ta upp samma frågor till behandling en andra gång i denna förordning.
(114)
De kinesiska myndigheterna vidhöll också att kommissionen inte gav dem tillräckligt med tid för att besvara frågeformuläret. Detta påstående är inte korrekt. Såsom konstaterades i skäl 104 beviljade kommissionen de kinesiska myndigheterna mycket generösa förlängningar av tidsfristerna, så att de gavs så lång svarstid som var möjligt utan att det påverkade behandlingen av ärendet negativt. Tidsfristen för att fylla i frågeformuläret och besvara skrivelsen om ofullständigt svar var betydligt längre än vad som krävs enligt artikel 11.2 i grundförordningen.
(115)
De kinesiska myndigheterna menade att kommissionen inte hade beaktat deras begäran om hjälp med att avgöra hur viktiga svaren på frågeformuläret var för att undvika att slutsatser dras på grundval av tillgängliga uppgifter. Kina hänvisade till sin begäran om att kommissionen skulle förklara syftet med vissa uppgifter som efterfrågades och vilka beslut som skulle fattas på grundval av dem, för att ”säkerställa att de kinesiska myndigheterna kunde handla efter bästa möjliga förmåga och samtidigt tillhandahålla den allra viktigaste informationen”. Kommissionen kunde naturligtvis inte veta vilka slutsatser den kommer att dra innan den har fått uppgifterna. De kinesiska myndigheterna anser också att kommissionen hade lagt upp frågeformuläret så att det var ”praktiskt omöjligt” att fylla i det och att kommissionens frågor var ospecifika. Kommissionen tillbakavisar bestämt dessa påståenden. Som konstaterats ovan efterfrågades bara sådana uppgifter i frågeformuläret som var nödvändiga för att kommissionen skulle kunna fatta ett beslut.
(116)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen insisterade på att den skulle lämna in handlingar som den enligt lag inte kunde ta fram eller ålägga någon att ta fram. Kina hänvisade även till EU-lagstiftning och WTO-regler där det tydligt anges att bara oriktiga eller vilseledande uppgifter ska lämnas utan beaktande och till att man inte hade ”praktiska möjligheter” att lämna vissa uppgifter som enligt dess lagstiftning inte får lämnas ut, som till exempel statshemligheter eller motsvarande. De kinesiska myndigheterna menade vidare att de bestämmelser som finns i WTO-avtalen om antidumpning och om subventioner och utjämningsåtgärder och som gäller hur konfidentiella uppgifter kan tillhandahållas utredande myndigheter och beviljats ”konfidentiell behandling” inte alltid tillämpas i de fall där informationen ska tillhandahållas av en myndighet i ett tredjeland, i detta fall de kinesiska myndigheterna. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen bryter mot avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder genom att inte medge att det finns en rättslig skillnad mellan en myndighets praktiska möjlighet att tillhandahålla uppgifter som den inte har laglig rätt att lämna ut och övriga typer av konfidentiella uppgifter för vilka den får begära konfidentiell behandling i samband med en utredning.
(117)
Kommissionen bortsåg inte från några uppgifter som de kinesiska myndigheterna inte hade lagt fram, oavsett anledningen till detta, eftersom det inte är möjligt att bortse från uppgifter som aldrig lagts fram. I fall där de kinesiska myndigheterna inte lämnat in eller lagt fram vissa uppgifter för granskning men kommissionen fått tillgång till liknande uppgifter via andra källor (oftast allmänt tillgängliga uppgifter, men även uppgifter från samarbetsvilliga exporterande tillverkare eller från vissa banker i samband med kontrollbesök på plats) så har kommissionen däremot tagit hänsyn till dessa uppgifter och använt dem som grund för avgörandena i ärendet. Kommissionen instämmer inte i påståendet att bestämmelserna om hur konfidentiella uppgifter kan tillhandahållas utredande myndigheter och beviljas ”konfidentiell behandling” i WTO-avtalen om antidumpning och om subventioner och utjämningsåtgärder inte skulle vara tillämpliga på de kinesiska myndigheterna. De kinesiska myndigheterna gör gällande att kraven på samarbete med statliga myndigheter inte kan vara de samma som kraven på samarbete med exportörer och att de statliga myndigheternas situation berättigar ett visst mått av ”hövlighet” som exportörer inte har rätt till. När det gäller undersökningar om utjämningstull håller kommissionen inte med. De kinesiska myndigheterna är en av de berörda parterna i det förfarande som omfattas av grundförordningen och Kina är i egenskap av ”berörd medlem” bunden av WTO:s bestämmelser och rättspraxis.
I artikel 28.1 i grundförordningen fastställs följande: ”I fall då någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte tillhandahåller nödvändiga uppgifter inom den tid som anges i denna förordning eller på ett påtagligt sätt hindrar undersökningen, kan beslut om provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden, fattas på grundval av tillgängliga uppgifter.” I artikel 12.7 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder hänvisas det uttryckligen till konsekvenserna om statliga myndigheter (”berörda medlemmar”) vägrar att samarbeta. I den föreskrivs att om någon berörd medlem eller berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte tillhandahåller nödvändiga uppgifter inom rimlig tid eller som på ett påtagligt sätt hindrar undersökningen, kan beslut om provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden, fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. När det utredande landet, i detta fall EU, utnyttjar sina rättigheter enligt WTO i en undersökning om utjämningstull och begär information som anses vara nödvändig för undersökningen har statliga myndigheter och exportörer därför samma skyldighet att samarbeta. Medan undersökningen pågick hänvisade de kinesiska myndigheterna ofta till regler om konfidentialitet som orsaken till att vissa begärda uppgifter inte kunde tillhandahållas så att de kunde kontrolleras. Detta gällde till exempel cirkulär från People's Bank of China. Även om de kinesiska myndigheterna inte skulle ha laglig rätt att lämna ut utgifter är de bundna av sina skyldigheter enligt WTO att tillhandahålla sådan information som anses vara nödvändig för undersökningen. Bestämmelser i kommunala lagar eller en WTO-medlems inhemska bestämmelser frigör den inte från skyldigheten att samarbeta i undersökningen. Om en sådan konfliktsituation uppstår måste de kinesiska myndigheterna föreslå sätt att ge tillgång till uppgifterna så att de kan kontrolleras på vederbörligt sätt. De kinesiska myndigheterna lämnade de facto inga förklaringar för sitt påstående och lade inte heller fram några bevis, t.ex. en rättslig bestämmelse, som skulle ha visat att den inte skulle ha laglig rätt att lämna ut de uppgifter som efterfrågades.
(118)
Vidare hävdade de kinesiska myndigheterna att skrivelsen av den 25 mars 2013 som skickades ut före kontrollen inte var inte tillräckligt detaljerad och att den inte innehöll några särskilda frågor som skulle tas upp under kontrollbesöket på plats. Kommissionen är inte skyldig att överlämna en förteckning över alla frågor som kommer att ställas under kontrollbesöket på plats (och anser inte heller att detta är lämpligt), men den skrivelse som skickades ut den 25 mars 2013, före kontrollen, innehöll en mycket specifik och detaljerad förteckning över frågor och handlingar som skulle behandlas, i enlighet med artikel 26.3 i grundförordningen och med WTO:s krav. Det framgick dock tydligt av skrivelsen att förteckningen inte var uttömmande och att andra frågor och bevisning kunde komma att tas upp vid behov. De kinesiska myndigheterna bestred inte innehållet i denna skrivelse före kontrollen, men å andra sidan vägrade de att diskutera vissa punkter som inte uttryckligen hade nämnts i skrivelsen, såsom information om de största bankerna i Kina, det kommunistiska partiets deltagande i förvaltningen av vissa banker eller vissa bankers tillgång till statens utländska valutareserver, med motiveringen att de inte var redo att besvara frågor om detta.
(119)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte var flexibel i samband med kontrollbesöket på plats och i själva verket hade ”bestämt en ovillkorlig tidsfrist för eventuella ändringar som de kinesiska myndigheterna begärde”. På samma sätt gjorde de gällande att kommissionen inte godtog någon av de ”smidiga” lösningar som föreslagits om kontrollen på den nationella statistikbyrån NBS och vägrade att förlänga besöket till och med måndagen den 22 april 2013 för att kunna kontrollera statistikbyrån. Dessutom ska kontrollerna ha inletts försenat praktiskt taget varje arbetsdag eftersom kommissionens tjänstemän enligt de kinesiska myndigheterna inte var på plats i tid.
(120)
Vad gäller dessa påståenden understryker kommissionen att de tjänstemän som genomförde kontrollbesöket har visat fullständig och förbehållslös flexibilitet. De har undantagsvis erbjudit sig att kontrollera dokument och styrkande handlingar som de kinesiska myndigheterna ville lägga fram långt efter att en viss fråga var färdigbehandlad och har vid ett flertal tillfällen varit tillgängliga långt efter ordinarie arbetstid. Detta skedde vid flera tillfällen, även om det innebar att tjänstemännen hade varit tvungna att förflytta sig till andra kontrollplatser mycket sent på kvällen och/eller återvända till platser som de redan hade besökt och där det hade varit möjligt kontrollera handlingar. Tyvärr utnyttjade de kinesiska myndigheterna inte denna möjlighet i de berörda fallen, vilket starkt tyder på att det inte var tidsbrist eller en ovilja från kommissionens sida att kontrollera handlingarna som var orsaken till att de handlingar som kommissionen hade begärt inte lades fram under ordinarie tider. När det gäller påståendet om att kontrollbesöken inte skulle ha inletts i tid påpekar kommissionen att tjänstemännen anlände i tid varje dag, men att de dagliga registreringsrutiner som krävdes innan de fick tillträde till de olika kontrollplatserna orsakade vissa förseningar. Ibland hade de kinesiska myndigheterna heller ingen företrädare på plats som kunde ta hand om tjänstemännen när de anlände till kontrollplatsen, vilket tvingade dem att vänta länge innan kontrollen kunde inledas. Kommissionen påpekar också att kontrollbesöken pågick till långt efter ordinarie arbetstid varje dag, och att det var de kinesiska myndigheterna som annullerade eftermiddagspasset under kontrollbesökets första dag eftersom företrädare för teknikministeriet beslutade att inte delta vid besöket (se skäl 122). Om de kinesiska myndigheterna hade utnyttjat de upprepade erbjudandena från kommissionens tjänstemän om att kontrollera dokument utanför arbetstiden skulle besöken ha varat längre. Det var på grund av att de kinesiska myndigheterna inte samarbetade fullt ut som så inte skedde.
(121)
De kinesiska myndigheterna ifrågasatte vidare kommissionens praxis att inte ta emot nya handlingar och bevisning som måste kontrolleras efter det att det berörda kontrollbesöket har avslutats. Det framhålls att kommissionen inte har och aldrig har haft för avsikt att bortse från information som tillhandahålls på detta sätt. Kommissionen beaktade alla de uppgifter som inkom, analyserade deras kvalitet (t.ex. behandlas utdrag ur reviderade årsredovisningar på annat sätt än en Exceltabell eller ett Worddokument med sifferuppgifter som inte stöds av några officiella källor) och tillmätte dem vederbörlig betydelse med tanke på att det inte var möjligt att kontrollera dessa uppgifter under kontrollbesöket på plats.
(122)
Vad gäller de sex dokument (25) som de kinesiska myndigheterna lämnade in under undersökningen och vars innehåll de vägrade att diskutera under kontrollbesöket på plats hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen inte har någon grund för att använda tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. De kinesiska myndigheterna påstod vidare att kommissionen har underlåtit att förklara varför de måste tillhandahålla dessa handlingar och visa att alla de berörda dokumenten var relevanta, trots att de uttryckligen hade bett kommissionen om hjälp med detta innan kontrollen inleddes. För det första kan man konstatera att alla handlingar hänför sig direkt till den berörda industrin (26) och att det därför var ytterst viktigt att de omfattades av kontrollen.
För det andra uttryckte sig de kinesiska myndigheterna på ett annat sätt i sin skrivelse till kommissionen av den 11 april 2013 än den gjorde i skrivelsen av den 3 juni 2013. I skrivelsen av den 11 april 2013 skrev de kinesiska myndigheterna att kontrollen av handlingarna i fråga ”avbryts om inte kommissionen på ett övertygande sätt kan visa i vilken mån dessa handlingar anses vara relevanta för undersökningen, särskilt vad gäller de påstådda subventionerna”. Eftersom alla dessa handlingar direkt berör industrin i fråga, liksom vissa subventionssystem som förmånliga lån eller förmånlig skattebehandling, vilket är uppenbart från formuleringen i de kinesiska myndigheternas skrivelse, kunde kommissionen inte förstå vad den ytterligare kunde ha anfört för att tydligare visa på handlingarnas betydelse. Kommissionen fann det överraskande att de kinesiska myndigheterna inte verkade ha svårt att förstå dessa handlingars betydelse när de lades fram, utan endast i de fall där kommissionen bad om förklaringar.
(123)
Kommissionen konstaterade i en skrivelse av 23 maj 2013 att de flesta av de inlämnade uppgifterna inte hade kunnat kontrolleras mot originalhandlingar eller mot de källdata som de kinesiska myndigheterna använt när svaren med uppgifter om finansmarknaden och finansinstituten i Kina utarbetades. De kinesiska myndigheterna invände att kommissionen med tanke på de ”mycket allmänt hållna och ospecifika formuleringarna” inte hade gett den tillfälle att på ett meningsfullt sätt yttra sig och att de därför inte kan utöva sin rätt till försvar. Detta påstående stämmer inte med de faktiska förhållandena. Frågorna i frågeformuläret var mycket specifika och, i linje med många undersökande myndigheters gängse praxis, strävade kommissionen efter att bekräfta de kinesiska myndigheternas svar under kontrollbesöket på plats.
(124)
De kinesiska myndigheterna uppgav till exempel i frågeformuläret att lånen till den berörda industrin står för en mycket liten andel av de sammanlagda lån som beviljats. Enligt uppgift har vissa banker i sina bifogade frågeformulär uppgett att de lån som beviljats den berörda industrin utgör mindre än 1 % av alla lån. Under kontrollbesöket kunde de kinesiska myndigheterna inte styrka sina påståenden med någon form av bevisning utan hänvisade bara till bankerna.
(125)
Kommissionen bad också att få statistik om lån till den berörda industrin. De kinesiska myndigheterna hävdade att den inte dokumenterat några uppgifter om detta. När kommissionen frågade om de kinesiska myndigheterna försökt sammanställa sådan statistik och begärde in denna information från bankerna uppgav den tjänsteman från den kinesiska banktillsynsmyndigheten (CBRC) som närvarade under kontrollen att han inte kände till detta eftersom det är en annan avdelning vid myndigheten som har hand om statistik. Inga av de statistiska uppgifter som begärdes i frågeformuläret och vid upprepade tillfällen under förfarandet lämnades av de kinesiska myndigheterna. Kommissionen meddelade i den skrivelse som sändes före kontrollen att denna fråga skulle tas upp.
(126)
Under kontrollbesöket ställde kommissionen även frågor om bankernas bedömning av risker och kreditvärdighet, deras allmänna verksamhetsförutsättningar och förvaltning samt om kreditnivåer, utnyttjandet av finansiering, återbetalningsförmåga, praxis vad gäller garantier och samarbetet mellan banker och låntagare, eftersom de kinesiska myndigheterna lade fram påståenden om dessa frågor i sitt svar på frågeformuläret. Trots det faktum att dessa frågor nämndes i skrivelsen före kontrollen kunde de kinesiska myndigheterna inte lämna någon bevisning till stöd för sina egna påståenden utan hänvisade kommissionen till bankerna.
(127)
I svaret på skrivelsen om ofullständigt svar lämnade de kinesiska myndigheterna vissa uppgifter om hur stor stagens ägarandel av en del banker var. Ursprungligen uppgav de kinesiska myndigheterna i svaret på frågeformuläret att de inte hade några uppgifter om detta. Uppgifterna lämnades in först efter att kommissionen påpekat att bankerna enligt artikel 24 i lagen om affärsbanker måste rapportera dessa uppgifter till banktillsynsmyndigheten. När kommissionen vid kontrollbesöket frågade efter källan till dessa uppgifter förklarade tjänstemannen från banktillsynsmyndigheten att han inte visste, eftersom det var en annan avdelning vid myndigheten som ansvarar för insamlingen av sådana uppgifter. I artikel 2 i den förordning som gäller tillsynsstyrelserna för viktiga statsägda finansinstitut (inlämnad av Exim Bank i sitt svar på skrivelsen om ofullständigt svar) sägs att statsrådets förvaltningsorgan ska sammanställa en förteckning över de statsägda finansinstitut för vilka statsrådet ska utse tillsynsstyrelser. Eftersom denna rättsliga bestämmelse hänvisar till förvaltningsorganet för tillsynsstyrelser i statsägda finansinstitut torde de kinesiska myndigheterna veta vilka finansinstitut den äger. Kommissionen kunde dock inte bekräfta dessa uppgifter eller identifiera källan till dem på grund av bristande samarbete från de kinesiska myndigheterna. De allmänt tillgängliga uppgifterna tyder på att det finns andra statsägda banker (som gett lån till de exporterande tillverkare som ingick i urvalet) utöver dem som de kinesiska myndigheterna uppgivit i sitt svar på skrivelsen (27).
(128)
De kinesiska myndigheterna påstod i sin skrivelse av den 3 juni 2013 att kommissionen varken i frågeformuläret eller i skrivelsen om att svaren var ofullständiga bett att få ta del av styrkande handlingar eller uppgiftskällor, men att den nu plötsligt påstår att styrkande handlingar eller uppgiftskällor saknas. Kommissionen ber att få påpeka att den, liksom alla andra undersökande myndigheter, kontrollerar de uppgifter som samtliga parter i förfarandet lämnar in och att den kinesiska myndigheten varit medveten om detta, eftersom kommissionen redan i frågeformuläret och följebrevet till det meddelade att svaren kommer att kontrolleras. I den skrivelse som sändes till Kina före kontrollen uppgav kommissionen att detta var en av de frågor som skulle tas upp under kontrollbesöket (28). Att kommissionen ber om handlingar som styrker de påståenden som de kinesiska myndigheterna lagt fram bör därför inte komma som någon överraskning, utan är det gängse förfarande som följs av kommissionen i varje enskilt fall.
(129)
När kommissionen under kontrollbesöket uppmanade de kinesiska myndigheterna att lämna in en förteckning över de tio största bankerna i Kina med uppgift om deras marknadsandel svarade banktillsynsmyndigheten att den kan tillhandahålla dessa uppgifter men bara på skriftlig begäran. Kommissionen förklarade att en fråga som ställs muntligt under kontrollbesöket har samma giltighet som skriftliga frågor och påpekade att de kinesiska myndigheterna inte bett att få frågorna skriftligt för någon av de övriga muntliga frågorna innan de kan svara. Trots detta tillhandahöll de kinesiska myndigheterna inte uppgifterna.
(130)
I frågeformuläret begärde kommissionen att få de handlingar som låg till grund för grundandet av banktillsynsmyndigheten och som gav den dess mandat. De kinesiska myndigheterna lade fram en handling från den nationella folkkongressen, där det bara står att en banktillsynsmyndighet ska inrättas. När kommissionen frågade om det finns några andra handlingar som preciserar banktillsynsmyndighetens mandat och syfte svarade tjänstemannen från myndigheten att det finns många andra lagar om banktillsynsmyndigheten, men att kommissionen borde den ha bett om dessa handlingar före kontrollen om den ville ha dem. Det ska noteras att kommissionen i frågeformuläret bad de kinesiska myndigheterna om de handlingar som låg till grund för inrättandet av denna myndighet och gav den dess mandat. Kommissionen hade följaktligen bett att få dessa handlingar före kontrollen.
(131)
När kommissionen begärde statistik och rapporter för undersökningsperioden från de banker som gav lån till de exportörer som ingick i urvalet hänvisade myndigheterna till artikel 33 i Kinas lag om reglering av och tillsyn över banksektorn (29), enligt vilken banktillsynsmyndigheten samlar in sådan statistik. Banktillsynsmyndighetens tjänsteman förklarade att han måste be om tillstånd från den juridiska avdelningen först, men lämnade inga uppgifter i detta avseende innan kontrollen slutfördes. Även här bör det noteras att kommissionen begärde in denna information i frågeformuläret och i skrivelsen om att svaren var ofullständiga. Den uppgav även i sin skrivelse före kontrollen att statistik var en av de frågor som skulle tas upp.
(132)
De kinesiska myndigheterna gjorde vidare gällande att påståendena i klagomålet om att de kinesiska bankerna är offentliga organ bara är baserade på påståenden om statligt aktieinnehav, vilka i sin tur bygger på ”olagliga” avgöranden i fallet med bestruket finpapper. Detta påstående är en feltolkning av fakta i klagomålet. I klagomålet hänvisar de klagande inte bara till det statliga ägandet utan även till de lån som banker beviljar på grundval av politiska direktiv, till statliga myndigheter som styr finansinstituten att öka krediterna och utlåningen till företag för att främja ny teknik och nya produkter (bland annat solcellsindustrin) osv. De slutsatser som drogs i fallet med bestruket finpapper om att kinesiska banker är offentliga organ baserades på flera element än endast äganderätten (t.ex. statliga ingripanden och vägledning till bankerna att styra förmånliga lån till pappersindustrin via statliga planer). Slutsatserna är helt i linje med EU:s och WTO:s bestämmelser. Också i fallet med stålprodukter belagda med organiskt material drogs samma slutsatser om statsägda bankers status som offentliga organ.
(133)
De kinesiska myndigheterna höll fast vid att det inte var praktiskt möjligt att tillhandahålla information om de 3 800 banker och finansinstitut som finns i Kina och att banktillsynsmyndigheten i vilket fall som helst inte har några dokumenterade uppgifter om hur stor andel av bankerna staten äger. Kommissionen förstår inte varför de kinesiska myndigheterna upprepade gånger hänvisar till alla banker i Kina i samband med den statliga ägarandelen i dem när de begärda uppgifterna uttryckligen endast gällde de banker som staten direkt eller indirekt äger (30). Såsom konstateras i skäl 127 verkar de kinesiska myndigheternas påstående om att banktillsynsmyndigheten (eller någon annan statlig myndighet) inte skulle ha några dokumenterade uppgifter om hur stor statens ägarandel av bankerna är motsägas av flera kinesiska rättsliga bestämmelser.
(134)
De kinesiska myndigheterna upprepade i skrivelsen av den 3 juni 2013 att de inte har behörighet att kräva att ”oberoende banker” lägger fram konfidentiella uppgifter och hänvisade till den skrivelse som enligt uppgift hade skickats till bankerna i denna fråga. Det stämmer att de kinesiska myndigheterna under kontrollen visade en originalkopia av den skrivelse som var avsedd för bankerna, men när kommissionen bad om underlag som visade vilka banker och finansinstitut som denna skrivelse har sänts till kunde de kinesiska myndigheterna inte lägga fram dessa. De kinesiska myndigheterna hävdade också att vissa av de institut som anges i bilaga 7 till skrivelsen om ofullständigt svar inte var banker. Kommissionen konstaterar att det gäller institut som enligt de exporterande tillverkare som ingick i urvalet beviljat dem lån.
(135)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen aldrig nämnt cirkulären YinFa [2003] och [2004] från People's Bank of China i frågeformuläret eller i skrivelsen om att svaren var ofullständiga. I den skrivelse som skickades ut före kontrollen uppgav kommissionen att en av de frågor som skulle tas upp under kontrollbesöket var ”förordningar/cirkulär/interna handlingar från People's Bank of China om regleringen av räntesatser i Kina”. Det är uppenbart att båda cirkulären hör till denna kategori. I svaret på skrivelsen om ofullständigt svar hänvisade de kinesiska myndigheterna t.o.m. till en artikel på bankens webbplats där ett av cirkulären nämns. De kinesiska myndigheterna lämnade emellertid inte in några cirkulär överhuvudtaget från People's Bank of China och nämnde endast sådana uppgifter som fanns på bankens webbplats om justering av inlånings- och utlåningsräntorna, men som var ofullständiga jämfört med cirkulären Yinfa [2003] och [2004] som båda är tillgängliga på nätet. Det konstateras också att de kinesiska myndigheterna som grund för sin vägran att uppvisa dessa handlingar inte anger att de skulle ha varit oberedda på frågan utan att cirkulären påstods vara konfidentiella. De kinesiska myndigheternas påstående om att cirkulären från People's Bank of China är konfidentiella stämmer inte med deras eget agerande i detta förfarande. I kommentarerna till det slutliga meddelandet av uppgifter lämnade de kinesiska myndigheterna in en fullständig version av ett annat cirkulär från People's Bank of China för att styrka sitt påstående att de särskilda lån som beviljas av statsägda affärsbanker hade upphävts. De problem med konfidentialiteten som hade anförts i andra sammanhang verkade inte gälla här. När det gäller utdragen från bankens webbplats noterade kommissionen dem och tog hänsyn till innehållet i dem. För att få fullständig information om frågan behövdes också uppgifterna i de två cirkulären, som kompletterar de uppgifter som lämnats av de kinesiska myndigheterna.
3.3. Individuell undersökning
(136)
Sex samarbetsvilliga exporterande tillverkare ansökte om individuell undersökning i enlighet med artikel 27.3 i grundförordningen. Dessa företag var CNPV Dongying Solar Power Co. Ltd, Jiangsu Runda PV Co., Ltd, Kinve Solar Power Co., Ltd (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd, Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd och Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Det var inte möjligt att undersöka dessa företag individuellt eftersom antalet påstådda subventionssystem var så stort och undersökningen är så tidskrävande att det skulle ha blivit orimligt betungande och lett till att undersökningen inte avslutades i tid.
3.4. Enskilda system
(137)
På grundval av uppgifterna i klagomålet begärde kommissionen information om följande system, som påstods inbegripa subventioner från den statliga myndigheten:
i)
Förmånliga statliga lån, annan finansiering, garantier och försäkring
-
Förmånliga statliga lån.
-
Tillhandahållande av kreditramar.
-
Subventionsprogram för exportkrediter.
-
Exportgarantier och försäkringar för miljövänlig teknik.
-
Förmåner som t.ex. tillgång till offshore-holdingbolag och återbetalning av lån av staten.
ii)
Bidragsprogram
-
Fond för forskning och utveckling av exportprodukter.
-
Subventioner för utveckling av program som Famous Brands och China World Top Brand Programme.
-
Stöd för expansion till industrier i provinsen Guangdong.
-
Programmet Golden Sun Demonstration.
iii)
Direkta skattebefrielser och skattelättnader
-
Programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för företag med utländska investeringar (nedan kallade FIE-företag).
-
Nedsatt inkomstskatt för exportorienterade FIE-företag.
-
Inkomstskatteförmåner för FIE-företag baserat på geografiskt läge.
-
Skattenedsättning för FIE-företag som köper utrustning tillverkad i Kina.
-
Skatteavdrag för FoU i FIE-företag.
-
Återbetalning av skatt för FIE-företag som återinvesterar vinsten i exportorienterade företag.
-
Förmånlig beskattning för FIE-företag som använder ny och avancerad teknik.
-
Skattenedsättningar för företag med ny och avancerad teknik som är involverade i vissa projekt.
-
Förmånlig inkomstbeskattning för företag i nordöstra regionen.
-
Skatteordningar i Guangdong-provinsen.
iv)
Program för indirekt beskattning och importtullar
-
Befrielse från moms och tullar för importerad utrustning.
-
Momsavdrag för FIE-företags inköp av utrustning tillverkad i Kina.
-
Befrielse från moms och tullar för förvärv av anläggningstillgångar enligt programmet för utveckling av utrikeshandeln.
v)
Varor och tjänster som tillhandahålls av staten mot otillräcklig ersättning
-
Polykristallint kisel som tillhandahålls av staten mot otillräcklig ersättning.
-
Aluminiumprofiler som tillhandahålls av staten mot otillräcklig ersättning.
-
Glas som tillhandahålls av staten mot otillräcklig ersättning.
-
Energi som tillhandahålls av staten.
-
Mark och markanvändningsrättigheter som tillhandahålls av staten mot otillräcklig ersättning.
3.4.1. Förmånliga statliga lån, annan finansiering, garantier och försäkring
(a) Bristande samarbete och användning av tillgängliga uppgifter
- Finansmarknader och finansinstitut i Kina
(138)
Kommissionen bad de kinesiska myndigheterna lämna uppgifter om den andel lån som kom från banker där staten är den största eller enda ägaren, banker där staten är ägare men inte den största, banker där staten inte är ägare och banker som har utländska ägare, både när det gäller lån till industrin som helhet och till den industri som berörs av detta förfarande. De kinesiska myndigheterna svarade att den inte dokumenterar beloppen och andelarna för de lån som ges av statligt ägda banker och att den inte heller har några dokumenterade uppgifter om lån till solcellsindustrin. De kinesiska myndigheterna gav inga förslag på andra källor där man skulle kunna få dessa uppgifter.
(139)
Kommissionens ursprungliga frågeformulär om antisubvention innehöll ett särskilt frågeformulär (bilaga A) som var avsett för banker eller finansinstitut. De kinesiska myndigheterna ombads vidarebefordra detta till banker/finansinstitut som beviljar lån till den berörda industrin. Syftet med bilaga A var att kontrollera påståenden i klagomålet att statsägda kinesiska bankerna är offentliga organ. Kommissionen begärde bland in uppgifter om hur den statliga kontrollen av dessa kinesiska banker ser ut i praktiken och om statens politik eller politiska intressen när det gäller solcellsindustrin (dvs. bolagsstyrelsen och styrelsen som representerar aktieägarna, protokoll från möten med aktieägare/företagsledning, aktieägares/företagsledarnas nationalitet, utlåningspolitik och riskbedömning när det gäller lån till de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna). De kinesiska myndigheternas svar på frågeformuläret innehöll endast svar på bilaga A från fem banker (China Development Bank (CDB), Exim Bank, Bank of Shanghai, Bank of China (31) och Huaxia Bank). I skrivelsen om ofullständiga uppgifter upprepade kommissionen sin första begäran om information. För att underlätta de kinesiska myndigheternas samarbete tillhandahöll kommissionen en förteckning över banker/finansinstitut som gav lån till de företag som ingick i urvalet och bad än en gång de kinesiska myndigheterna att översända bilaga A till dessa organ. Inga ytterligare svar på bilaga A inkom med svaret på kommissionens skrivelse.
(140)
Kommissionen ville också ha information om statligt ägande av bankerna och finansinstituten. I sitt svar på frågeformuläret uppgav de kinesiska myndigheterna att de inte har några dokumenterade uppgifter om ägarandelar och de lämnade heller inga förslag till hur man kan få fram de aktuella uppgifterna. När kommissionen i sin skrivelse om ofullständigt svar påpekade att denna information måste finnas i bankernas stadgar och att dessa är tillgängliga för de kinesiska myndigheterna eftersom de är aktieägare, lämnade de kinesiska myndigheterna information om aktieinnehav i 16 banker. Med undantag för fem banker för vilka de kinesiska myndigheterna hänvisade till årsrapporterna lämnade de inte några underlag som styrkte uppgifterna. De uppgav inte heller vilken källan för dessa uppgifter var. De kinesiska myndigheterna tillhandahöll heller inga uppgifter om sin ägarandel i de övriga banker som gav lån till den berörda industrin. Kommissionen kunde alltså inte kontrollera huruvida de uppgifter som lämnades om statens ägarandelar i banker och andra finansinstitut var korrekta.
(141)
De kinesiska myndigheterna menade att betyget BB som tillämpades på de exporterande tillverkare som ingick i urvalet (för referensräntan) var ”extremt ogynnsamt” och att kommissionen mot bakgrund av fakta i ärendet inte förklarade hur den kommit fram till att detta är den korrekta eller rimligaste slutsatsen. De kinesiska myndigheterna ansåg vidare att denna metod ger upphov till en ”otillåten ofördelaktig slutledning”. Trots att detta påstående hade lagts fram i samband med ett tidigare fall (bestruket finpapper) och innan uppgiften om vilket betyg som skulle tillämpas på de utvalda exporterande tillverkarna i detta förfarande offentliggjordes är det värt att notera att kommissionen inte har använt tillgängliga uppgifter som är ofördelaktiga, varken i detta fall eller i något av de andra fall som de kinesiska myndigheterna nämner i sin inlaga. Kommissionen hade endast dragit rimliga slutsatser från de uppgifter som var dokumenterade och som visade att bedömningen av kreditriskerna var bristfällig (se skälen 175-178). Man får dock inte glömma att den kinesiska solcellsindustrin led svåra förluster under undersökningsperioden och det var tydligt att den befann sig i en mycket svår finansiell situation. Flera kreditriskbedömningar som lämnades in av de företag som ingick i urvalet visade att betyget BB för undersökningsperioden som helhet inte var orimligt. En del av kreditriskbedömningarna visade tydligt att flera företagsgrupper i själva verket var mer eller mindre insolventa.
- Kontroll på banker
(142)
I den skrivelse som kommissionen skickade ut före kontrollen uppgavs att man hade för avsikt att genomföra kontroller hos de banker som besvarade bilaga A till frågeformuläret och som stod för en stor andel av lånen till de exporterande tillverkare som ingick i urvalet, dvs. China Development Bank, Export-Import Bank of China, Bank of Shanghai och Huaxia Bank. Skrivelsen innehöll även en detaljerad förteckning över frågor som skulle tas upp under kontrollen. I det ursprungliga frågeformuläret avsett för de kinesiska myndigheterna hade kommissionen redan gjort klart att de uppgifter som lämnas i svaren på frågeformuläret kan bli föremål för en kontroll på plats. I skrivelsen före kontrollen uppmanade kommissionen också de kinesiska myndigheterna att se till att alla styrkande handlingar som används för utarbetandet av svaret finns tillgängliga, inklusive ursprungliga källdokument och ansökningar. Två andra finansinstitut som stod för en stor del av de förmånliga lånen till de exporterande tillverkarna i urvalet lämnade antingen inga begärda uppgifter alls (Agricultural Bank of China) eller så lämnades uppgifter för deras räkning utan att det var möjligt att kontrollera dem (Bank of China).
- Bank of Shanghai
(143)
I sin skrivelse av den 25 mars 2013 meddelade kommissionen att man hade för avsikt att kontrollera Bank of Shanghai och erbjöd sig att vid behov förlänga kontrollbesöket till och med den 22 april 2013 i fall detta skulle underlätta för de kinesiska myndigheterna (32). I de kinesiska myndigheternas svar av den 5 april bekräftades det inte om kontrollen av Bank of Shanghai skulle äga rum, men man frågade om kommissionen skulle vara beredd att genomföra kontrollen hos denna bank i Shanghai istället för i Peking, där resten av kontrollerna skulle äga rum. För att möjliggöra kontrollbesöket samtyckte kommissionen undantagsvis till detta, men uppmanade de kinesiska myndigheterna att senast den 9 april bekräfta att kontrollen skulle äga rum i Shanghai (dvs. tre arbetsdagar innan kontrollbesöket i Peking skulle inledas), så att kommissionens team skulle kunna ta itu med de praktiska arrangemang som krävdes på grund av de ändrade planerna. De kinesiska myndigheterna bekräftade dock inte förrän den 11 april (en arbetsdag innan kontrollbesöket inleddes) att en kontroll vid Bank of Shanghai skulle kunna utföras den 23 eller 24 april 2013. Samma dag meddelade kommissionen de kinesiska myndigheterna att det på grund av den sena bekräftelsen inte var möjligt att ändra besöksprogrammet. De datum som de kinesiska myndigheterna föreslog (den 23 eller 24 april) låg dessutom utanför den tidsperiod som kommissionen och de kinesiska myndigheterna kommit överens om för kontrollbesöket, även med den förlängning som kommissionen hade erbjudit. Kommissionen kunde till följd av detta inte kontrollera Bank of Shanghais svar på bilaga A med uppgifter om de lån som banken beviljat de exporterande tillverkare som ingick i urvalet. Kommissionen informerade därför i sin skrivelse av den 23 maj 2013 de kinesiska myndigheterna om att den överväger att tillämpa artikel 28 i förordning (EG) nr 597/2009 när det gäller de obekräftade uppgifter som lämnats av Bank of Shanghai.
(144)
De kinesiska myndigheterna påstod i sin skrivelse av den 3 juni 2013 att kontrollen av Bank of Shanghai inte ägde rum på grund av bristande flexibilitet från kommissionens sida, att kommissionen inte föreslog några alternativa datum för kontrollen och helt enkelt ”avböjde att överväga en kontroll av Bank of Shanghai”. Dessa påståenden är grundlösa. I kommissionens skrivelse före kontrollbesöket stod det klart och tydligt att man planerade kontroller hos bankerna den 17-18 april 2013, med ytterligare en möjlighet till kontroll den 22 april. De kinesiska myndigheterna fick själva föreslå lämpliga tidpunkter för besöken hos bankerna under hela den tid kontrollbesöket varade (dvs. en hel arbetsvecka plus ytterligare en dag). De kinesiska myndigheternas förslag till datum för en kontroll av Bank of Shanghai låg trots detta utanför den överenskomna tidsperioden och inkom dessutom först en arbetsdag innan kontrollbesöket inleddes. Kommissionen anser att den visat mer än tillräcklig flexibilitet. Sammanlagt sex alternativa dagar erbjöds för kontroll av Bank of Shanghai, i motsats till de kinesiska myndigheternas påstående.
- Huaxia Bank
(145)
I skrivelsen av den 23 maj 2013 förklarade kommissionen för de kinesiska myndigheterna att den inte kunde kontrollera vissa delar av Huaxia Banks svar på bilaga A, nämligen ägarstrukturen, bedömningen av kreditvärdigheten för de exporterande tillverkarna i urvalet och riskpremierna för olika industrisektorer, i synnerhet för den berörda industrin.
(146)
I sitt svar av den 3 juni 2013 menade de kinesiska myndigheterna att Huaxia Bank redogjort för ägarstrukturen och lämnat ytterligare uppgifter och förklaringar till kommissionen om sina aktieägare samt att bedömningen av kundernas kreditvärdighet omfattas av banksekretesslagar och avtal mellan bankerna och deras kunder.
(147)
I fråga om ägarstrukturen konstateras att Huaxia Bank i sitt svar på bilaga A påstod att staten inte innehade några aktier i den och att banken inte lämnade några uppgifter om det statliga ägandet trots att dessa uttryckligen begärdes av kommissionen i bilaga A. Kommissionen påpekade att detta motsäger de övriga uppgifter som lämnats av de kinesiska myndigheterna och att Huaxia Bank har medgett att vissa aktieägare är statligt ägda och har lämnat in ett dokument med information på kinesiska om en del av dem. Det framgår fortfarande inte av de uppgifter som lämnats av Huaxia hur stor andel av banken som ägs av staten.
(148)
Vad gäller bedömning av kreditvärdighet noterar kommissionen att banken kunde tillhandahålla en sådan handling för ett av företagen (efter att företagets identitet skyddats genom vissa ändringar i handlingen), medan banken för de övriga begärda handlingarna hävdade att de omfattas av sekretesslagar och avtal mellan banker och deras kunder. Det är svårt att förstå varför företagen behandlas olika.
- Export Import Bank of China
(149)
I skrivelsen av den 23 maj 2013 informerade kommissionen de kinesiska myndigheterna om att svaren från Export Import Bank of China (nedan kallad Exim Bank) på bilaga A var ofullständiga, liksom svaren på de skrivelser där kommissionen påpekat detta. Kommissionen meddelade också att banken i fråga inte hade lämnat in vissa handlingar som uttryckligen hade efterfrågats, dvs. stadgar, statsrådets tillkännagivande av att banken hade inrättats eller åtgärder för förvaltningen av krediter till företag som säljer produkter med avancerad teknik på export. De kinesiska myndigheterna påstod i sin skrivelse av den 3 juni 2013 att Exim Bank på grund av interna regler inte kunde tillhandahålla sina stadgar (som är ett internt styrdokument) men hänvisade till att banken under kontrollbesöket ska ha gett kommissionen möjlighet att kontrollera den elektroniska versionen av stadgarna på en bärbar dator som tillhandahölls av Exim Bank. Kommissionen är mycket förvånad över denna förklaring. Om stadgarna var tillgängliga i elektronisk form under kontrollbesöket ser kommissionen ingen anledning till att de inte skulle ha kunnat lämnas in. Kommissionen bad upprepade gånger att få stadgarna - i frågeformuläret, skrivelsen om att svaren var ofullständiga och återigen under kontrollen. Påståendet att Exim Bank skulle ha gjort denna handling tillgänglig via en bärbar dator under kontrollen är inte korrekt. Enligt Exim Bank skulle kommissionen kunna granska stadgarna på internet men kommissionens tjänstemän förklarade att de inte har tillgång till internet i de lokaler där kontrollerna utfördes. Exim Bank tillhandahöll inte heller en länk till den elektroniska versionen av stadgarna.
(150)
Vad gäller de två andra handlingarna menade Exim Bank att de inte kunde tillhandahållas eftersom de var konfidentiella och eftersom interna regler inte tillät det. Exim Bank uppgav själv i sitt svar på skrivelsen om ofullständigt svar att den ”inrättades och verkar i enlighet med ett tillkännagivande från statsrådet och stadgarna för Export-Import Bank of China”. Det ansågs därför vara en viktig handling som skulle ha gjort det möjligt att kontrollera påståendena i klagomålet om att Exim Bank är ett offentligt organ. Ändå nekades kommissionen tillgång till handlingen. Kommissionen kan konstatera att en annan politisk bank, dvs. China Development Bank, tillhandahöll en liknande handling om etablering och lämnade in flera andra tillkännagivanden från statsrådet under denna undersökning. Exim Bank lade inte fram några som helst underlag till stöd för dess påståenden rörande konfidentialitet. Som anges i skäl 117 kan statliga myndigheter inte hänvisa till inhemska regler för att undvika skyldigheter enligt avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och enligt grundförordningen. Samma gäller för ”dokumentet om åtgärder för förvaltningen av krediter till företag som säljer produkter med avancerad teknik på export”, som enligt Exim bank också var konfidentiell. Inga underlag till stöd för detta lades emellertid fram och banken vägrade att diskutera syftet med dokumentet.
(151)
Exim Bank lämnade - trots upprepade påminnelser - inga uppgifter om vem som ingick i styrelsen och i tillsynsstyrelsen för banken, med motiveringen att ”styrelsens sammansättning håller på att ändras” och att kommissionens frågor om huruvida styrelseledamöterna var medlemmar av Kinas kommunistiska parti var ”kränkande och olämpliga i samband med en antisubventionsundersökning”. Att styrelsens sammansättning håller på att förändras är inte relevant för denna undersökning. Däremot är det av intresse att veta på vilket sätt statens intressen är företrädda i Exim Banks styrelser. Dessa uppgifter tillhandahölls varken av de kinesiska myndigheterna eller av Exim Bank. Kommissionen anser också det är viktigt att veta om den högsta ledningen i Exim Bank (och i alla andra banker för den delen) är medlemmar av det kommunistiska partiet för att man ska kunna avgöra hur stort inflytande staten har på bankernas ledning. Enligt det kommunistiska partiets stadgar ska ”partiet upprätthålla och förbättra det grundläggande ekonomiska systemet, i vilket statligt ägande ska ha en framträdande roll och olika ekonomiska sektorer utvecklas parallellt” (33). Att undersöka det kommunistiska partiets inverkan på Exim Bank ansågs därför vara nödvändigt i samband med denna undersökning, i synnerhet för att kunna bedöma graden av statlig kontroll över bankerna.
(152)
De kinesiska myndigheterna hävdade i sin skrivelse av den 3 juni 2013 att de behövde mer tid för att förbereda de statistiska uppgifter över export av olika kategorier av produkter som begärdes redan i frågeformuläret och som Exim Bank är rättsligt skyldig att rapportera till banktillsynsmyndigheten. Med tanke på att kommissionen begärde in denna information redan i det första frågeformuläret hade de kinesiska myndigheterna mer än tre och en halv månad på sig att sammanställa uppgifterna. Ändå underlät de att göra detta. Exim Bank uppgav att uppgifter av detta slag finns i årsrapporter, men detta stämmer inte. Uppgifterna i de årsrapporter som de kinesiska myndigheterna hänvisar till gäller inte samma perioder som de uppgifter som kommissionen begärde i frågeformuläret och under kontrollbesöket.
(153)
De kinesiska myndigheterna framhöll helt korrekt att de i svaret på frågeformuläret hade lämnat uppgifter om hur stora exportkrediter som beviljats för mekaniska och elektriska produkter och för produkter med ny och avancerad teknik. Kommissionen har aldrig bestridit att dessa siffror lagts fram. Däremot ifrågasatte kommissionen det faktum att Exim Bank under kontrollbesöket inte kunde lägga fram några styrkande handlingar eller ens förklara var dessa siffror kommer från. Kommissionen gavs inte heller tillfälle att kontrollera de uppgifter som de kinesiska myndigheterna gav i sitt svar på frågeformuläret avseende andelen exportkrediter till solcellsindustrin. Anmärkningsvärt nog ansåg Exim Bank inte några av dessa uppgifter vara konfidentiella, men när kommissionen begärde källdata för att kontrollera dem vägrade Exim Bank att ge tillgång till dem, med hänvisning till konfidentialitet. Exim Bank tillämpade samma resonemang när det gäller exportkrediter till tillverkare som ingick i urvalet och till samarbetsvilliga tillverkare. Banken lämnade sifferuppgifter i svaret på skrivelsen om ofullständiga svar, men gav inte kommissionen möjlighet att kontrollera dem med hänvisning till konfidentialitet. De allra flesta statistiska uppgifter från Exim Bank gick alltså inte att kontrollera.
(154)
Exim Bank vägrade också att förklara de exporterande tillverkarnas kreditvärdighet och hur man kommit fram till kreditbetygen samt att lägga fram underlag till stöd för dem.
- China Development Bank
(155)
De kinesiska myndigheterna kritiserade i sin skrivelse av den 3 juni 2013 kommissionens ”personliga frågor om styrelseledamöternas och företagsledningens partitillhörighet”. Detta är inte korrekt. Frågorna om styrelseledamöternas och den högsta ledningens kopplingar till kommunistiska partiet var rent tekniska och som sägs i skäl 151 ställdes de för att man skulle kunna fastställa vilken roll det kommunistiska partiet har i den kinesiska ekonomin.
(156)
Under kontrollbesöket försökte kommissionen kontrollera bedömningen av kreditvärdigheten för de exporterande tillverkarna i urvalet. China Development Bank lämnade vissa allmänna uppgifter men vägrade att lämna ut uppgifter om bedömningen av de exporterande tillverkarnas kreditvärdighet eller om riskbedömningsrapporten för solcellsindustrin.
(157)
I sitt svar på skrivelsen om ofullständiga uppgifter uppgav banken en sifferuppgift om riskpremien för den berörda industrin. Under kontrollbesöket korrigerade banken sitt svar, men lämnade inte någon bevisning för sifferuppgiften eller förklaring av grunderna för den, trots upprepade uppmaningar från kommissionen under kontrollbesöket.
(b) Statsägda kinesiska banker är offentliga organ.
(158)
Klaganden hävdar att statsägda banker i Kina är offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b i grundförordningen.
(159)
WTO:s överprövningsorgan har definierat ett offentligt organ som en enhet som har eller utövar myndighetsbefogenheter. Definitionen finns i överprövningsorganets rapport (34) om de antidumpnings- och utjämningstullar som USA infört på vissa produkter från Kina (nedan kallad överprövningsorganets rapport). Enligt överprövningsorganet kan belägg för att staten utövar betydande kontroll över en enhet och dess agerande användas som bevis för att den berörda enheten har myndighetsbefogenheter och utövar dessa befogenheter genom att utföra myndighetsuppgifter. Om det visar sig finnas åtskilliga formella tecken på statlig kontroll, liksom belägg för att denna kontroll har utövats på ett betydande sätt, är det möjligt att sluta sig till att den berörda enheten utövar myndighetsbefogenheter (35). Överprövningsorganet ansåg vidare att offentliga organ även utmärks av att de utför sådana myndighetsuppgifter (36)som enligt rättsordningen i det berörda medlemslandet normalt anses höra till de offentliga myndigheterna (37).
(160)
Nedan diskuteras huruvida de berörda statsägda kinesiska bankerna utför uppgifter som normalt anses höra till de offentliga myndigheterna i Kina och om så är fallet, huruvida de utövar myndighetsbefogenheter när de gör detta. I undersökningen konstaterades att statliga ingripanden är vanliga på den kinesiska finansmarknaden, eftersom de flesta stora banker är statsägda. De kinesiska myndigheterna lämnade mycket begränsad information om aktieinnehav eller ägande av bankerna i Kina. Kommissionen sammanställde emellertid tillgängliga uppgifter för att komma fram till ett representativt undersökningsresultat, se beskrivningen nedan. Vid analysen av huruvida bankerna har eller utövar myndighetsbefogenheter (offentliga organ), bad kommissionen att få information inte bara om statligt ägande av bankerna, utan också om andra faktorer såsom statlig närvaro i styrelserna, statlig kontroll av verksamheten, utövandet av statlig politik eller statliga intressen samt huruvida bankerna inrättats genom lagstiftning.
(161)
Av de tillgängliga uppgifterna drogs slutsatsen att de statsägda bankerna i Kina har den största marknadsandelen och är de dominerande aktörerna på den kinesiska finansmarknaden. Enligt 2006 års rapport från Deutsche Bank Research om Kinas banksektor (38) kan de statsägda bankernas andel uppgå till mer än två tredjedelar av den kinesiska marknaden. Även i WTO:s handelspolitiska granskning av Kina konstaterades det att den höga graden av statligt ägande är ett utmärkande drag för den kinesiska finanssektorn (39) och att det har skett få förändringar i marknadsstrukturen för Kinas banksektor, som domineras av statligt ägda banker (40). Det bör påpekas att de fem största statsägda bankerna (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications och Industrial and Commercial Bank) förefaller representera över hälften av den kinesiska banksektorn (41). Det statliga ägandet av de fem största statsägda bankerna bekräftades också av de kinesiska myndigheterna i deras svar på skrivelsen om fullständigt svar.
(162)
Kommissionen begärde också in information om hur den statliga kontrollen av de nämnda kinesiska bankerna ser ut i praktiken och politik eller politiska intressen när det gäller solcellsindustrin (dvs. bolagsstyrelsen och styrelsen som representerar aktieägarna, protokoll från möten med aktieägare/företagsledning, aktieägares/företagsledarnas nationalitet, utlåningspolitik och riskbedömning när det gäller lån till de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna). Såsom anges i skäl 139 ovan lämnade de kinesiska myndigheterna mycket få uppgifter, av vilka en stor del inte kunde kontrolleras. Kommissionen blev följaktligen tvungen att använda tillgängliga uppgifter. På grundval av de tillgängliga uppgifterna drogs slutsatsen att de nämnda bankerna kontrolleras av staten genom ägande, administrativ kontroll av deras ”kommersiella” agerande, bl.a. gränserna för inlånings- och utlåningsräntorna (se skälen 164-167 nedan), och i vissa fall till och med genom stadgar (42).
De uppgifter som användes för att komma fram till slutsatserna ovan hämtades från information som lämnats av de kinesiska myndigheterna, årsredovisningar från kinesiska banker som antingen lämnats av de kinesiska myndigheterna eller som är allmänt tillgängliga, information från 2006 års rapport från Deutsche Bank Research om Kinas banksektor (43), WTO:s handelspolitiska granskning av Kina (2012) (44), Världsbankens rapport om Kina år 2030 (45) eller OECD:s ekonomiska översikt över Kina från 2010 (46) samt information som lämnats av de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna och information i klagomålet. Enligt en uppskattning av oberoende källor utgör utländska banker en mycket liten del av den kinesiska banksektorn. De spelar således en obetydlig roll i den politiskt betingade utlåningen, med uppskattningsvis så lite som 2 % av den kinesiska marknaden (47). Relevant allmänt tillgänglig information bekräftar också att kinesiska banker, särskilt de stora affärsbankerna, fortfarande förlitar sig på kapitaltillskott från statligt ägda aktieägare och staten när det råder brist på kapital till följd av kreditexpansion (48).
(163)
De banker som gav lån till de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna var huvudsakligen statsägda. Tillgängliga uppgifter (49) visade nämligen att de allra flesta lånen till de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna hade beviljats av statsägda banker och andra statsägda enheter. Dessa omfattade stora affärsbanker och politiska banker i Kina, t.ex. China Development Bank, Exim Bank, Agricultural Bank of China, Bank of China, China Construction Bank och Industrial and Commercial Bank of China. Kommissionen bad även de återstående berörda statsägda bankerna att lämna uppgifter om statlig kontroll och utövandet av politik eller politiska intressen när det gäller solcellsindustrin. Ingen närmare uppgifter om detta lämnades. Därför dras slutsatsen att bankerna kontrolleras av staten. Att denna kontroll är betydande framgår bland annat av den statliga stödpolitiken till förmån för industrin i fråga, enligt vilket bankerna ska agera på ett särskilt stödjande sätt (se skäl 102 ovan). Därför bör de statsägda affärsbankerna och politiska bankerna i Kina betraktas som offentliga organ.
(164)
Ett annat tecken på den kinesiska statens inflytande på den kinesiska finansmarknaden är den roll som People's Bank of China spelar när det fastställs inom vilka gränser räntan får fluktuera. I undersökningen konstaterades det att banken har särskilda bestämmelser som reglerar hur räntan får ändras i Kina. Enligt tillgängliga uppgifter fastställs dessa bestämmelser i cirkuläret från People's Bank of China om frågor angående justering av inlånings- och utlåningsräntorna - Yinfa (2004) nr 251. Finansinstitutens utlåningsräntor ska vara inom ett visst intervall i förhållande till den referensränta som fastställts av People's Bank of China. För lån från affärsbanker och politiska banker som förvaltas affärsmässigt finns det inte någon övre gräns utan bara en nedre gräns. För kreditkooperativ i städerna och på landsbygden finns det både en nedre och en övre gräns. Räntan får inte röra sig uppåt för förmånliga lån och lån som statsrådet reglerar särskilt. Kommissionen bad också de kinesiska myndigheterna att förklara definitionen och formuleringen i cirkulär nr 251 samt den tidigare lagstiftningen (ett cirkulär från People's Bank of China om utökning av finansinstitutens intervall för utlåningsräntor - YinFa [2003] nr 250). Såsom beskrivs i skäl 135 vägrade de kinesiska myndigheterna dock att överlämna dessa cirkulär, vilket hindrade kommissionen från att kontrollera deras innehåll och försöka få förklaringar. Eftersom de kinesiska myndigheterna inte lämnade några uppgifter som pekade på att läget i detta avseende hade ändrats sedan mars 2013 när kommissionen avslutade sin antisubventionsundersökning om stålprodukter belagda med organiskt material (50), konstateras det att People's Bank of China är involverad i och påverkar de statligt ägda affärsbankernas fastställande av räntor. De kinesiska myndigheterna lade inte fram några belägg för att den situation som fastställts i undersökningarna avseende bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material skulle ha ändrats. På grundval av tillgängliga uppgifter och de övriga bevis som anges ovan drogs därför slutsatsen att man under hela undersökningsperioden använde samma metod för fastställande av räntesatserna.
(165)
Gränser för räntor på lån samt de tak som införts på inlåningsräntorna skapar en situation där bankerna har garanterad tillgång till billigt kapital (p.g.a. reglerade inlåningsräntor) och därmed kan bevilja förmånliga lån till de utvalda industrierna.
(166)
Det finns också rättsliga regler som bl.a. föreskriver att bankernas utlåningsverksamhet ska tillgodose behoven inom den nationella ekonomin (51), att bankerna ska tillhandahålla kreditstöd till främjade projekt (52) eller att de ska prioritera utvecklingen av industrier med ny och avancerad teknik (53). Bankerna är skyldiga att följa dessa regler. De exporterande tillverkare som ingick i urvalet faller både inom kategorin främjade projekt och kategorin industrier med ny och avancerad teknik.
(167)
Flera oberoende informationskällor tyder på att det statliga inflytandet på den finansiella sektorn i Kina är betydande och kontinuerligt. Internationella valutafonden (IMF) konstaterade till exempel i ett i) arbetsdokument från 2006 att bankavregleringen i Kina är ofullständig och att kreditrisker inte avspeglas på lämpligt sätt (54) och i en ii) rapport från 2009 att räntorna inte är avreglerade i Kina (55). Likaså konstaterade IMF i sin iii) landsrapport från 2010 att kapitalkostnaderna i Kina är ganska låga, att andra faktorer än priser ibland påverkar beviljandet av krediter och att ett stort sparande i företagen delvis kan kopplas till låga kostnader för olika insatser (inklusive kapital och mark) (56). OECD drar i sin iv) ekonomiska översikt över Kina från 2010 (57)och i arbetsdokument nr 747 om reformerna inom den finansiella sektorn i Kina (58) slutsatsen att ägandet av finansinstitut fortfarande domineras av staten, vilket gör att man kan fråga sig i vilken utsträckning bankernas lånebeslut baseras på affärsmässiga överväganden, eftersom bankerna traditionellt verkar ha samma roll som offentliga organ med band till staten.
(168)
Mot bakgrund av detta drar kommissionen slutsatsen att statsägda affärsbanker och politiska banker utför myndighetsuppgifter på de kinesiska myndigheternas vägnar genom att de är skyldiga att främja vissa ekonomiska sektorer i enlighet med statliga planerings- och policydokument. Statens omfattande ägarandel av vissa banker och andra uppgifter om kopplingarna mellan de statsägda bankerna och de statliga myndigheterna (inklusive de kinesiska myndigheternas bristande samarbete i detta avseende) bekräftar att bankerna kontrolleras av staten när de utför sina offentliga uppgifter. De kinesiska myndigheterna utövar betydande kontroll över statsägda affärsbanker och politiska banker genom statens genomgripande inflytande över den finansiella sektorn och kravet på statsägda banker att följa statens politik. Statsägda affärsbanker och politiska banker anses därför vara offentliga organ eftersom de har, omfattas av och utövar myndighetsbefogenheter.
(c) Privata banker i Kina får uppdrag eller direktiv av de kinesiska myndigheterna
(169)
Kommissionen analyserade också om de privatägda affärsbankerna i Kina får uppdrag eller direktiv av de kinesiska myndigheterna att ge förmånliga (subventionerade) lån till tillverkare av solceller i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen.
- Förekomsten av en statlig politik
(170)
Av avsnittet ovan om statens inblandning i banksektorn (skäl 101) och av de slutsatser som anges nedan framgår det tydligt att de kinesiska myndigheternas policy är att ge förmånliga lån till solcellsindustrin, eftersom offentliga organ (statligt ägda affärsbanker) (59) tillhandahåller sådana lån och har en dominerande ställning på marknaden, vilket gör det möjligt för dem att erbjuda räntor som är lägre än marknadsräntorna.
- Utvidgning av politiken till att omfatta privatägda banker
(171)
Lagen om affärsbanker [2003] tillämpas på både statsägda och privatägda affärsbanker. Enligt artikel 38 i denna lag ska t.ex. alla affärsbanker (dvs. även de som är privatägda) fastställa låneräntan i enlighet med den övre och lägre gräns för låneräntan som fastställs av People's Bank of China, och enligt artikel 34 i lagen ska affärsbankernas utlåningsverksamhet anpassas till den nationella ekonomins och den sociala utvecklingens behov och till andan i den statliga industripolitiken.
(172)
Många statliga planeringsdokument, policydokument och lagar gäller förmånliga lån till solcellsindustrin. Till exempel i statsrådets beslut av den 10 oktober 2010 om att främja utvecklingen av sju nya strategiska industrier utlovas ett utökat skatte- och finanspolitiskt stöd till strategiska industrier (60) (bland dem solcellsindustrin), och finansinstitut uppmanas att utvidga kreditstödet till dessa industrier samt att utnyttja skattemässiga förmåner som till exempel riskkompensation. Enligt den nationella översikten över den tekniska och vetenskapliga utvecklingen på medellång och lång sikt (2006-2020) hör solenergi och solceller till de områden som ska prioriteras (61). I översikten sägs det att finansinstitut ska uppmuntras att förmånsbehandla större nationella projekt för vetenskaplig och teknisk utveckling inom industrin när de beviljar krediter, och de statliga myndigheterna uppmanas att uppmuntra olika finansinstitut och privat kapital att bidra till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. I Kinas lag om vetenskapliga och tekniska framsteg (order nr 82 från Kinas president) föreskrivs det att staten ska uppmuntra och vägleda finansinstitut att stödja utvecklingen av industrier med ny och avancerad teknik genom att bevilja lån och att politiskt inriktade finansinstitut ska prioritera utvecklingen av sådana industrier (62). Enligt samma lag ska de politiskt inriktade finansinstituten inom ramen för sin verksamhet erbjuda särskilt stöd till företag som driver oberoende innovationsprojekt som främjas av staten (63).
(173)
De ovan nämnda gränser som fastställs av People's Bank of China när det gäller räntesatser (skälen 164 och 165) är bindande även för privatägda affärsbanker.
(174)
Av de lagar och andra författningar ovan som gäller banksektorn framgår alltså att den statliga politiken att tillhandahålla förmånliga lån till solcellsindustrin också omfattar privatägda affärsbanker och att de kinesiska myndigheterna i själva verket instruerar dem att anpassa sin utlåningsverksamhet till den nationella ekonomins och den sociala utvecklingens behov och till andan i den statliga industripolitiken (64).
- Kreditriskbedömning
(175)
Kommissionen bad om uppgifter från de kinesiska myndigheterna för att kunna bedöma hur banker i Kina gör kreditriskbedömningar av företag som tillverkar solceller innan de beslutar om huruvida de ska beviljas lån och till vilka villkor. I bilaga A till frågeformuläret begärde kommissionen in uppgifter om hur bankerna beaktar risk när de beviljar lån, hur låntagarens kreditvärdighet bedöms, vilka riskpremier banken tar ut för olika företag/industrier i Kina och vilka faktorer banken tar hänsyn till vid behandlingen av låneansökan. Kommissionen ville också ha en beskrivning av låneansökan och godkännandeförfarandet osv. Varken de kinesiska myndigheterna eller de banker som nämndes i frågeformuläret lämnade emellertid några uppgifter om detta (med ett undantag som nämns i skäl 176). De kinesiska myndigheterna lämnade endast allmänna svar som inte underbyggdes av någon bevisning på att det faktiskt utfördes någon kreditriskbedömning över huvud taget.
(176)
I samband med kontrollen av en av bankerna kunde kommissionen granska en riskbedömning. I en del av denna kreditriskbedömning nämndes statligt stöd för solcellsföretag och statliga planer för att främja solcellsindustrin i allmänhet och detta påverkade på ett positivt sätt de kreditbetyg som tilldelades detta företag. Detta är ett exempel på hur statlig politik (och subventioner till en viss sektor) påverkar de beslut som fattas av bankerna om villkoren för finansiering till solcellsföretag.
(177)
Kommissionen begärde också liknande uppgifter från de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna och försökte granska dem under kontrollen på plats hos de exporterande tillverkarna i urvalet. De flesta exporterande tillverkare svarade att bankerna kräver vissa dokument och gör någon form av kreditriskanalys innan lånen beviljas. De kunde dock inte underbygga sina påståenden med någon bevisning. Vid kontrollen på plats bad kommissionen om bevis på att bankerna begärde sådana handlingar eller att dessa handlingar lämnades till bankerna av företagen eller någon form av rapport från bankerna om att denna kreditriskanalys genomfördes. Grupperna av exporterande tillverkare i urvalet kunde emellertid varken lämna sådana eller andra bevis till stöd för sina påståenden.
(178)
De berörda parterna uppmanades upprepade gånger att lämna information om kreditriskbedömning, eftersom denna information är mycket viktig bland annat med beaktande av de uppgifter som avses i skäl 167.
(179)
De slutsatser som drogs i undersökningen beträffande kreditriskbedömning i Kina gäller alltså både statsägda och privatägda affärsbanker samt de politiska bankerna. Det konstaterades alltså att privata banker i Kina måste följa den statliga politiken vad gäller utlåning, särskilt till solcellsindustrin, och att de måste handla på samma sätt som statsägda banker, som i skäl 168 konstaterats vara offentliga organ. Slutsatsen är därför att de kinesiska myndigheterna ålägger privata banker att utföra uppgifter som normalt ligger inom myndigheternas kompetens i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen.
(180)
Ovanstående visar dessutom att även om de statsägda bankerna inte skulle anses vara offentliga organ så skulle det anses att de kinesiska myndigheterna ålägger dem uppgifter som normalt ligger inom myndigheternas kompetens i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen.
(d) Snedvridning av den kinesiska finansmarknaden
(181)
Av de uppgifter som samlats in under undersökningen kan man dra slutsatsen att de statsägda bankernas andel uppgår till över två tredjedelar av den kinesiska marknaden. De fem största statsägda bankerna (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications och Industrial and Commercial Bank) står för över hälften av den kinesiska banksektorn (65). China Development Bank och China Export-Import Bank ägs dessutom helt och hållet av staten. Dessa sju banker beviljade största delen av alla lån till de åtta exporterande tillverkare som ingick i urvalet i solpanelsärendet. Den kinesiska finansmarknaden präglas alltså av statligt ägande och snedvridningar, vilket tillsammans med den statliga politiken att styra billiga lån till utvalda industrier undergräver förutsättningarna för en rättvis internationell handel och ger kinesiska tillverkare en orättvis konkurrensfördel.
(182)
Banker i Kina kan inte fritt bestämma villkoren för de lån de beviljar. När det gäller räntor måste de hålla sig inom de gränser som fastställts av People's Bank of China. Dessa gränser samt de tak som införts på inlåningsräntorna skapar en situation där bankerna har garanterad tillgång till billigt kapital (p.g.a. reglerade inlåningsräntor) och kan låna ut det till de utvalda industrierna till förmånliga villkor.
(183)
Det finns också rättsliga regler som bl.a. föreskriver att bankernas utlåningsverksamhet ska anpassas till behoven inom den nationella ekonomin (66), att bankerna ska tillhandahålla kreditstöd till främjade projekt (67) eller att de ska prioritera utvecklingen av industrier med ny och avancerad teknik (68). Bankerna är skyldiga att följa dessa regler.
(184)
Enligt färska uppgifter har en del stora affärsbanker i Kina fått tillgång till statens utländska valutareserver (69). Detta minskar deras kapitalkostnader avsevärt och de kan använda dessa ”billiga pengar” till att ge lån i amerikanska dollar och euro till utvalda företag och projekt i linje med politiken för utvidgning av företagens verksamhet utomlands. De kan alltså erbjuda villkor som inte är möjliga för normala affärsbanker.
(185)
En annan faktor som snedvrider finansieringen till solcellsindustrin är den särskilt privilegierade ställning som China Development Bank har. Denna bank är den största långivaren för solcellsindustrin och tillhandahöll största delen av lånen eller kreditramarna till de exporterande tillverkarna i urvalet. China Development Bank finansieras nästan helt och hållet genom försäljning av obligationer snarare än genom insättningar och är efter finansministeriet den näst största emittenten av obligationer i landet. Genom denna särskilda mekanism kan banken finansiera sig själv billigt och därmed erbjuda förmånliga lån till vissa industrier (70).
3.4.1.1. Förmånliga lån
(a) Inledning
(186)
Klaganden menade att de kinesiska myndigheterna subventionerar landets solcellsindustri med hjälp av förmånliga lån och riktade krediter.
(b) Rättslig grund
(187)
De rättsliga bestämmelserna om förmånliga lån i Kina finns i lagen om affärsbanker, de allmänna reglerna om lån (som tillämpas av People's Bank of China) och i statsrådets beslut nr 40 om tillfälliga bestämmelser om främjande av industriell strukturanpassning.
(c) Slutsatser av undersökningen
(188)
Med hänsyn till den samlade bevisningen konstateras det att de allra flesta lånen till grupperna av exporterande tillverkare i urvalet tillhandahålls av statsägda banker som har konstaterats vara offentliga organ (se skäl 168 ovan), eftersom de har myndighetsbefogenheter och utför myndighetsuppgifter. Det finns ytterligare bevis för att dessa banker verkligen utövar myndighetsbefogenheter eftersom staten (dvs. People's Bank of China) tydligt ingriper i affärsbankernas beslut om räntan på lån som ges till kinesiska företag (se skäl 164). Under dessa omständigheter är dessa enheters utlåningspraxis direkt beroende av staten. Det faktum att bankerna utövar myndighetsbefogenheter bekräftas också av vad som sägs om genomförande av den statliga industripolitiken i artiklarna 7 och 15 i de allmänna villkoren för lån (som tillämpas av People's Bank of China), i beslut nr 40 och i artikel 34 i lagen om affärsbanker. Det finns också en hel del bevis för att statliga ingripanden fortfarande är mycket vanliga på den kinesiska finansmarknaden, vilka bekräftas av objektiva studier och rapporter (se skälen 172 och 178 ovan). Slutligen kunde de kinesiska myndigheterna inte lämna några uppgifter som skulle ha underlättat förståelsen för de statsägda bankernas förhållande till staten (se skälen 139 och 140). När det gäller lån som tillhandahålls av statsägda affärsbanker i Kina drar kommissionen därför slutsatsen att solcellstillverkare får finansiellt bidrag i form av en direkt överföring av offentliga medel i den mening som avses i artikel 3.1 a i i grundförordningen. Vidare framgår det av samma bevisning att statsägda affärsbanker (liksom privatägda banker) får uppdrag eller direktiv av staten, vilket betyder att det handlar om finansiellt bidrag enligt artikel 3.1 a iv i grundförordningen.
(189)
Mot bakgrund av analysen i skälen 169-178 ovan konstateras också att de kinesiska myndigheterna ger privatägda banker uppdrag och direktiv om att ge lån till solcellstillverkare och att det handlar om ett finansiellt bidrag enligt artikel 3.1 a i och 3.1 a iv i grundförordningen.
(190)
En förmån i enlighet med artiklarna 3.2 och 6 b i grundförordningen föreligger eftersom villkoren för de statliga lånen, eller för lånen från privata organ som fått uppdrag eller direktiv från de kinesiska myndigheterna, är förmånligare än mottagaren skulle kunna få på marknaden. Icke-statliga lån i Kina utgör inte ett lämpligt referensvärde för marknaden, eftersom det har konstaterats att privatägda banker får uppdrag och direktiv från de kinesiska myndigheterna och det därför kan antas att de följer de statsägda bankernas utlåningspraxis. Referensvärden har därför konstruerats på det sätt som beskrivs i skälen 198-200. När man tillämpar detta referensvärde ser man att villkoren för de lån som beviljas solcellsindustrin är gynnsammare än på marknaden.
(191)
Solcellsindustrin tillhör den främjade kategorin enligt beslut nr 40. Beslut nr 40 är en föreskrift från statsrådet, dvs. Kinas högsta förvaltningsorgan, och är därför rättsligt bindande för andra offentliga organ och för de ekonomiska aktörerna. I beslutet delas industrisektorerna in i främjade, begränsade och avskaffade projekt. Föreskriften utgör en industripolitisk riktlinje som tillsammans med den vägledande katalogen visar hur de kinesiska myndigheterna tillämpar en politik som främjar och stöder vissa grupper av företag eller industrier, t.ex. solcellsindustrin eller industrin för ny energi, som i den vägledande katalogen klassificeras som en främjad industri. De industrier som klassificeras som främjade utgör bara en liten del av den kinesiska ekonomin. Vidare ges endast vissa verksamheter inom dessa sektorer statusen ”främjad”. I artikel 17 i beslut nr 40 föreskrivs det också att s.k. främjade investeringsprojekt ska få särskilda privilegier och incitament, bl.a. i form av finansiellt stöd. När det gäller s.k. begränsade och avskaffade projekt bemyndigas å andra sidan de statliga myndigheterna genom beslut nr 40 att ingripa direkt för att reglera marknaden. I artiklarna 18 och 19 föreskrivs att den berörda myndigheten ska förhindra finansinstitut från att ge lån till sådana begränsade och avskaffade projekt. Det är uppenbart att beslut nr 40 innehåller bindande föreskrifter för alla ekonomiska institutioner om att stödja främjade industrier, varav en är solcellsindustrin.
(192)
Såsom förklaras i skäl 172 styr de kinesiska myndigheterna förmånliga lån till ett begränsat antal industrier, bland annat solcellsindustrin. Det är alltså tydligt att myndigheterna endast tillåter finansinstituten att ge förmånliga lån till ett begränsat antal industrier/företag som följer den statliga utvecklingspolitiken. Med hänsyn till tillgängliga uppgifter och till de kinesiska myndigheternas bristande samarbete konstateras att subventionerna i form av förmånliga lån inte är allmänt tillgängliga och därför är selektiva i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen. Ingen av de berörda parterna lämnade heller in några bevis som tydde på att subventionen baseras på objektiva kriterier eller villkor enligt artikel 4.2 b i grundförordningen.
(d) Slutsats
(193)
Undersökningen visade att alla exporterande tillverkare i urvalet gynnades av den förmånliga långivningen under undersökningsperioden.
(194)
Finansieringen av solcellsindustrin bör därför betraktas som en subvention.
(195)
Med hänsyn till att det rör sig om ett finansiellt bidrag, en förmån för de exporterande tillverkarna och selektivitet bör subventionen anses vara utjämningsbar.
(e) Beräkning av subventionens storlek
(196)
Storleken på den utjämningsbara subventionen beräknades på grundval av den förmån som mottagarna konstaterats få under undersökningsperioden. I enlighet med artikel 6 b i grundförordningen anses den förmån som mottagaren får vara skillnaden mellan det belopp som företaget betalar för det statliga lånet och det belopp som företaget skulle ha behövt betala för ett likvärdigt kommersiellt lån på marknaden.
(197)
Såsom förklaras ovan (skäl 190) avspeglar de lån som tillhandahålls av kinesiska banker ett betydande statligt ingripande i banksektorn och motsvarar inte räntorna på en fungerande marknad. Ett lämpligt marknadsreferensvärde har därför konstruerats med hjälp av den metod som beskrivs nedan. På grund av de kinesiska myndigheternas bristande samarbete har kommissionen också förlitat sig på tillgängliga uppgifter för fastställandet av en lämplig referensränta.
(198)
För att konstruera ett lämpligt referensvärde för lån noterade i yuan renminbi är det rimligt att tillämpa kinesiska räntor justerade med hänsyn till normal marknadsrisk. Med tanke på att exportörernas nuvarande ekonomiska ställning har uppstått på en snedvriden marknad och det inte finns någon tillförlitlig information från de kinesiska bankerna om riskmätningen och fastställandet av kreditbetyg, anser kommissionen att de kinesiska exportörernas kreditvärdighet inte kan godkännas som sådana, utan att man måste tillämpa ett påslag för att avspegla den potentiella effekten av den snedvridna kinesiska marknaden på exportörernas ekonomiska ställning.
(199)
Samma sak gäller för lån i utländska valutor. Som referensvärde användes de företagsobligationer med relevanta valörer som emitterades under undersökningsperioden av företag med kreditbetyget BB.
(200)
Både de kinesiska myndigheterna och de samarbetsvilliga kinesiska tillverkarna ombads lämna uppgifter om de kinesiska bankernas utlåningspolitik och om hur lån tilldelats de exporterande tillverkarna (se skälen 138-140 ovan). Trots upprepade förfrågningar inkom inga uppgifter om detta. Med beaktande av det bristande samarbetet och av de tillgängliga uppgifterna, och i överensstämmelse med bestämmelserna i artikel 28.6 i grundförordningen, anses det vara rimligt att anta att alla företag i Kina skulle betygsättas som låntagare utan tillfredsställande kreditbetyg (”Non-investment grade”, betyget BB från Bloomberg) och att tillämpa en premie som vore rimlig på obligationer som emitterats av företag med samma betyg på standardutlåningsräntan hos People's Bank of China. Förmånen för de exporterande tillverkarna har beräknats genom att ränteskillnaden, uttryckt i procent, multiplicerats med den utestående delen av lånet, dvs. den ränta som inte erlagts under undersökningsperioden. Detta belopp fördelades sedan över de samarbetsvilliga tillverkarnas totala omsättning.
(201)
Följande subventionsnivåer fastställdes för detta program under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i urvalet:
Förmånliga statliga lån
Företag/grupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, Kina, och närstående företag
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,25 %
JingAo Group och närstående företag
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,84 %
Jinko Solar Co Ltd och närstående företag
0,85 %
3.4.1.2. Tillhandahållande av kreditramar
(a) Inledning
(202)
Klaganden hade hävdat att de kinesiska bankerna hade beviljat oproportionerligt stora kreditramar till de kinesiska exportörerna av den berörda produkten. Undersökningen bekräftade att alla undersökta företag fick mycket stora kreditramar från kinesiska banker, i de flesta fall avgiftsfritt eller till mycket små avgifter. Under normala marknadsförhållanden tar bankerna ut betydande avgifter på garantiåtaganden och administrativa avgifter för kreditramar för att kompensera för kostnaderna och riskerna.
(b) Slutsatser av undersökningen
(203)
Rapporten från EC-Aircraft-panelen bekräftade att sådana kreditramar, utöver effekterna av enskilda lån, kan utgöra potentiella direkta överföringar av medel enligt artikel 3.1 a i i grundförordningen och att de därmed är finansiella bidrag. Panelen konstaterade att förmånen av en potentiell överföring av medel uppstår i och med blotta förekomsten av en skyldighet att göra en direkt överföring av medel. Panelen fann även att en kreditram i sig skulle kunna medföra en förmån för det mottagande företaget och att den därmed utgjorde en potentiell överföring av medel utöver varje direkt överföring av medel i form av individuella lån (71).
(204)
Kreditramarna till de exporterande tillverkare som ingick i urvalet tillhandahölls av samma banker som de som beviljade de förmånliga lån som beskrivs ovan. Såsom tidigare konstaterades är dessa banker offentliga organ (skälen 158-166) eller får uppdrag eller direktiv av de kinesiska myndigheterna att tillhandahålla förmånlig finansiering till solcellsindustrin (skälen 169-178).
(205)
Såsom förklaras ovan (skälen 158-185) snedvrids den kinesiska marknaden av lagstiftning och de statsägda bankernas praxis, och det konstaterades att kreditramarna i de flesta fall beviljades avgiftsfritt eller till mycket små avgifter. Under normala marknadsförhållanden tar bankerna ut betydande avgifter på garantiåtaganden och administrativa avgifter för kreditramar för att kompensera för kostnaderna och riskerna.
(206)
Förmånen består i att de exporterande tillverkarna som ingick i urvalet i de flesta fall hade befriats från de avgifter som normalt gäller för kommersiella kreditramar till företag. Kommissionen använde de avgifter som en utländsk affärsbank tog ut för en kreditram som hade getts till en av de exporterande tillverkarna som ingick i urvalet.
(207)
Solcellsindustrin tillhör den kategori som ska främjas enligt beslut nr 40. Beslut nr 40 är en föreskrift från statsrådet, dvs. Kinas högsta förvaltningsorgan, och är därför rättsligt bindande för andra offentliga organ och för de ekonomiska aktörerna. I beslutet delas industrisektorerna in i främjade, begränsade och avskaffade projekt. Föreskriften utgör en industripolitisk riktlinje som tillsammans med den vägledande katalogen visar hur de kinesiska myndigheterna tillämpar en politik som främjar och stöder vissa grupper av företag eller industrier, t.ex. solcellsindustrin eller industrin för ny energi, som i den vägledande katalogen klassificeras som en främjad industri. De industrier som klassificeras som främjade utgör bara en liten del av den kinesiska ekonomin. Vidare ges endast vissa verksamheter inom dessa sektorer statusen ”främjad”. I artikel 17 i beslut nr 40 föreskrivs det också att s.k. främjade investeringsprojekt ska få särskilda privilegier och incitament, bl.a. genom finansiellt stöd. När det gäller s.k. begränsade och avskaffade projekt bemyndigas å andra sidan de statliga myndigheterna genom beslut nr 40 att ingripa direkt för att reglera marknaden. I artiklarna 18 och 19 föreskrivs att den berörda myndigheten ska förhindra finansinstitut från att ge lån till sådana begränsade och avskaffade projekt. Det är uppenbart att beslut nr 40 innehåller bindande föreskrifter för alla ekonomiska institutioner om att stödja främjade industrier, varav en är solcellsindustrin.
(208)
Såsom förklaras i skälen 172 och 192 styr de kinesiska myndigheterna utlåning på förmånliga villkor, där tillhandahållandet av kreditramar utgör en väsentlig del, till ett begränsat antal industrier. Solcellsindustrin tillhör denna grupp och drar nytta av diskriminerande förmånliga lån.
(209)
Mot bakgrund av det ovan nämnda är det tydligt att myndigheterna endast tillåter finansinstituten att ge förmånliga kreditramar till ett begränsat antal industrier/företag som följer den statliga utvecklingspolitiken. Med hänsyn till tillgängliga uppgifter och till de kinesiska myndigheternas bristande samarbete konstateras att subventionerna i form av förmånliga kreditramar inte är allmänt tillgängliga och därför är selektiva i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen. Ingen av de berörda parterna lämnade heller in några bevis som tydde på att subventionen baseras på objektiva kriterier eller villkor enligt artikel 4.2 b i grundförordningen.
(c) Slutsats
(210)
Undersökningen visade att alla grupper av exporterande tillverkare som ingick i urvalet utnyttjade kreditramar som tillhandahölls avgiftsfritt eller under gängse kostnad på marknaden under undersökningsperioden.
(211)
Sådana kreditramar till solcellsindustrin bör därför betraktas som en subvention.
(212)
Med hänsyn till att det rör sig om ett finansiellt bidrag, en förmån för de exporterande tillverkarna och selektivitet bör subventionen anses vara utjämningsbar.
(d) Beräkning av subventionens storlek
(213)
Tillhandahållande av kreditramar avgiftsfritt eller under gängse avgifter på marknaden betraktas som tillhandahållande av finansiella tjänster (artikel 3.1 a iii i grundförordningen) utan rimlig ersättning. Storleken på den utjämningsbara subventionen beräknades på grundval av den förmån som mottagarna konstaterats få under undersökningsperioden. På grund av de snedvridningar av marknaden som beskrivs i skälen 158-185 kunde det inte fastställas huruvida ersättningen för de finansiella tjänsterna (i detta fall tillhandahållande av kreditramar) var rimliga i förhållande till de rådande marknadsvillkoren i Kina. I enlighet med artikel 6 d ii i grundförordningen anses den förmån som mottagarna får vara skillnaden mellan det belopp som företaget betalar för de kreditramar de beviljats av kinesiska banker och det belopp som företaget skulle ha behövt betala för en likvärdig kommersiell kreditram på marknaden. Kreditramar skulle även kunna ses som en potentiell överföring av medel enligt artikel enligt artikel 3.1 a i i grundförordningen.
(214)
En av de exporterande tillverkarna i urvalet erhöll en kreditram från den bank vars huvudkontor är etablerat i en annan finansiell jurisdiktion än Kina och erlade avgifter på garantiåtaganden och administrativa avgifter enligt sedvanlig praxis på den globala finansmarknaden. Trots att kreditramen beviljades av bankens kinesiska dotterbolag, anses det lämpligt att använda den som referensvärde. Avgifterna för denna kredit ansågs kunna användas som referensvärde i enlighet med artikel 6 d ii i grundförordningen.
(215)
Subventionsbeloppet räknades ut genom att de avgiftsbelopp som användes som referensvärde tillämpades proportionellt på beloppet för varje berörd kreditram (minus eventuella avgifter som faktiskt erlagts). För kreditramar som gällde mer än ett år fördelades det totala subventionsbeloppet över kreditramens löptid och ett lämpligt belopp hänfördes till undersökningsperioden.
(216)
Följande subventionsnivåer fastställdes för detta program under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i urvalet:
Tillhandahållande av kreditramar
Företag/grupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, Kina, och närstående företag
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
1,09 %
JingAo Group och närstående företag
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,50 %
Jinko Solar Co Ltd och närstående företag
2,59 %
3.4.1.3. Subventionsprogram för exportkrediter
(217)
Undersökningen bekräftade att de företag som ingick i urvalet inte hade erhållit några förmåner inom ramen för programmet under undersökningsperioden.
3.4.1.4. Exportgarantier och försäkringar för miljövänlig teknik
(a) Inledning
(218)
I klagomålet anfördes det att China Export & Credit Insurance Corporation (nedan kallat Sinosure) tillhandahåller exportkreditförsäkring till förmånliga villkor för tillverkare av den berörda produkten, bland annat genom ett program som går under benämningen ”Green Express”. Enligt klagomålet är Sinosures exportkreditförsäkring inte ens tillräcklig för att täcka de långsiktiga kostnaderna och förlusterna i programmet.
(b) Bristande samarbete och användning av tillgängliga uppgifter
(219)
I enlighet med skälen 104 och 105 begärde kommissionen in uppgifter genom frågeformuläret, genom skrivelsen om att de uppgifter som lämnats var ofullständiga och under kontrollbesöket på plats. De kinesiska myndigheterna och Sinosure tillhandahöll dock inte dessa uppgifter.
(220)
Kommissionen bad att få information om den institutionella ramen och de dokument som styr Sinosures verksamhet som statens officiella exportkreditförsäkringsföretag. De kinesiska myndigheterna inkom endast med ett gemensamt tillkännagivande från det kinesiska handelsministeriet och Sinosure från 2004, medan flera andra relevanta handlingar, som den s.k. plan 840 i statsrådets tillkännagivande av den 27 maj 2009, inte lämnades in (72).
(221)
Kommissionen kunde inte kontrollera de svar som gällde Sinosure i frågeformuläret och bilaga 1, eftersom den inte fick tillgång till ett antal handlingar. Flera av de uppgifter som begärdes på plats gick inte heller att kontrollera. Kommissionen begärde bland annat in följande handlingar, som inte lämnades in av Sinosure: a) årsredovisningen för 2012, som enligt uppgift ännu inte skulle finnas på Sinosures webbplats, b) relevanta handlingar som gällde exportkreditförsäkring för två av de samarbetsvilliga exportörer som ingick i urvalet, bland annat avtal, riskbedömning, korrespondens och kvitton på betalda premier, c) uppgifter om de personer i den högsta ledningen som utsetts av statsrådet, d) bevisning för de uppgifter och förmåner som förtecknades i handelsministeriets och Sinosures gemensamma tillkännagivande från 2004, bland annat om godkännande av gränser, flexibilitet vad gäller avgifter samt rabatter inom intervallet för försäkringspremierna, e) bevisning för de långsiktiga kostnaderna och förlusterna för exportkreditförsäkringsverksamheten och f) bevisning för bedömningen av marknadssituationen inom solcellsindustrin.
(222)
Kommissionen kunde inte heller kontrollera flera av uppgifterna om Sinosures verksamhet i svaret på frågeformuläret, särskilt svaren om riskbedömning, fastställandet av premierna samt om ansöknings- och godkännandeförfarande, eftersom Sinosure inte var villigt att diskutera de specifika avtalen med de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet. Sinosure kunde vidare inte klargöra eller lämna in styrkande handlingar gällande vissa motsägelsefulla siffror eller andra uppgifter som kommissionen upptäckt i frågeformuläret och i svaren på kommissionens skrivelse om att svaren på frågeformuläret var ofullständiga.
(223)
Som förklaring till det bristande samarbetet hänvisade de kinesiska myndigheterna och Sinosure under kontrollbesöket och i de kinesiska myndigheternas skrivelse av den 3 juni 2013 till problem med konfidentialiteten. I den skrivelse som skickades ut före kontrollen, liksom i den korrespondens som därefter fördes per e-post, sades det mycket tydligt att kommissionen ville att kontrollen skulle vara ändamålsenlig och att nödvändiga försiktighetsåtgärder skulle vidtas för att skydda de konfidentiella uppgifter som lämnats in eller tillhandahållits för kontroll, eftersom kommissionen är bunden av stränga EU-bestämmelser om skydd av dessa uppgifter. De dokument som Sinosure ville lämna in långt efter att kontrollbesöket hade slutförts och som kommissionen inte hade fått möjlighet att kontrollera ordentligt kan inte beaktas, eftersom de hade utarbetats särskilt för undersökningen och kommissionen inte kunde kontrollera ursprungsdokumenten.
(224)
På grund av de kinesiska myndigheternas och Sinosures bristande samarbete kunde kommissionen inte kontrollera ett antal uppgifter rörande den exportkreditförsäkring som Sinosure erbjöd de samarbetsvilliga exporterande tillverkare av den berörda produkten som ingick i urvalet. En del av kommissionens slutsatser grundar sig därför på tillgänglig offentlig information, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen.
(c) Sinosure är ett offentligt organ
(225)
Undersökningen har visat att Sinosure är ett offentligt organ i den mening som avses i artikel 2 b i grundförordningen och i WTO:s rättspraxis (73), eftersom företaget har eller utövar myndighetsbefogenheter. De kinesiska myndigheterna utövar betydande kontroll över Sinosure (74) och Sinosure utövar myndighetsbefogenheter genom att utföra myndighetsuppgifter.
(226)
Kommissionen konstaterar att Sinosures exportkreditförsäkringsverksamhet är en del av den bredare finanssektorn, om vilken det konstaterats att statliga ingripanden direkt påverkar och snedvrider finansmarknadens normala funktion i Kina (se skäl 185 och framåt).
(227)
Sinosure utför myndighetsuppgifter i egenskap av den enda offentliga institutionen för exportkreditförsäkringar i Kina. Företaget har därför en monopolställning på exportkreditförsäkringsmarknaden. Företaget bekräftade att denna marknad inte är öppen, även om det finns några internationella konkurrenter som indirekt bedriver verksamhet i Kina.
(228)
Staten har full äganderätt och ekonomisk kontroll över Sinosure. Sinosure är en statlig enskild firma som till 100 % ägs av statsrådet. Det registrerade kapitalet på 4 miljarder yuan renminbin kommer från riskkapitalfonden för exportkreditförsäkring i linje med statsbudgeten. År 2011 sköt staten dessutom till 20 miljarder yuan renminbin från den kinesiska nationella placeringsfonden China Investment Corporation. (75) I stadgarna anges att det är finansministeriet som ansvarar för företagets affärsverksamhet och att företaget ska lämna in ekonomiska redogörelser och redovisningsrapporter samt en budgetrapport till finansministeriet för granskning och godkännande.
(229)
Eftersom Sinosure är helt statsägt finns det ingen styrelse. Alla medlemmar i tillsynsstyrelsen utnämns av statsrådet och utför sitt uppdrag i enlighet med den förordning som gäller tillsynsstyrelserna för viktiga statsägda finansinstitut. Även den högsta ledningen utses av de statliga myndigheterna. Företagets årsrapport 2011 visar att ordföranden för Sinosure är sekreterare i partikommittén och att majoriteten i den högsta ledningen också är medlemmar av partikommittén. Eftersom Sinosure vägrade att tillhandhålla ytterligare uppgifter om företagsledningen kan man dra slutsatsen att ledningen lyder direkt under de statliga myndigheterna, som utser både ledamöterna i tillsynsstyrelsen och den högsta ledningen. Staten utövar alltså betydande kontroll över Sinosure.
(230)
Det är så uppenbart att Sinosure utför myndighetsuppgifter och genomför den statliga politiken att man kan dra slutsatsen att företaget lyder direkt under de statliga myndigheterna. Sinosures årsrapport 2011 innehåller flera uttalanden som tyder på detta: På sidan 4 i årsrapporten sägs att Sinosure ”proaktivt har utfört den politiska uppgift som ett exportkreditinstitut har…” och att ”företaget under femårsplanens första år har fått en bra start” samt att ”främjandet av företagsreformer har förstärkt Sinosures politiska uppgift som exportkreditinstitut”. Det kommunistiska partiets centralkommitté betonade denna uppgift vid sin konferens om ekonomi och ställde tydliga krav vad gäller kreditförsäkring, vilket utgör utgångspunkt för tillväxten. (s. 5 i årsrapporten). I årsrapporten (s. 11) konstateras vidare att Sinosure under 2011 ”genomfört de strategier, beslut och arrangemang som fastställts av det kommunistiska partiets centralkommitté och statsrådet samt den statliga politiken för diplomati, utrikeshandel, industri och finans, och har satsat på sin politiska uppgift och därmed uppnått en hög tillväxt.” Dessutom anges att Sinosure ”i alla avseenden har genomfört statens politik med specialarrangemang för exportkreditförsäkring för stor, komplett utrustning och har uppfyllt de skyldigheter som staten fastställt” (s. 11 i årsrapporten).
(231)
Den institutionella ramen och andra dokument som utfärdats av de kinesiska myndigheterna och som styr Sinosures verksamhet är ytterligare bevis för att företaget utgör ett offentligt organ och att det har befogenhet att genomföra statlig politik. Ett tillkännagivande om genomförandet av strategin för att främja handel genom vetenskap och teknik med hjälp av exportkreditförsäkring (Shang Ji Fa[2004] nr 368 av den 26 juli 2004) utfärdades gemensamt av det kinesiska handelsministeriet och Sinosure 2004 och reglerar fortfarande Sinosures verksamhet. En av målsättningarna med detta tillkännagivande är att främja export av ny och avancerad teknik samt av produkter med högt förädlingsvärde genom att utvidga användningen av exportkreditförsäkring. Genom tillkännagivandet gavs Sinosure uttryckligen i uppdrag att stödja de viktigaste exportindustrier som anges i 2006 års register över kinesiska produkter med ny och avancerad teknik. Solceller och solcellsmoduler omnämns i registret som produkter för vilka man kan få subventioner och de kan därför anses har fått direkt stöd av Sinosure. I tillkännagivandet anges förmåner som t.ex. ”en grön kanal” som består av specifikt stöd till produkter som förtecknas i katalogen och som bör godkännas inom fem dagar förutsatt att försäkringsvillkoren är uppfyllda, prioriterat godkännande av gränser för försäkringarna, snabb handläggning av ansökningar om ersättning, dvs. inom tre månader från det att ansökan togs emot samt flexibla avgifter med största möjliga rabatter inom Sinosures intervall för försäkringspremierna. Enligt tillkännagivandet ska också de regionala och lokala näringsmyndigheterna vidta ytterligare åtgärder för att stödja produkter som ingår i katalogen. Enligt tillkännagivandet måste Sinosure skräddarsy teckningsmodellen med utgångspunkt i den nationella industripolitiken och särdragen när det gäller export av produkter med ny och avancerad teknik samt tillhandahålla stöd för innovativa FoU-industrier som särskilt stöds av staten.
(232)
Kommissionen vet att det finns andra dokument som styrker att Sinosure direkt genomför statlig politik som gagnar bland annat de exporterande tillverkarna. Den så kallade plan 840 beskrivs i statsrådets tillkännagivande av den 27 maj 2009 (76). Planen har fått sitt namn av det belopp i amerikanska dollar, dvs. 84 miljarder, som används som exportförsäkring och är en av de sex åtgärder som initierades av statsrådet 2009 i syfte att stabilisera exportefterfrågan med tanke på den globala krisen och den ökade efterfrågan på exportkreditförsäkring som följde. I de sex åtgärderna ingick framför allt att förbättra exportkreditförsäkringarnas täckning, tillhandahålla kortfristiga exportkreditförsäkringar på 84 miljarder dollar under 2009 samt att sänka premierna. Sinosure är det enda politiska organ som tecknar exportkreditförsäkringar och uppges vara den som ska genomföra planen. När det gäller sänkta försäkringspremier uppmanades Sinosure att se till att den genomsnittliga avgiften för kortfristiga exportkreditförsäkringar minskades med 30 % jämfört med den totala genomsnittliga avgiften under 2008.
(233)
Den så kallade plan 421 ingick i ett meddelande som utfärdades av handelsministeriet och finansministeriet den 22 juni 2009 och gällde praktiska frågor kring genomförandet av specialarrangemangen för exportkreditförsäkring för stor, komplett utrustning. Detta var också en viktig politisk åtgärd för att stödja Kinas politik för utvidgning av företagens verksamhet utomlands som en reaktion på den globala finanskrisen 2009. Genom planen beviljades 42,1 miljarder amerikanska dollar i finansieringsförsäkring för att stödja export av stor, komplett utrustning. Sinosure och vissa andra finansinstitut skulle förvalta planen och tillhandahålla finansiering. Företag som omfattades av planen gynnades av förmånliga finansiella åtgärder, inklusive exportkreditförsäkring. På grund av bristande samarbete från de kinesiska myndigheternas sida kunde kommissionen inte begära närmare uppgifter om tillämpningen av detta tillkännagivande. Eftersom inga fakta har lagt fram som bevisar motsatsen har kommissionen anledning att tro att solcellsutrustning och solcellsindustrin också omfattas av detta dokument.
(234)
Det finns till exempel två andra dokument om ökat finansiellt stöd till strategiska tillväxtindustrier som visar att staten stöder tillhandahållandet av kortfristiga exportkreditförsäkringar. I punkt 7 c i statsrådets tillkännagivande om utveckling av strategiska tillväxtindustrier (Guo Fa [2010] nr 32, 18.10.2010) uppmuntras finansinstitut att öka det ekonomiska stödet. De ansvariga myndigheterna (dvs. nationella utvecklings- och reformkommissionen, handelsministeriet, vetenskapsministeriet, närings- och kommunikationsministeriet, miljöministeriet, finansministeriet, den nationella skatteförvaltningen, tullmyndigheten, myndigheten för kvalitetsövervakning och inspektion samt byrån för immateriella rättigheter) har utfärdat gemensamma riktlinjer för utvecklingen av strategiska tillväxtindustrier (Guo Fa [2011] nr 310, 21.10.2011), där det uttryckligen hänvisas till aktivt stöd i form av bl.a. exportkreditförsäkring till strategiska tillväxtindustrier (se punkt Xxvii). Syftet är att stödja dessa strategiska tillväxtindustrier och att utveckla den internationella marknaden för deras produkter, teknik och tjänster, t.ex. luftfartsteknik, högkvalitativa produkter, massprodukter, patenterad inhemsk teknik samt standardprodukter för export. Eftersom inga fakta har lagt fram som bevisar motsatsen finns det anledning att anta att även den berörda produkten och de exportörer som ingick i urvalet uppfyller kriterierna för strategiska tillväxtindustrier och därmed har rätt till förmåner.
(235)
Kommissionen drar alltså slutsatsen att Sinosure är ett offentligt organ som har myndighetsbefogenheter att genomföra statlig politik, att det står under statens kontroll och utför myndighetsuppgifter.
(d) Rättslig grund
(236)
Den rättsliga grunden för programmet är det kinesiska handelsministeriets och Sinosures gemensamma tillkännagivande om genomförandet av strategin för att främja handel genom vetenskap och teknik med hjälp av exportkreditförsäkring (Shang Ji Fa[2004] nr 368), 2006 års register över kinesiska produkter med ny och avancerad teknik, den s.k. plan 840 i statsrådets tillkännagivande av den 27 maj 2009, den s.k. plan 421 i handelsministeriets och finansministeriets gemensamma tillkännagivande om praktiska frågor kring genomförandet av specialarrangemangen för exportkreditförsäkring för stor, komplett utrustning av den 22 juni 2009, statsrådets tillkännagivande om utveckling av strategiska tillväxtindustrier (Guo Fa [2010] nr 32, 18.10.2010) och riktlinjerna för tillämpningen av det (Guo Fa [2011] nr 310, 21.10.2011).
(e) Resultat av undersökningen
(237)
Eftersom Sinosure är ett offentligt organ som har myndighetsbefogenheter och verkställer statliga lagar och planer utgör den exportkreditförsäkring som erbjuds tillverkare av den berörda produkten ett finansiellt bidrag i form av potentiell direkt överföring av medel från myndigheterna i den mening som avses i artikel 3.1 a i i grundförordningen.
(238)
Den rabatt som beviljas av de lokala myndigheterna på en del av den premie som betalas av de exporterande tillverkarna utgör också en direkt överföring av medel i form av ett bidrag enligt artikel 3.1 a i i grundförordningen.
(239)
När Sinosure tillhandahåller exportkreditförsäkring till förmånligare villkor än mottagaren normalt sett skulle kunna få på marknaden eller erbjuder ett försäkringsskydd som annars inte skulle vara tillgängligt på marknaden rör det sig om en förmån i enlighet med artiklarna 3.2 och 6 c i grundförordningen. Exporterande tillverkare omfattas även en annan förmån i den mening som avses i artikel 3.2, nämligen kontantrabatt på en del av försäkringspremien till Sinosure som beviljades av de lokala myndigheterna på de orter där vissa exporterande tillverkare var etablerade.
(240)
I tillkännagivandet från 2004 förtecknades alla de förmåner som Sinosure och/eller de lokala myndigheterna beviljade företag som omfattades av 2006 års katalog och som följer den nationella politiken. Undersökningen har visat att de försäkringsavtal som ingåtts mellan Sinosure och de exporterande tillverkare som ingick i urvalet och de rabatter som de lokala myndigheterna beviljat på en del av premierna helt och håller motsvarar dessa förmåner. Programmet ”Green Express” innebär att handläggningen av försäkringsärenden blivit enklare och snabbare, såväl när det gäller tecknande av försäkringar som bedömning av skador och förluster samt reglering av ersättningsanspråk.
(241)
Undersökningen visade också att de åtgärder som vidtogs till följd av finanskrisen 2009 och som beskrivs närmare i plan 840 och plan 421 samt de åtgärder som vidtogs 2011 till förmån för strategiska tillväxtindustrier innebar avsevärda förmåner för de exporterade tillverkarna. Dessa åtgärder innebar att det blev lättare att få tillgång till försäkring och att den premie som tas ut av Sinosure sänktes ytterligare, trots den svåra ekonomiska situationen och de betydligt större riskerna för Sinosure när det gäller att tillhandahålla försäkringsskydd. Åtgärderna återspeglas till fullo i det försäkringsskydd som Sinosure erbjuder de exporterande tillverkarna. Undersökningen visade bland annat att villkoren och de premier som togs ut under de år som undersökningsperioden omfattar i stort sett var de samma eller har förbättrats, trots att de ersättningar Sinosure betalat ut har ökat och att situationen för solcellsindustrin har försämrats avsevärt.
(242)
För att kunna konstatera om det handlar om en förmån undersökte kommissionen först i vilken utsträckning Sinosures premier täckte kostnaderna för de kortfristiga exportkreditförsäkringarna. Sinosures argument grundade sig på punkt j i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, enligt vilken en exportkreditförsäkring vars premier inte täcker de långsiktiga kostnaderna och förlusterna är en förbjuden exportsubvention enligt artikel 3.1 a i det avtalet. I svaret på frågeformuläret hänvisade Sinosure endast till vinsterna och förlusterna under de senaste fem åren och drog slutsatsen att eftersom man totalt sett gått på vinst under denna period så kan kortfristig exportkreditförsäkring till de exporterande tillverkarna inte utgöra en subvention enligt WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Kommissionen uppmanade (se skälen 221 och 222) Sinosure att inkomma med specifika uppgifter och bevis för den långsiktiga lönsamheten i dess exportkreditförsäkringsverksamhet, inklusive uppgifter om premieintäkter samt driftskostnader och förluster i enlighet med WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder Sinosure lämnade emellertid inte in de handlingar och bevis som begärdes under kontrollbesöket, utan hänvisade än en gång till uppgifterna om total lönsamhet i dess reviderade årsrapporter.
(243)
Även om kommissionen helt enkelt skulle förlita sig på Sinosures årsrapporter utan att ha möjlighet att kontrollera siffrorna och uppgifterna i dem skulle det inte vara möjligt att dra slutsatsen att Sinosures avdelning för exportkreditförsäkring, som motsvarar det program som nämns i punkt j, har gjort långsiktiga vinster. Sinosures verksamhet spänner över många andra områden än exportkreditförsäkring, och siffrorna och uppgifterna i årsrapporten gäller verksamheten som helhet. De är alltså inte uppdelade efter enskilda verksamhetsområden. Vissa av årsrapporterna (dock inte den allra senaste) förefaller ge vid handen att de kortfristiga exportkreditförsäkringarna är det absolut viktigaste verksamhetsområdet för Sinosure, men det finns inga exakta procentuppgifter som stöder detta. Eftersom Sinosure inte ville lämna ut de begärda uppgifterna för enbart detta verksamhetsområde, vilket skulle ha behövts för att man skulle kunna göra en analys av det program som avses i punkt j i bilaga 1 till WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, måste kommissionen använda tillgängliga uppgifter som grund för sina slutsatser.
(244)
Enligt artikel 11 i Sinosures stadgar ska företagets verksamhet ligga på lönsamhetströskeln. Sinosure syftar alltså enligt stadgarna inte till att maximera sin vinst, utan behöver som det enda officiella exportkreditförsäkringsföretaget i Kina bara uppnå nollresultat. De uppgifter kommissionen har tillgång till har visat att Sinosure verkar i en rättslig och politisk miljö där företaget som en del av sitt politiska uppdrag förväntas genomföra statens politik och planer. De exporterande tillverkarna hör till de utvalda industrier och företag som uttryckligt stöds av staten och har därmed haft möjlighet att få förmånliga exportkreditförsäkringar från Sinosure trots sviterna av den globala krisen 2009 och trots att solcellsindustrin har upplevt en kris utan motstycke, inte minst under undersökningsperioden. Sinosure ger alltså solcellsindustrin obegränsad tillgång till försäkringsskydd och de extremt låga försäkringspremier som tas ut avspeglar inte de faktiska riskerna med försäkring för export inom denna sektor. Mot bakgrund av de uppgifter som fanns att tillgå gick det inte att utesluta att de premier som tas ut av Sinosure sannolikt inte är tillräckliga för att täcka företagets verksamhet på lång sikt.
(245)
Eftersom Sinosure inte var samarbetsvilligt beaktade kommissionen ytterligare uppgifter som stöder denna slutsats. De allmänt tillgängliga uppgifterna visar tydligt att Sinosures verksamhet präglas av långsiktiga rörelseförluster (77). Kommissionen analyserade också de relevanta siffrorna i resultaträkningen i årsrapporterna för åren 2006-2011, som Sinosure lagt fram till stöd för de lönsamhetssiffror som uppgavs i svaret på frågeformuläret. Siffrorna visar att Sinosure inkluderade en betydande långsiktig rörelseförlust från samtliga grenar av försäkringsverksamheten i vilken avkastning på kapital och övriga inkomster inte ingick. Varje år mellan 2006 och 2011 (med undantag endast för 2010) är de skadeersättningar som betalats ut (nästan) lika stora som eller (betydligt) större än de nettopremier som Sinosure fått in. Om driftskostnaderna och kostnader för provisioner också dras av från nettopremierna är förlusten ännu större. Trots den blygsamma vinst som gjordes 2010 är rörelseförlusten för försäkringsverksamheten under hela perioden alltså betydande. Av årsrapporterna framgår det att avkastning på kapital och andra inkomster står för en stor del av Sinosures totala inkomst. Denna typ av inkomst är dock inte relevant när man bedömer hur lönsamt företagets exportkreditförsäkringsprogram är. Eftersom kortfristig exportkreditförsäkring utgör huvuddelen av Sinosures affärsverksamhet konstateras det - då det inte finns några uppgifter som visar på motsatsen - att exportkreditförsäkringsprogrammet har orsakat Sinosure betydande långsiktiga förluster.
För att fastställa förekomsten av en förmån har man därför jämfört de premier som betalats av de exporterande tillverkarna med de premier som fanns tillgängliga på marknaden. Sinosure är det enda officiella exportkreditförsäkringsföretaget och kontrollerar därför den inhemska marknaden. Eftersom det inte finns några kommersiella referensvärden i Kina för sådana instrument och eftersom finansmarknaderna i Kina snedvrids av statliga ingripanden är det rimligt att använda ett referensvärde utanför Kina dvs. premier som tagits ut i länder med normala marknadsvillkor. Slutsatsen är alltså att premierna är lägre än på marknaden och att det rör sig om en förmån, såsom beskrivs nedan i avsnittet om beräkning av subventionsbeloppet.
(246)
De subventioner som avses ovan är knutna till exportresultat i den mening som avses i artikel 4.4 a i grundförordningen, eftersom de inte kan fås om man inte bedriver export. De är dessutom selektiva enligt artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom de endast är tillgängliga för vissa företag. Solceller och solcellsmoduler anges uttryckligen i 2006 års register över produkter med ny och avancerad teknik, vilket är villkoret för den förmånsbehandling som fastställs i 2004 års tillkännagivande. Dessutom är ett av Sinosures viktigaste mål att genomföra den nationella politiken och nationella planer, bland annat den tolfte femårsplanen för solcellsindustrin. Solcellsindustrin är också en av det fåtal sektorer som nämns i plan 840 och plan 421 (se skälen 232 och 233). Solcellsindustrin betraktas vidare som en av de industrier som ska främjas enligt beslut nr 40 samt övriga planeringsdokument och lagar (se skälen 207 och 208). Industrin ingår i kategorin strategiska tillväxtindustrier som enligt den offentliga politiken omfattas av ett antal förmåner (se skäl 102). De flesta av de exporterande tillverkarna har formell status som företag med ny och avancerad teknik, vilket ger dem en rad fördelar tack vare den gynnsamma statliga politiken.
(247)
Det är därför uppenbart att alla industrisektorer och alla företag inte har tillgång till de förmåner som beviljas genom Sinosure eller genom lokala myndigheter som ersätter en del av försäkringspremien, utan att förmånerna begränsas endast till de sektorer och företag som uppfyller kriterierna i den statliga stödpolitiken och de handlingar som ligger till grund för denna. Kommissionens slutsats är alltså att de förmåner som beviljats av Sinosure och/eller av de lokala myndigheterna till tillverkarna av den berörda produkten är selektiva i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen. Eftersom det inte fanns någon bevisning för att subventionerna skulle bygga på objektiva kriterier eller villkor enligt artikel 4.2 b i grundförordningen är förmånen selektiv även i detta avseende.
(f) Slutsats
(248)
Undersökningen visade att de sex grupperna av exporterande tillverkare i urvalet beviljades Sinosures exportkreditförsäkring under undersökningsperioden.
(249)
Den exportkreditförsäkring som Sinosure tillhandhöll solcellsindustrin ska betraktas som en subvention eftersom premierna är lägre än de är på marknaden.
(250)
Med hänsyn till att det rör sig om ett finansiellt bidrag, en förmån för de exporterande tillverkarna och selektivitet bör subventionen anses vara utjämningsbar.
(g) Beräkning av subventionens storlek
(251)
Storleken på den utjämningsbara subventionen beräknades på grundval av den förmån som mottagarna konstaterats få under undersökningsperioden. Beräkningen av förmånen gjordes på motsvarande sätt som för lånegarantier. I enlighet med artikel 6 c i grundförordningen anses den förmån som mottagaren får vara skillnaden mellan det premiebelopp som företaget betalar för den kortfristiga försäkring som tillhandahålls av Sinosure och det belopp som företaget skulle ha behövt betala för en likvärdig exportkreditförsäkring på marknaden.
(252)
Eftersom den kortfristiga exportkreditförsäkring som tillhandahålls av Sinosure är resultatet av statens politiska mål och Sinosure som det enda officiella exportkreditorganet har en monopolställning på den inhemska marknaden har ett lämpligt marknadsreferensvärde därför konstruerats med hjälp av den metod som beskrivs nedan. På grund av de kinesiska myndigheternas och Sinosures bristande samarbete har kommissionen också förlitat sig på tillgängliga uppgifter för att kunna fastställa en rimlig marknadspremie för den försäkring som erbjöds solcellstillverkarna.
(253)
Kommissionen anser att de premier som tillämpas av Export-Import Bank i Förenta staterna är lämpligast som referensvärde, eftersom uppgifterna om dem är lättillgängliga. Enligt allmänt tillgängliga uppgifter (78) är banken i fråga det officiella exportkreditinstitut som används av Förenta staternas federala regering och är självständig. Bankens verksamhet inbegriper både exportkreditförsäkring och annat, t.ex. garantier för rörelsekapital och lån (köparkrediter). Dess uppdrag är att skapa och stödja arbetstillfällen i Förenta staterna genom att stödja amerikansk export till internationella köpare. Export-Import Bank fungerar som ett statsbolag under Förenta staternas kongress. Det finns därför flera likheter med Sinosure och banken anses vara en lämplig institution att använda för referensvärdet.
(254)
Den premie som används som referensvärde har beräknats med hjälp av de faktiska avgifterna för export till OECD-länder när det gäller försäkringar som täcker ett företags hela export till 90 % av det försäkrade beloppet och med en varaktighet på 120 dagar. Den faktiska premien är lika med det genomsnittliga medianvärdet för de fem olika kategorierna av utländska köpare, beroende på deras solvens och risken för uteblivna betalningar. Det utgör det närmast möjliga referensvärdet för beräkning av den premie som tillverkarna av den berörda produkten skulle behöva betala på marknaden.
(255)
Förmånens storlek beräknades med hjälp av de uppgifter som de kinesiska myndigheterna lämnat och avser de belopp som täcks av exportkreditförsäkringen från Sinosure och de avgifter som betalats under undersökningsperioden för en sådan försäkring. De uppgifter som de samarbetsvilliga företagen lämnat om Sinosure användes inte eftersom det stod klart att kinesiska myndigheternas svar var fullständigare (inte alla företag uppgav sin praxis vad gäller Sinosure i svaret på frågeformuläret eller redogjorde för det vid kontrollbesöket på plats).
(256)
I de fall där de lokala myndigheterna betalade en del av försäkringspremierna beräknades förmånen som nivån på de rabatter och bidrag som gavs de företag som ingick i urvalet under undersökningsperioden.
(257)
Följande subventionsnivåer fastställdes för detta program under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i urvalet:
Exportgarantier och försäkringar
Företag/grupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd och närstående företag
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd Solar Group och närstående företag
0,71 %
JingAo Group och närstående företag
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co Ltd och närstående företag
0,00 %
3.4.1.5. Förmåner som t.ex. tillgång till offshore-holdingbolag och återbetalning av lån av staten
(258)
Undersökningen bekräftade att de företag som ingick i urvalet inte hade erhållit några förmåner inom ramen för programmet under undersökningsperioden.
3.4.2. Bidragsprogram
3.4.2.1. Fond för forskning och utveckling av exportprodukter
(259)
Undersökningen bekräftade att de företag som ingick i urvalet inte hade erhållit några förmåner inom ramen för programmet under undersökningsperioden.
3.4.2.2. Subventioner för utveckling av program som Famous Brands och China World Top Brand Programme
(260)
Kommissionen konstaterade att vissa exporterande tillverkare som ingick i urvalet gynnades av dessa program under undersökningsperioden. Eftersom de förmåner som erhållits endast uppgick till små belopp vars inverkan på subventionsmarginalen var försumbar ansåg kommissionen att det inte var nödvändigt att analysera om programmen var utjämningsbara.
3.4.2.3. Stöd för expansion till industrier i provinsen Guangdong
(261)
Undersökningen bekräftade att de företag som ingick i urvalet inte hade erhållit några förmåner inom ramen för programmet under undersökningsperioden.
3.4.2.4. Programmet Golden Sun Demonstration
(a) Inledning
(262)
I klagomålet gjordes gällande att tillverkarna av den berörda produkten fick subventioner inom ramen för programmet Golden Sun Demonstration, som infördes av de kinesiska myndigheterna i juli 2009. Klagomålet innehöll prima facie-bevisning för att fyra av de exportörer som ingick i urvalet hade fått direkt stöd för den berörda produkten inom ramen för programmet. Det visade också att en av exportörerna i urvalet hade valts till leverantör av den berörda produkten för 70 % av den sammanlagda kapaciteten som installerats av de projektansvariga (dvs. företag som producerar och säljer elektricitet som producerats med solcellssystem) under 2011. Klagomålet innehöll vidare uppgifter som antydde att tilldelningen av medel från Golden Sun till de projektansvariga inte skedde enligt principer om öppenhet och konkurrens.
(b) Bristande samarbete och användning av tillgängliga uppgifter
(263)
Kommissionen begärde in uppgifter om programmet i frågeformuläret, i skrivelsen om att svaren var ofullständiga och under kontrollbesöket på plats hos de kinesiska myndigheterna. Uppgifterna tillhandahölls emellertid inte, såsom anges i skälen 104 och 105.
(264)
Vad gäller de uppgifter som efterfrågades i frågeformuläret och i skrivelsen om att svaren var ofullständiga har de kinesiska myndigheterna konsekvent hävdat att detta bidragsprogram inte är avsett för tillverkarna av den berörda produkten. Följaktligen har de kinesiska myndigheterna låtit bli att svara på ett antal frågor om programmet och om förmånerna för tillverkarna av den berörda produkten och bara angett ”ej tillämpligt”. De kinesiska myndigheterna har heller inte lämnat in alla relevanta lagar, författningar, myndighetsföreskrifter och andra akter som efterlystes i frågeformuläret, utan endast lämnat den huvudsakliga rättsliga grunden.
(265)
När kontrollen av Golden Sun-programmet inleddes bad kommissionen de kinesiska myndigheterna att lämna in alla bilagor till den huvudsakliga rättsliga grunden som redan lämnats in och frågade om den hade för avsikt att lämna ytterligare officiella handlingar som rörde programmet. De kinesiska myndigheterna lämnade in de bilagor som kommissionen bad om, men svarade att de inte hade för avsikt att lämna några ytterligare handlingar. Kommissionen visade därefter de kinesiska myndigheterna ett budgetdokument som utfärdats av finansministeriet och som rörde de pågående projekt som finansierats genom detta program och de belopp som de fått. Dokumentet hade lämnats in av samarbetsvilliga exportörer (dokument nr 965 [2010], 2.12.2010). Bilagorna till detta dokument visar att en av exportörerna i urvalet fick betydande medel från Golden Sun, såväl för sitt eget projekt som i egenskap av leverantör av stödberättigande utrustning till olika projekt som finansierades genom Golden Sun, Finansministeriets företrädare som var med på kontrollen kände till dokumentet och kommissionen uppmanade dem att lämna in alla liknande budgetdokument som utfärdats av finansministeriet för de år när Golden Sun-programmet genomfördes. Trots att finansministeriets företrädare i princip lovade att lämna in dessa handlingar har kommissionen aldrig fått dem.
(266)
Kommissionen visade också för handelsministeriet de dokument om Golden Sun-programmet som utfärdats av lokala finansmyndigheter i en provins och av en kommun och som lämnats in av de samarbetsvilliga exportörerna. De kinesiska myndigheterna uppmanades att lämna in relevanta liknande handlingar (dvs. som utfärdats av provinser eller kommuner) om programmet. Myndigheterna svarade att det inte hade några sådana handlingar eftersom de gäller provinser och/eller kommuner och att de därför inte kunde tillhandahålla dem.
(267)
De kinesiska myndigheterna höll i sin skrivelse av den 3 juni 2013 fast vid att Golden Sun-programmet inte är avsett för tillverkare av den berörda produkten och förklarade att dessa tillverkare visserligen kan ha dragit nytta av programmet, men att det i så fall var i deras egenskap av projektansvariga för kraftverk och inte i egenskap av tillverkare av solpaneler, eftersom endast projektansvariga kan få subventioner inom ramen för detta program. I skrivelsen sägs också att kommissionen endast skulle ha bett om tre särskilt namngivna dokument som de kinesiska myndigheterna lade fram Detta stämmer inte, eftersom kommissionen vid kontrollbesöket frågade efter särskilda budgetdokument som utfärdats av finansministeriet (dessa nämndes även i kommissionens skrivelse av den 23 maj 2013) och av de lokala myndigheterna på de orter där de exporterande tillverkarna var belägna (med hänvisning till specifika dokument som de exporterande tillverkarna hade överlämnat), men som de kinesiska myndigheterna beslutade att inte lämna in.
(268)
Kommissionen begärde också särskild information om de utbetalningar som gjorts genom Golden Sun till en av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet, där denna exportör hade levererat den berörda produkten och fått intäkter direkt från myndigheterna. Inte heller i detta fall kunde de kinesiska myndigheterna förklara situationen och lägga fram några närmare uppgifter under kontrollbesöket, utan de kontaktade endast företagets jurist, som uppges ha förklarat att situationen utretts med kommissionens tjänstemän under kontrollbesöket, vilket dock inte riktigt var fallet. Situationen beskrivs närmare i skälen 276-278. Som närmare förklaras i skälen 275-278 har undersökningen visat att de samarbetsvilliga tillverkare som ingick i urvalet mycket riktigt har fått bidrag genom Golden Sun programmet, bland annat för leverans av den berörda produkten. Att de kinesiska myndigheterna menar att detta program inte skulle omfatta den berörda produkten motsägs obestridligt av de bevis och fakta som bekräftats genom undersökningen.
(269)
Till följd av denna brist på samarbete från de kinesiska myndigheternas sida har kommissionen inte kunnat kontrollera flera viktiga aspekter av Golden Sun-programmet och de förmåner som faktiskt ges tillverkarna av den berörda produkten. Utöver detta lämnade de kinesiska myndigheterna inte in alla relevanta handlingar som begärdes, framför allt inte de budgetdokument om anslag från Golden Sun som hade utfärdats av finansministeriet för de år då programmet genomfördes. En del av slutsatserna av undersökningen grundar sig därför på bästa möjliga tillgängliga offentliga information, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen.
(c) Rättslig grund
(270)
Den rättsliga grunden utgörs i huvudsak av ett tillkännagivande utfärdat av finansministeriet, vetenskapsministeriet och den nationella energimyndigheten den 16 juli 2009 om genomförandet av Golden Sun Demonstration-programmet samt en bilaga om tillfälliga åtgärder för förvaltningen av bidragsmedel inom programmet (dok. CaiJian nr 397 [2009]), ett cirkulär om framgångsrikt genomförande av Golden Sun Demonstration-programmet (dok. nr 718 [2009]), ett cirkulär om framgångsrikt förverkligande av Golden Sun Demonstration-programmet 2010 (dok. nr 622 [2010]), ett cirkulär utfärdat av finansministeriet den 2 december 2010 med anvisningar om budgetposter för finansiering av konstruktionskostnader inom Golden Sun Demonstration-programmet 2010 (dok. nr 965 [2010]), ett cirkulär utfärdat av finansmyndigheten i Hebei den 1 september 2011 om fördelningen av budgetmålen för skattelättnader inom Golden Sun-programmen 2011 (JCJ-dok. nr 336), ett cirkulär utfärdat av den kommunala finansmyndigheten i Hengshui den 8 november 2011 om fördelningen av budgetmålen för skattelättnader inom Golden Sun-programmen 2011 (HCJ-dok. nr 135).
(d) Slutsatser av undersökningen
(271)
Golden Sun-programmet inrättades 2009 för att främja tekniska framsteg och den planlagda utvecklingen av solcellsindustrin. Finansministeriet, vetenskapsministeriet och den nationella energimyndigheten ansvarar på central nivå för programmet. I tillkännagivandet om Golden Sun-programmet förtecknas ett antal kriterier som måste vara uppfyllda för att ett projekt ska kunna beviljas medel genom programmet. Det krävs bland annat a) att företaget omfattas av den lokala planen för genomförande av Golden Sun Demonstration-projekt, b) att den installerade kapaciteten är minst 300 kWh, c) att konstruktionsperioden är högst ett år och driftsperioden minst tjugo år, d) att de ansvariga för solcellsprojektet har sammanlagda tillgångar på minst 100 miljoner yuan renminbin och att deras kapital uppgår till minst 30 % av investeringskostnaderna och e) att tillverkare av integrerade system och central utrustning som används för solcellsenergiprojekt ska ha valts genom anbudsförfaranden. Projekt som uppfyller kriterierna kan få upp till 50 % av de totala investeringskostnaderna från staten. Projektansvariga i avlägsna områden där det inte finns något etablerat elnät kan få stöd upp till 70 %.
(272)
Företag som vill få finansiering inom ramen för programmet måste lämna in en ansökan och styrkande handlingar till den berörda statliga myndigheten. De regionala finans-, teknik- och energimyndigheter som ansvarar för programmet ska lämna in en gemensam, kortfattad rapport till finansministeriet, vetenskapsministeriet och den nationella energimyndigheten som sedan granskar de regionala projekten med avseende på de tekniska programmen, byggförhållandena, finansieringen och alla andra aspekter. Efter slutligt godkännande av regeringen fördelar finansministeriet medlen direkt till de projektansvariga och sparar relevanta handlingar som gäller godkännande och utbetalning.
(273)
I praktiken lämnar de projektansvariga in en ansökan om finansiering till regeringen efter det att de ingått avtal med leverantören eller leverantörerna av den stödberättigande solcellsutrustningen (dvs. den berörda produkten). Enligt gällande lagstiftning ska dessa leverantörer väljas ut genom ett anbudsförfarande. De kinesiska myndigheterna har dock inte förklarat närmare hur de utnyttjar sin möjlighet att påverka valet av projektansvariga för den lokala planen för genomförande av Golden Sun Demonstration-projekt och hur dessa projektansvariga i sin tur väljer ut leverantören av den stödberättigande solcellsutrustningen. De kinesiska myndigheterna och de berörda parterna har inte kunnat visa att urvalsprocessen är öppen och inte diskriminerar någon eftersom de inte har lämnat in relevanta handlingar. Det finns inget som tyder på att utländsk solcellsutrustning skulle ha köpts in. En betydande del av den stödberättigande solcellsutrustningen har levererats av en och samma samarbetsvilliga tillverkare som ingick i urvalet. Med ledning av de tillgängliga uppgifterna drar därför institutionerna slutsatsen att Golden Sun-programmet har använts som ett sätt att skapa konstgjord efterfrågan för produkter från vissa utvalda kinesiska företag som tillverkar den berörda produkten. Om myndigheterna anser att projektet har rätt till stöd ska det bevilja medlen.
(274)
Golden Sun-programmet utgör en subvention i enlighet med artiklarna 3.1 a i och 3.2 i grundförordningen i form av en överföring av medel från de kinesiska myndigheterna som ett bidrag till tillverkarna av den berörda produkten.
(275)
Undersökningen har särskilt visat att flera samarbetsvilliga tillverkare som ingick i urvalet har erhållit bidrag direkt genom Golden Sun-programmet för installation av utrustning som drivs med solenergi i sina lokaler. De bidrag som har betalats ut till de samarbetsvilliga tillverkarna i urvalet täcker en de av de kostnader de annars skulle ha och är därmed direkt kopplade till den berörda produkten.
(276)
Undersökningen har också visat att de samarbetsvilliga tillverkarna i urvalet har fått medel från programmet för att leverera den berörda produkten till icke-närstående projektansvariga. Vid undersökningen på plats konstaterades bland annat att en av de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i urvalet hade fått ett betydande engångsbelopp direkt från de kinesiska myndigheterna för alla de 40 projekt som finansierades genom Golden Sun-programmet till vilka denna hade levererat den berörda produkten. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i fråga nämnde inte detta belopp i sitt svar på frågeformuläret. Finansministeriets cirkulär från 2010 visade att denna samarbetsvilliga exportör hade valts för att leverera den berörda produkten till flera icke-närstående projektansvariga inom både den privata och den offentliga sektorn. Kommissionen bad de kinesiska myndigheterna om närmare uppgifter om den direktbetalning som gjorts till den samarbetsvilliga exportören, eftersom artikel 13 i tillkännagivandet från 2009 om tillfälliga åtgärder för Golden Sun-programmet särskilt föreskriver att bidrag ska betalas direkt till den projektansvariga (dvs. inte till den som levererar solcellsutrustningen) och de kinesiska myndigheterna uttryckligen bekräftade detta vid kontrollen. De kinesiska myndigheterna kunde alltså under kontrollbesöket inte ge någon förklaring till varför en av exportörerna i urvalet hade fått direkt finansiering. De kinesiska myndigheterna kommenterar endast ett av de 40 projekten i sin skrivelse av den 3 juni 2013 och anger bara att den projektansvariga och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren som ingick i urvalet hade kommit överens om att subventionen skulle betalas ut direkt till den samarbetsvilliga exporterande tillverkare som ingick i urvalet eftersom den projektansvariga inte hade tillräckligt med pengar för att betala denna. Eftersom denna icke underbyggda och mycket kortfattade förklaring endast gällde ett projekt där den samarbetsvilliga exportören ingick av de totalt 40 projekt som förtecknas i finansministeriets dokument, så har kommissionen inte tillräckligt med fakta för att kunna klargöra läget.
(277)
Den samarbetsvilliga exportören i urvalet förklarade i sin skrivelse av den 24 juni 2013 att denna direktbetalning för de 40 projekten inte nämndes på grund av att den utgör en subvention till användaren, dvs. projektansvariga, och inte till leverantören. Exportören bekräftade att man hade mottagit ett direkt engångsbelopp kopplat till leveranser i de 40 projekt som anges i finansministeriets cirkulär och tillade att det är möjligt för myndigheterna att överföra medel direkt till leverantören eftersom de vill se till att dessa bidrag endast används för godkända solcellssystem och för att underlätta kontroll. Exportörens svar gällde dock endast ett projekt om vilka handlingar hade samlats in på plats, medan de övriga 39 projekten för vilka den hade fått medel direkt från Golden Sun inte nämndes alls. Även om exportören kunde visa att medlen för projektet i fråga hade bokförts som kortfristiga fordringar och inte som förskott på statligt bidrag så har inga andra uppgifter lagts fram som skulle visa att projektet, eller något av de övriga projekten, faktiskt har slutförts och inte heller att den berörda produkten för vilken bidraget hade betalats ut faktiskt har levererats. Det framgick inte heller av exportörens förklaring varför staten gjort direkta utbetalningar i strid med de ovan nämnda tillämpningsbestämmelserna, enligt vilka medlen i vanliga fall överförs från de kinesiska myndigheterna till den som är projektansvarig och inte till den som levererar utrustningen.
(278)
Enligt kommissionen är de kinesiska myndigheternas förklaring om den ekonomiska överenskommelsen mellan den samarbetsvilliga exportören i urvalet och den projektansvariga inte övertygande, eftersom det verkar konstigt att två privata parter skulle ha rätt att självständigt besluta att ingå ett avtal som innebär åtgärder från en myndighet (dvs. en direkt betalning från myndigheten till leverantören som undantag från artikel 13 i 2009 års tillkännagivande) utan att myndigheterna också är involverade eller kanske ens är medvetna om det. De kinesiska myndigheterna har inte inkommit med mer ingående uppgifter om eller synpunkter på denna aspekt av utbetalningar som gjorts direkt till leverantörer och har beslutat att begränsa sitt svar till att gälla endast ett icke namngivet projekt av de 40 projekt som genomförs av de samarbetsvilliga exportörer som ingår i urvalet. I förklaringarna från exportören i fråga sägs heller inget om de kinesiska myndigheternas kommentar gällande den svåra ekonomiska situationen för den ansvariga för ett projekt som de kinesiska myndigheterna inte har specificerat. Exportörens uttalanden om möjligheten till direkt utbetalning och orsakerna till detta bekräftas inte heller av andra källor eller av de kinesiska myndigheterna.
(279)
Det enda gemensamma i de få och motsägelsefulla kommentarerna från de kinesiska myndigheterna och den samarbetsvilliga exportören i urvalet, och den slutsats som därmed kan dras, är att det engångsbelopp som de kinesiska myndigheterna betalade direkt till den samarbetsvilliga exportören var nödvändigt för att se till att exportören verkligen skulle få medlen, eftersom det fanns en risk för att den projektansvariga på grund av finansiella svårigheter inte skulle betala denne. Faktum är ändå att den samarbetsvilliga exportör som ingick i urvalet inte kunde förklara hur engångsbeloppet från myndigheterna hade använts, om solcellsutrustningen faktiskt hade levererats till de projektansvariga och hur mycket de projektansvariga hade betalat, om de alls hade betalat. Eftersom inga andra uppgifter hade lämnats in eller var lättillgängliga för kommissionen konstateras det därför på grundval av artikel 28 i grundförordningen att det engångsbelopp som betalats ut till den samarbetsvilliga exportören utgör ett direkt finansiellt bidrag i den mening som avses i artikel 3.1 a i i grundförordningen.
(280)
Kommissionen konstaterar vidare att de bidrag som leverantörerna av den berörda produkten har fått, antingen som projektansvariga eller när de enligt uppgift har levererat solcellsutrustning till icke-närstående projektansvariga, utgör en förmån enligt artikel 3.2 i grundförordningen. De medel som beviljas genom Golden Sun-programmet ger tillverkare av den berörda produkten, om de är projektansvariga, möjlighet att spara på kostnaderna för installation av utrustning som drivs med solenergi i sina lokaler. Tillverkare av den berörda produkten får, om de är leverantörer av solcellsutrustning till icke-närstående projektansvariga, behålla de medel som beviljas genom Golden Sun-programmet direkt utan att de facto behöver tillhandahålla utrustningen, vilket skyddar dem från risken för att icke-närstående projektansvariga inte betalar dem. I det senare fallet får alltså tillverkarna av den berörda produkten en betalning som de annars inte skulle ha fått från den icke-närstående projektansvariga.
(281)
Detta subventionssystem är också selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den myndighet som beviljar subventionen omfattas av lagstiftning enligt vilken endast vissa företag som uppfyller kriterierna i lagstiftningen har tillgång till systemet, dvs. i stort sett endast företag inom solenergisektorn. Systemet är selektivt också av den anledningen att varken valet av leverantör av solcellsutrustning eller av projektansvariga bygger på öppen och icke-diskriminerande konkurrensutsättning och att det förekommer direkta utbetalningar från de kinesiska myndigheterna till leverantörer av solcellsutrustning, vilket leder till att endast vissa leverantörer av solcellsutrustning omfattas av det. Programmet uppfyller inte kraven på att de inte får vara selektiva i artikel 4.2 b i grundförordningen, eftersom villkoren för stödberättigande och de faktiska kriterierna för urval av företag som ska ingå i de lokala planerna för genomförande av projekt och för de slutliga projekt som ska väljas ut på grundval av de olika tekniska och ekonomiska aspekter inte är objektiva och inte tillämpas automatiskt.
(e) Slutsats
(282)
Golden Sun-programmet är en selektiv subvention i form av bidrag. Undersökningen har visat att vissa av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet har dragit nytta av detta stöd.
(f) Beräkning av subventionens storlek
(283)
Följande subventionsnivåer fastställdes för detta program under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i urvalet:
Programmet Golden Sun Demonstration
Företag/grupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,09 %
JA Group
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,02 %
Jinko Solar Co Ltd och närstående företag
0,05 %
3.4.3. Program för befrielse eller nedsättning av direkta skatter
3.4.3.1. Programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för företag med utländska investeringar
(a) Inledning
(284)
I klagomålet hävdades att det sedan 1991 funnits en särskild lagstiftning för att uppmuntra utländska investeringar i Kina, Foreign Invested Enterprise and Foreign Enterprise Income Tax Law (nedan kallad FIE-lagen). Bland förmånerna för företag med utländska investeringar (Foreign Invested Enterprises, nedan kallade FIE-företag) finns ett subventionsprogram ”två år gratis, tre år 50 %” som innebär fullständig skattebefrielse under de första två åren av lönsamhet för FIE-företag och hälften av den tillämpliga skattesatsen under de följande tre åren.
(285)
Programmet ”två år gratis, tre år 50 %” finns också i en variant för företag som bedöms vara företag med ny och avancerad teknik och som är lokaliserade i vissa bestämda områden. Förmånerna i denna variant av programmet kan tillämpas även efter 2013. Undersökningen visade att en samarbetsvillig exportör (Yingli Hainan) drog fördel av detta program med början 2011, med fullständig skattebefrielse 2011 och 2012 och en sänkning av skattesatsen med 50 % under de följande tre åren.
(286)
Kommissionen försökte att kontrollera detta program med de kinesiska myndigheterna under kontrollbesöket. Myndigheterna gav dock inte någon information om denna variant av programmet ”två år gratis, tre år 50 %”. I sin skrivelse av den 3 juni 2013 argumenterade de kinesiska myndigheterna för att detta program inte omfattades av klagomålet och inte utgjorde ett ersättningsprogram för den variant av programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för FIE-företag som nämndes i klagomålet, som tillämpades utan geografiska begränsningar. Kommissionen noterar dessa förklaringar från myndigheterna och förstår att detta skatteprogram formellt sett är fristående från programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för FIE-företag. Men med tanke på att förmånerna fortsätter efter FIE-programmets påstådda upphörande och att deras mekanismer, karaktär och effekter är desamma som enligt programmet för FIE-företag samt att det rapporterats av en av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet, anser kommissionen att det är nära sammanhängande med programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för FIE-företag, som en fortsättning av samma program och att det bör utjämnas. I samband med detta noterar kommissionen att artikel 10.1 i grundförordningen tillåter undersökningar av en ”påstådd subvention” som klaganden anger, och inte hänvisar till något ”påstått subventionsprogram”. Eftersom de båda programmen i detta fall innehåller samma subvention, dvs. ett bortfall av företagsskatt, har kommissionen rätt att undersöka dem som en enda subvention.
(b) Rättslig grund
(287)
Programmets rättsliga grund är artikel 8 i FIE-lagen och artikel 72 i genomförandereglerna till FIE-lagen (Implementation Rules of the Income tax Law of the People's Republic of China of Foreign-Invested Enterprises and Foreign Enterprises). Enligt de kinesiska myndigheterna avslutades detta program med antagandet den 16 mars 2007 av 2008 års lag om inkomstskatt för företag (Enterprise Income Tax Law, nedan kallad EIT-lagen) vid den 5:e sessionen av Folkrepubliken Kinas 10:e nationella folkkongress, närmare bestämt av artikel 57 i EIT-lagen, med en utfasning av förmånerna till och med utgången av 2012.
(288)
Den rättsliga grunden för det särskilda programmet ”två år gratis, tre år 50 %” är dekret nr 40 [2007], dvs. statsrådets meddelande om genomförande av förmånliga övergångsregler om inkomstskatt för företag med avancerad teknik etablerade i den speciella ekonomiska zonen och Shanghai Pudongs nya distrikt, baserad på artikel 57.3 i EIT-lagen tillsammans med de administrativa åtgärderna för fastställande av företag med ny och avancerad teknik.
(c) Undersökningens resultat
(289)
Endast produktionsföretag med utländska investeringar som förväntas vara verksamma i minst tio år är undantagna från inkomstskatt. Undantaget startar det första år företaget är lönsamt och sträcker sig över de två första åren, och följs av en sänkning med femtio procent av de tillämpliga skattesatserna för de följande tre åren.
(290)
I den särskilda varianten, måste stödberättigade företag också ha fått status som företag med ny och avancerad teknik genom en särskild administrativ certifiering, dvs. att de är företag med centrala immateriella rättigheter och också uppfyller villkoren i artikel 93 i genomförandeföreskrifterna till EIT-lagen.
(291)
Varje företag som avser att ansöka om detta program måste skicka in ett årligt skatteformulär för företagsskatt med tillägg och årsredovisning till de statliga skattemyndigheterna. Detta förfarande gäller också den särskilda varianten.
(292)
De kinesiska myndigheterna hävdar att programmet successivt avskaffas sedan ikraftträdandet av EIT-lagen 2008 och att dess förmåner är tillgängliga till och med 2012. Myndigheterna har också angett att det inte finns något ersättningsprogram för FIE-företag och att skattebehandlingen av dessa numera är densamma som av andra företag. Kommissionen noterar att detta skatteprogram har medfört förmåner under undersökningsperioden eftersom flera solcellstillverkare har dragit fördel av det under undersökningsperioden. Det kan dessutom inte uteslutas att programmets förmåner fortfarande är tillgängliga eller att ett liknande ersättningsprogram finns tillgängligt eller kommer att införas i framtiden. Som förklaras ovan visade undersökningen till och med att det fanns varianter av programmet ”två år gratis, tre år 50 %” som fortsätter att gynna solpaneltillverkare. Programmet anses därför fortfarande vara utjämningsbart.
(293)
Den särskilda varianten användes av en samarbetsvillig exportör, dvs. Yingli Green Energy.
(d) Slutsats
(294)
Programmet utgör en subvention i enlighet med artikel 3.1 a ii och artikel 3.2 i grundförordningen i form av uteblivna statliga intäkter som innebär att de mottagande företagen beviljats en förmån.
(295)
Subventionssystemet är selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den lagstiftning som den beviljande myndigheten omfattas av begränsar tillgången till detta system till vissa företag som klassificeras som FIE-företag och som uppfyller vissa villkor som fastställs i den berörda lagstiftningen.
(296)
Därmed bör denna subvention betraktas som utjämningsbar.
(297)
Den särskilda varianten bör anses vara en subvention i enlighet med artikel 3.1 a ii och artikel 3.2 i grundförordningen i form av uteblivna statliga intäkter som innebär att de mottagande företagen beviljats en förmån.
(298)
Subventionssystemet är selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den lagstiftning som den beviljande myndigheten omfattas av begränsar tillgången till detta system till vissa företag och industrier som klassificeras som främjade, till exempel solcellsindustrin. Systemet är också selektivt enligt artikel 4.3 eftersom subventionerna är begränsade till vissa regioner.
(299)
Följaktligen bör denna variant anses vara utjämningsbar.
(e) Beräkning av subventionsbeloppet
(300)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljats mottagarna anses vara det totala beloppet skatt att betala enligt den normala skattesatsen, med avdrag för det som betalades med den förmånliga skattesatsen. De utjämningsbara beloppen baseras på uppgifter från företagens skattedeklarationer för 2011. Eftersom de reviderade deklarationerna för skatteåret 2012 inte fanns tillgängliga för någon av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet beaktades uppgifterna för hela året som skulle beskattas 2011.
(301)
I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp (täljare) på den totala försäljningsomsättningen under undersökningsperioden, eftersom subventionen inte var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter.
(302)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Programmet ”två år gratis, tre år 50 %”
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
JingAo Group och närstående företag
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
1,03 %
3.4.3.2. Sänkning av inkomstskatt för exportorienterade FIE-företag
(303)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.3.3. Inkomstskatteförmån för FIE-företag baserad på geografisk lokalisering
(304)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.3.4. Skattesänkning för FIE-företag vid köp av utrustning tillverkad i Kina
(305)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.3.5. Skatteavdrag för forskning och utveckling hos FIE-företag
(a) Inledning
(306)
I klagomålet hävdades att FIE-företag är berättigade till skatteförmåner för sin forsknings- och utvecklingsverksamhet genom ett skatteavdrag på 150 % för sina utgifter om dessa ökade med minst 10 % jämfört med föregående år.
(307)
De kinesiska myndigheterna hävdade att detta system hade avslutats i och med ikraftträdandet av EIT-lagen 2008 och att någon utfasningsperiod inte tillämpades. Flera av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet anmälde dock att de hade dragit fördel av ett liknande program enligt EIT-lagen 2008, vilket visade att förmånsprogrammet för FIE-företag med avdrag för kostnader för forskning och utveckling ersattes av ett särskilt program 2008. De kinesiska myndigheterna lämnade inte några ytterligare uppgifter om skatteavdraget på 150 % i sitt frågeformulär eller i sitt svar på skrivelsen med begäran om kompletteringar.
(b) Rättslig grund
(308)
Systemet har sin rättsliga grund i artikel 30.1 i EIT-lagen och i artikel 95 i tillämpningsföreskrifterna till EIT-lagen och de administrativa åtgärderna för bestämning av företag med ny och avancerad teknik (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172), samt i artikel 93 i tillämpningsföreskrifterna till EIT-lagen, tillsammans med meddelandet från den statliga myndigheten för beskattning om frågor rörande inkomstskatt för företag med ny och avancerad teknik (Guo Shui Han [2008] No. 985).
(309)
Enligt artikel 95 ska ett ytterligare avdrag på 50 % av utgifter för forskning och utveckling som nämns i artikel 30.1 beviljas för sådana utgifter avseende produkter med ny och avancerad teknik, så att de omfattas av en avskrivning på 150 % av kostnaderna för immateriella tillgångar.
(c) Undersökningens resultat
(310)
Som nämnts ovan lämnade de kinesiska myndigheterna inte några relevanta uppgifter angående detta system i frågeformuläret eller i skrivelsen med kompletteringar. Systemet utjämnades redan i undersökningen om bestruket finpapper (79) och i undersökningen om stålprodukter belagda med organiskt material (80). De berörda rättsliga bestämmelserna visar att systemet ger en förmån till företag som formellt erkänns som företag med ny och avancerad teknik. Dessa företag måste också ådra sig utgifter i syfte att utveckla nya tekniker, produkter och verksamhetsområden. Stödberättigade företag kan dra av ytterligare 50 % av sina FoU-utgifter från inkomstskatten. Utgifter för immateriella FoU-tillgångar berättigar också företagen till avdrag på 150 % av deras faktiska kostnader.
(311)
Undersökningen visade att de företag som drar fördel av detta system ska lämna in sin skattedeklaration och berörda bilagor. Det faktiska beloppet på förmånen inkluderas både i deklarationen och i bilaga V. Endast företag som har erhållit det formella certifikatet med erkännande av dem som ett företag med ny och avancerad teknik är berättigade till systemet.
(d) Slutsats
(312)
Systemet utgör en subvention i enlighet med artikel 3.1 a ii och artikel 3.2 i grundförordningen i form av uteblivna statliga intäkter som innebär att de mottagande företagen beviljats en förmån.
(313)
Subventionssystemet är selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom lagstiftningen begränsar omfattningen av detta system till vissa företag som erkänns som företag med ny och avancerad teknik och som ådrar sig FoU-utgifter för utvecklandet av nya tekniker, produkter och verksamhetsområden.
(314)
Därmed bör denna subvention betraktas som utjämningsbar.
(e) Beräkning av subventionsbeloppet
(315)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljats mottagarna anses vara det totala beloppet skatt att betala enligt den normala skattesatsen, med avdrag för det som betalades enligt det ytterligare avdraget på 50 % av de faktiska FoU-utgifterna för de godkända projekten. De utjämningsbara beloppen baseras på uppgifter från företagens skattedeklarationer för 2011. Eftersom de reviderade deklarationerna för skatteåret 2012 inte fanns tillgängliga för någon av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet beaktades uppgifterna för hela året som skulle beskattas 2011.
(316)
I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp (täljare) på den totala försäljningsomsättningen under undersökningsperioden, eftersom subventionen inte var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter.
(317)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Skatteavdrag för forskning och utveckling
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
JingAo Group och närstående företag
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
0,33 %
3.4.3.6. Skatteåterbäring för återinvesteringar av vinster i exportorienterade FIE-företag
(318)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.3.7. Skatteförmånsprogram för FIE-företag som erkänns som företag med ny och avancerad teknik
(319)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden, eftersom företagen drog fördel av det nya program som ersatte denna förmån. Detta beskrivs mer detaljerat i punkt 3.4.4.8.
3.4.3.8. Skatteavdrag för företag med ny och avancerad teknik inblandade i utvalda projekt
(a) Inledning
(320)
Enligt programmet kan ett företag som erkänts som ett företag med ny och avancerad teknik dra fördel av en sänkt inkomstskatt på 15 % jämfört med de vanliga 25 %. EU fann programmet vara utjämningsbart i undersökningarna om bestruket finpapper och om stålprodukter belagda med organiskt material; även de amerikanska myndigheterna har funnit programmet utjämningsbart.
(b) Rättslig grund
(321)
Programmets rättsliga grund är artikel 28.2 i EIT-lagen, tillsammans med de administrativa åtgärderna för att fastställa företag med ny och avancerad teknik (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172) och artikel 93 i genomförandeföreskrifterna till EIT-lagen, tillsammans med den statliga administrationens meddelande om frågor kring inkomstskatt från företag med ny och avancerad teknik (Guo Shui Han [2008] No. 985).
(c) Undersökningens resultat
(322)
Systemet är tillgängligt för företag erkända som företag med ny och avancerad teknik som är i behov av centralt statligt stöd. Företagen ska ha grundläggande och självständiga immateriella rättigheter och måste uppfylla ett antal villkor: i) deras producenter måste omfattas av tillämpningsområdet för produkter på områden med ny och avancerad teknik som får centralt statligt stöd, ii) de totala FoU-utgifterna ska uppgå till en viss andel av de totala försäljningsintäkterna, iii) inkomster från produkter med ny och avancerad teknik ska stå för en viss andel av de totala försäljningsintäkterna, iv) anställda inom FoU ska stå för en viss andel av det totala antalet anställda och v) andra villkor som fastställs i de administrativa åtgärderna för företag med ny och avancerad teknik från 2008.
(323)
Företag som drar fördel av detta system måste lämna in sin skattedeklaration och berörda bilagor. Det faktiska beloppet på förmånen inkluderas både i deklarationen och i bilaga V.
(d) Slutsats
(324)
Systemet bör följaktligen anses vara en subvention i enlighet med artikel 3.1 a ii och artikel 3.2 i grundförordningen eftersom det förekommer ett ekonomiskt bidrag i form av uteblivna statliga intäkter som innebär att de mottagande företagen beviljats en förmån. Förmånen för mottagaren är lika med den skatteminskning som programmet medför enligt artikel 3.2 i grundförordningen.
(325)
Subventionen är selektiv i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den är begränsad till de företag som certifieras som företag med ny och avancerad teknik och som uppfyller samtliga villkor i de administrativa åtgärderna från 2008. Det finns inte heller några objektiva kriterier fastställda i lagstiftning eller av den beviljande myndigheten om berättigande till systemet, och det är inte heller automatiskt i enlighet med artikel 4.2 b i grundförordningen.
(326)
Därmed bör denna subvention betraktas som utjämningsbar.
(e) Beräkning av subventionsbeloppet
(327)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljats mottagarna anses vara det totala beloppet skatt att betala enligt den normala skattesatsen, med avdrag för det som betalades med den förmånliga skattesatsen. De utjämningsbara beloppen baseras på uppgifter från företagens skattedeklarationer för 2011. Eftersom de reviderade deklarationerna för skatteåret 2012 inte fanns tillgängliga för någon av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet beaktades uppgifterna för hela året som skulle beskattas 2011.
(328)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Skatteavdrag för företag med ny och avancerad teknik inblandade i utvalda projekt
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,35 %
JingAo Group och närstående företag
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
3.4.3.9. Förmånlig inkomstskatt för företag i nordöstra regionen
(329)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.3.10. Skatteprogram i Guangdong-provinsen
(330)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.4. Program för indirekta skatter och importtullsatser
3.4.4.1. Momsundantag och importtullrabatter vid användning av importerad utrustning
(a) Inledning
(331)
Detta program medför ett undantag från moms och importtullar till förmån för FIE-företag eller inhemska företag vid import av kapitalvaror för användning i produktionen. För att dra fördel av denna förmån får inte kapitalvarorna omfattas av en förteckning över icke-stödberättigande varor och det sökande företaget måste erhålla ett certifikat för statsfrämjat projekt som utfärdas av de kinesiska myndigheterna eller av den nationella utvecklings- och reformkommissionen i enlighet med berörd lagstiftning om investeringar, skatter och tullar. Programmet utjämnades i antisubventionsförfarandena angående bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material.
(b) Rättslig grund
(332)
Programmets rättsliga grund är statsrådets cirkulär om anpassade skatter för importerad utrustning, Guo Fa No. 37/1997, finansministeriets, allmänna tullmyndighetens och den statliga skattemyndighetens meddelande om anpassning av vissa förmånliga importtullregler, finansministeriets, allmänna tullmyndighetens och den statliga skattemyndighetens tillkännagivande [2008] nr 43, NDRC:s meddelande om relevanta frågor rörande bekräftelse på inhemskt eller utländskt finansierade projekt vars utveckling stöds av staten, nr 316 2006 av den 22 februari 2006 och förteckningen över varor icke undantagna från tull för företag med utländska investeringar eller inhemska företag, 2008.
(c) Undersökningens resultat
(333)
Programmet anses vara ett ekonomiskt bidrag i form av uteblivna statliga intäkter i enlighet med artikel 3.1 a ii i grundförordningen eftersom FIE-företag och andra stödberättigade inhemska företag befrias från betalning av moms och/eller tullar som de annars skulle betala. De mottagande företagen beviljas därmed en förmån enligt artikel 3.2 i grundförordningen. Programmet är selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den lagstiftning enligt vilken den beviljande myndigheten agerar begränsar omfattningen till företag som investerar enligt särskilda kategorier som uttömmande definieras i lagstiftningen, och som antingen tillhör den främjade kategorin eller den begränsade kategorin b i förteckningen med riktlinjer för företag med utländska investeringar och tekniköverföring eller de som överensstämmer med förteckningen över nyckelindustrier, produkter och teknik vars utveckling stöds av staten. Det finns inte heller några objektiva kriterier som begränsar berättigandet till programmet och inte några entydiga belägg för att berättigandet skulle vara automatiskt i enlighet med artikel 4.2 b i grundförordningen.
(d) Beräkning av subventionsbeloppet
(334)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljas mottagarna anses vara beloppet av den moms och de tullar på den importerade utrustningen som undantas. För att se till att det utjämningsbara beloppet bara omfattade undersökningsperioden avskrevs den mottagna förmånen för utrustningens hela livslängd i enlighet med företagets normala redovisningsförfaranden.
(335)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Momsundantag och importtullrabatter vid användning av importerad utrustning
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,38 %
JingAo Group och närstående företag
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
3.4.4.2. Momsrabatter för FIE-företags inköp av utrustning tillverkad i Kina
(a) Inledning
(336)
Programmet erbjuder ett undantag från moms vid FIE-företags inköp av inhemskt tillverkad utrustning. För att dra fördel av undantaget får utrustningen inte vara upptagen på en förteckning över icke-stödberättigande utrustning och dess värde får inte överstiga en viss nivå. Programmet utjämnades i antisubventionsförfarandena angående bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material.
(b) Rättslig grund
(337)
Programmets rättsliga grund är de provisoriska åtgärderna för administration av skatteåterbäring vid köp av inhemskt tillverkad utrustning av FIE-företag, provåtgärderna för administration av skatterabatt vid köp av kinesiskt tillverkad utrustning för projekt med utländska investeringar och finansministeriets och den statliga skattemyndighetens meddelande om upphörande av rabatten för köp av inhemsk utrustning av FIE-företag.
(c) Undersökningens resultat
(338)
De kinesiska myndigheterna hävdade i sitt svar på antisubventionsfrågeformuläret att programmet hade upphört från och med den 1 januari 2009 och hänvisade till finansministeriets och den statliga skattemyndighetens cirkulär om upphörande av rabatten för köp av inhemskt tillverkad utrustning av FIE-företag (CAISHUI{2008} No. 176). Undersökningen visade dock att flera av de exporterande tillverkarna i urvalet drog fördel av detta system under undersökningsperioden. De berörda exportörerna i urvalet lämnade detaljerade uppgifter om systemet, bland annat om beloppet av den mottagna förmånen. Med beaktande av detta drogs slutsatsen att de kinesiska myndigheterna inte lämnade tillförlitliga uppgifter om programmet och att som förhållandet för några av de exporterande tillverkarna visar programmet fortfarande fortsätter.
(339)
Eftersom de kinesiska myndigheterna inte tillhandahöll de begärda uppgifterna stödde sig kommissionen på de uppgifter som lämnades in av de exporterande tillverkarna i urvalet.
(340)
Programmet anses vara ett ekonomiskt bidrag i form av uteblivna statliga intäkter i enlighet med artikel 3.1 a ii i grundförordningen eftersom FIE-företag befrias från betalning av moms som de annars skulle betala. De mottagande företagen beviljas därmed en förmån enligt artikel 3.2 i grundförordningen. Programmet är selektivt i den mening som avses i artikel 4.2 a i grundförordningen, eftersom den lagstiftning enligt vilken den beviljande myndigheten agerar begränsar omfattningen till FIE-företag som köper in inhemskt tillverkad utrustning, och som tillhör den främjade kategorin och den begränsade kategorin B i förteckningen över utländskt finansierade företag och till utrustning inköpt på den inhemska marknaden förtecknad i förteckningen över nyckelindustrier, produkter och teknik som främjas av staten. Dessutom begränsar provåtgärderna för administration av skatterabatt vid köp av kinesiskt tillverkad utrustning för projekt med utländska investeringar förmånen till att gälla de FIE-företag som tillhör den främjade kategorin i förteckningen över industrier med utländska investeringar eller förteckningen över fördelaktiga industrier med utländska investeringar i de centrala och västra regionerna i Kina. Det finns inte heller några objektiva kriterier som begränsar berättigandet till programmet och inte några entydiga belägg för att berättigandet skulle vara automatiskt i enlighet med artikel 4.2 b i grundförordningen. Programmet är också selektivt enligt artikel 4.4 b i grundförordningen eftersom det beror på användningen av inhemska snarare än importerade varor.
(d) Beräkning av subventionsbeloppet
(341)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljas mottagarna anses vara beloppet av den moms på den inhemska utrustningen som undantas. För att se till att det utjämningsbara beloppet bara omfattade undersökningsperioden avskrevs den mottagna förmånen för utrustningens hela livslängd i enlighet med normal branschstandard.
(342)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Momsrabatter för FIE-företags inköp av utrustning tillverkad i Kina
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
JingAo Group och närstående företag
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
0,05 %
3.4.4.3. Moms- och tullundantag för inköp av fasta tillgångar enligt program för utveckling av utrikeshandeln
(343)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.5. Tillhandahållande av varor och tjänster från myndigheter för mindre än skälig ersättning
3.4.5.1. Tillhandahållande av polykisel från myndigheter för mindre än skälig ersättning
(344)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.5.2. Tillhandahållande av aliminiumprofiler från myndigheter för mindre än skälig ersättning
(345)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.5.3. Tillhandahållande av glas från myndigheter för mindre än skälig ersättning
(346)
Undersökningen visade att företagen i urvalet inte hade mottagit några förmåner av detta program under undersökningsperioden.
3.4.5.4. Tillhandahållande av energi från myndigheter
(a) Inledning
(347)
Klaganden hävdade att vissa kinesiska tillverkare av polykisel har dragit fördel av billig el som tillhandahållits för mindre än skälig ersättning.
(b) Undersökningens resultat
(348)
Undersökningen fastställde att för många av de exporterande tillverkarna i urvalet ingick en närstående polykiseltillverkare i deras företagsgrupp. Det visade sig att en grupp av exporterande tillverkare i urvalet, LDK Solar, regelbundet fick betydande subventioner på elavgiften från den finansiella avdelningen i den ekonomiska zonen Xin Yu. Även om företaget i detta fall inte drog direkt fördel av en lägre eltaxa än den som annars fanns på marknaden, resulterade de betydande rabatter som den finansiella avdelningen i den ekonomiska zonen Xin Yu tillhandahöll i en situation där företaget fick förmåner genom tillhandahållandet av billig el och som därför fyllde samma funktion som ett tillhandahållande av myndigheterna till priser under marknadsnivå. I alla fall, även om rabatten skulle betraktas som ett stöd, så hänger åtgärden samman med klagandens påstående och omfattas av undersökningens tillämpningsområde. I själva verket fick det berörda företaget i LDK-gruppen tillbaka nästan hela elavgifterna under undersökningsperioden.
(349)
LDK Solar-gruppen fick genom den närstående polykiseltillverkaren ett ekonomiskt bidrag i enlighet med artikel 3.1 a ii i grundförordningen genom att de lokala myndigheterna gav elavgiftssubventioner, eller i enlighet med artikel 3.1 a i. Detta innebär ett ekonomiskt bidrag från myndigheterna i form av tillhandahållande av andra varor än allmän infrastruktur i den mening som avses i grundförordningen. Alternativt är det en direkt överföring av medel.
(350)
LDK Solar har fått en förmån i enlighet med artikel 3.2 i grundförordningen i den utsträckning som myndigheterna tillhandahållit el för mindre än skälig ersättning. Det har fastställts att denna exportör på grund av elavgiftssubventionerna i praktiken betalagade en lägre taxa än den allmänt tillgängliga. Den direkta överföringen av medel innebär en förmån eftersom det innebär ett icke-återbetalningsbart stöd som inte finns på marknaden.
(351)
Subventionen i form av billigt tillhandahållande av el genom en rabatt till en av tillverkarna i urvalet är selektiv i enlighet med artikel 4.2 a i grundförordningen eftersom dessa subventioner endast betalats till LDK. Subventionen är också geografiskt selektiv för vissa företag inom den ekonomiska zonen Xin Yu. Eftersom LDK och de kinesiska myndigheterna inte samarbetat med anmälning av denna subvention har de nämnda resultaten gjorts utifrån tillgängliga uppgifter.
(c) Beräkning av subventionsbeloppet
(352)
Subventionsbeloppet är lika med beloppet av rabatten under undersökningsperioden.
(353)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
El för mindre än skälig ersättning
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
JingAo Group och närstående företag
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
0,00 %
3.4.5.5. Tillhandahållande av rätt till markanvändning för mindre än skälig ersättning
(a) Inledning
(354)
Klaganden hävdade att de kinesiska myndigheterna ger kinesiska tillverkare av den berörda produkten rätt till markanvändning för mindre än skälig ersättning i och med att nationella och lokala myndigheter tillhandahåller rättigheter som inte är förenliga med marknadsprinciper.
(355)
De kinesiska myndigheterna hävdade att det finns en standardiserad och ordnad konkurrensutsatt marknad för mark där handel med rätt till markanvändning måste ske offentligt i enlighet med lagstiftningen för marknaden för mark. Myndigheterna menade också att mark för industriell och kommersiell användning bör erhållas på en öppen marknad genom anbud, auktion och konkurrens, samt att oavsett antalet bud eller utgångspris ska det slutliga betalda priset vara representativt för marknadspriset som bestäms genom tillgång och efterfrågan på en fri marknad. Myndigheterna hävdade också att överföringen av rätt till markanvändning inte får inkludera begränsningar i meddelandet om överföringen genom anbudsförfarande, auktion eller prissättning som påverkar en rättvis konkurrens.
(356)
De kinesiska myndigheterna gav inte några uppgifter avseende faktiska priser på rätt till markanvändning och utgångspriser på mark satta av myndigheterna. De uppgifter som myndigheterna tillhandahöll om transaktioner kring rätten till markanvändning enligt begäran i frågeformuläret var ofullständiga. När myndigheterna korrigerade sitt ursprungliga svar på frågeformuläret i samband med kontrollbesöket bekräftade man också att vissa av de anmälda transaktionerna omfattades av ett anbudsförfarande. De detaljer som efterfrågades i frågeformuläret angående antalet bud och skillnaden mellan utgångspris och slutligt pris tillhandahölls dock inte.
(357)
Under sitt kontrollbesök begärde kommissionen belägg för de kinesiska myndigheternas påstående att överföringen av rättigheter för markanvändning görs genom anbud, prissättning eller auktion. I enlighet med artikel 11 i bestämmelserna om tilldelning av statsägda rätter till markanvändning genom budgivning, auktion och kvotering ska den ansvariga statliga myndigheten utfärda offentliga meddelanden när ett förfarande för anbud/auktion/prissättning äger rum. Med detta som grund begärde kommissionen tillgång till alla offentliga meddelanden för transaktionerna som omfattades av dessa förfaranden för att samla in och kontrollera de uppgifter som begärdes i frågeformuläret. De kinesiska myndigheterna tillhandahöll dock inte några av dessa meddelanden med påståendet att dessa inte längre fanns. Kommissionen kunde därför inte kontrollera de uppgifter om de exporterande tillverkarna i urvalets transaktioner av rättigheter för markanvändning.
(358)
Kommissionen informerade de kinesiska myndigheterna om sitt övervägande att tillämpa bestämmelserna i artikel 28 i förordning (EG) nr 597/2009 på detta subventionssystem, och eftersom de kinesiska myndigheterna i sitt svar på kommissionens skrivelse av den 23 maj 2013 inte tillhandahöll en tillfredsställande förklaring eller några nya belägg i frågan, grundar kommissionen sina resultat på de tillförlitligaste tillgängliga uppgifterna, dvs. i det här fallet de uppgifter som lämnades av de exporterande tillverkarna i urvalet och andra offentligt tillgängliga uppgifter.
(359)
Med antagandet att det inte finns något marknadspris på mark i Kina, önskade kommissionen också få de kinesiska myndigheternas synpunkter på möjliga referensvärden. Även om detta endast var ett antagande och på intet sätt ett resultat eller en slutsats när frågeformuläret skickades till de kinesiska myndigheterna, uttryckte dessa sin åsikt att antagandet var falskt och lämnade inte några konkreta uppgifter om möjliga referensvärden. Man uttryckte endast åsikten att i den utsträckning som något referensvärde skulle användas, borde det vara de priser som kinesiska icke-främjade företag skulle behöva betala för samma mark. Eftersom de inte lämnade några uppgifter om vilka företag som inte var främjade och inte heller några uppgifter om de priser som dessa företag betalar för mark för industriell användning i Kina, kunde kommissionen inte bedöma om dessa priser utgör ett lämpligt referensvärde. I samband med detta bör det noteras att kommissionen i sina tidigare undersökningar angående bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material fann att tillhandahållandet av rättigheter för markanvändning till dessa industrier inte heller respekterade marknadsprinciperna.
(b) Rättslig grund
(360)
Tillhandahållandet av rättigheter för markanvändning i Kina regleras av den kinesiska lagen om markförvaltning.
(c) Undersökningens resultat
(361)
Enligt artikel 2 i lagen om markförvaltning ägs all mark av myndigheterna eftersom marken i enlighet med den kinesiska konstitutionen och relevanta rättsliga bestämmelser tillhör Kinas befolkning kollektivt. Ingen mark kan säljas men rättigheter för markanvändning kan tilldelas i enlighet med lagen. De statliga myndigheterna kan tilldela sådana rättigheter genom offentliga anbud, prissättning eller auktioner.
(362)
De exporterande tillverkarna i urvalet lämnade uppgifter om den mark de besitter samt om de flesta berörda kontrakt eller certifikat för rätt till markanvändning, men de kinesiska myndigheterna lämnade endast mycket begränsad information om prissättningen av dessa rättigheter.
(363)
Som nämnts hävdade de kinesiska myndigheterna att rättigheter för markanvändning i Kina tilldelas genom anbud, auktion och konkurrens. Detta föreskrivs också i artikel 137 i Kinas lag om reala rättigheter.
(364)
Det system som de kinesiska myndigheterna beskriver fungerar dock i praktiken inte alltid på samma sätt. Under kontrollen av de exporterande tillverkarna i urvalet erhöll kommissionen några meddelanden som utfärdats av berörda myndigheter om rättigheter för markanvändning tillgängliga för överföring. Medan ett meddelande uttryckligen begränsar de potentiella köparna av rätten till markanvändning till solcellsindustrin (81), anger ett annat gränser för det pris som myndigheterna från början satt och tillåter inte marknaden att bestämma priset. (82) Auktionerna i sig förefaller inte erbjuda en reel konkurrens eftersom det i många fall som sågs under kontrollbesöken på plats hos de exporterande tillverkarna bara var ett företag som lämnade bud (solcellstillverkaren i urvalet) och att därför deras öppningsbud (det värde som angetts av det lokala markkontoret) blev det slutliga priset per kvadratmeter.
(365)
Ovanstående belägg motsäger de kinesiska myndigheternas påstående att de priser som betalas för rätt till markanvändning i Kina är representativa för marknadspriset som bestäms av tillgång och efterfrågan på en fri marknad, och att överföringen av rätt till markanvändning inte får inkludera begränsningar i meddelandet om överföringen genom anbudsförfarande, auktion eller prissättning som påverkar en rättvis konkurrens Undersökningen visade också att vissa av de exporterande tillverkarna i urvalet fick återbetalningar från de lokala myndigheterna för att kompensera för de (redan låga) priser de betalade för rättigheter för markanvändning.
(366)
Utöver de låga priserna fick vissa av de exporterande tillverkarna i urvalet andra medel relaterade till inköp av rättigheter för markanvändning som i praktiken ytterligare minskade det faktiska priset som betalades för rättigheterna.
(367)
Resultatet av undersökningen bekräftar att läget när det gäller tillhandahållande och förvärv av mark i Kina är oklart och saknar öppenhet och att priserna ofta fastställs godtyckligt av myndigheterna. Myndigheterna fastställer priserna enligt systemet för urban markvärdering, som bl.a. innebär att de även ska ta hänsyn till industripolitiken när de fastställer priset på industrimark (83).
(368)
Oberoende offentligt tillgängliga uppgifter tyder också på att mark i Kina tillhandahålls till priser under marknadsnivå (84)
(d) Slutsats
(369)
De kinesiska myndigheternas tillhandahållande av rätt till markanvändning bör därför anses vara en subvention i enlighet med artikel 3.1 a iii och artikel 3.2 i grundförordningen i form av tillhandahållande av varor som innebär att de mottagande företagen beviljats en förmån. Som förklaras i skäl 364-367 ovan finns det ingen fungerande marknad för mark i Kina och användandet av ett externt referensvärde (se skäl 372) visar att det belopp som betalas för rätt till markanvändning av exportörer i urvalet ligger långt under det normala marknadsvärdet. Dessutom är återbetalningar från lokala myndigheter en direkt överföring av medel som innebär en förmån eftersom de utgör ett stöd som inte är avsett att återbetalas och som inte finns tillgängligt på marknaden. Subventionen är selektiv enligt artikel 4.2 a och c i grundförordningen eftersom den förmånliga tillgången till mark för industriell användning begränsas till endast företag från vissa industrier, i detta fall solcellsindustrin, endast vissa transaktioner var föremål för ett anbudsförfarande, priser fastställs ofta av myndigheterna och deras verksamhet på området är oklar och icke öppet för insyn. Läget vad gäller mark i Kina diskuteras också i ett arbetsdokument från Internationella valutafonden, som bekräftar att tillhandahållandet av rätt till markanvändning för kinesiska industrier inte respekterar marknadsförhållanden (85).
(370)
Subventionen anses följaktligen utjämningsbar.
(e) Beräkning av subventionsbeloppet
(371)
Eftersom slutsatsen drogs att läget i Kina vad gäller rätt till markanvändning inte är marknadsstyrt, förefaller det inte finnas några tillgängliga privata referensvärden i Kina. En anpassning av kostnader och priser i Kina är därför inte genomförbar. Under dessa omständigheter anses det att det inte finns någon marknad i Kina och i enlighet med artikel 6 d ii i grundförordningen, och ett externt referensvärde för att bedöma förmånens storlek behövs. Eftersom de kinesiska myndigheterna inte samarbetade eller underlät att lämna några förslag till externa referensvärden var kommissionen tvungen att använda sig av tillgängliga uppgifter för att fastställa ett lämpligt externt referensvärde. I detta avseende anses det lämpligt att använda uppgifter från det separata tullområdet Taiwan som ett lämpligt referensvärde. Dessa uppgifter användes också i de tidigare undersökningarna om bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material.
(372)
Kommissionen anser att markpriserna i Taiwan utgör den bästa ersättningen för de områden i Kina där de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna är etablerade. Majoriteten av de exporterande tillverkarna är etablerade i utvecklade områden med hög BNP i provinser med en hög befolkningstäthet.
(373)
Det utjämningsbara subventionsbeloppet beräknas utifrån den förmån som beviljats mottagarna under undersökningsperioden. Den förmån som beviljats mottagarna beräknas genom att beakta skillnaden mellan den summa som faktiskt betalats av varje företag (minskad med summan av återbetalningar från lokala myndigheter) för rätt till markanvändning och den summa som normalt skulle ha betalats utifrån det taiwanesiska referensvärdet.
(374)
I denna beräkning använde kommissionen det genomsnittliga markpris per kvadratmeter som fastställts i Taiwan, korrigerat för den valutadepreciering och den BNP-utveckling som inträffat efter det att kontrakten om markanvändningsrätten slöts. Uppgifterna om priser för mark till industriell användning togs från webbplatsen för industrikontoret vid finansministeriet i Taiwan. Valutadeprecieringen och BNP-utvecklingen för Taiwan beräknades på grundval av inflationstakten och utvecklingen av BNP per capita i löpande priser i USD för Taiwan som offentliggjorda av IMF i 2011 World Economic Outlook. I enlighet med artikel 7.3 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp (täljare) på undersökningsperioden med användning av den normala livslängden för rätt till markanvändning för mark för industriell användning, dvs. 50 år. Detta belopp fördelades sedan på de samarbetsvilliga exporterande tillverkarnas totala försäljningsomsättning under undersökningsperioden, eftersom subventionen inte var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter.
(375)
Den subventionsnivå som fastställdes för detta system under undersökningsperioden för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna uppgår till:
Rätt till markanvändning för mindre än skälig ersättning
Företag/Företagsgrupp
Subventionsnivå
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, och närstående företag
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company och närstående företag
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd och närstående företag
0,65 %
JingAo Group och närstående företag
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd och närstående företag
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd och närstående företag
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
1,66 %
3.5. Synpunkter från parterna efter det slutliga meddelandet av uppgifter
(376)
De kinesiska myndigheterna invände mot att vissa medier och berörda parter citerade information från meddelandet om slutliga åtgärder. I detta sammanhang måste det noteras att kommissionen inte offentliggjorde dokumentet. Det är dock inte möjligt för kommissionen att kontrollera vad flera hundra berörda parter gör när de har mottagit det slutliga meddelandet av uppgifter. Om någon av parterna beslutade att offentliggöra meddelandet om slutgiltiga åtgärder eller uttrycka sin åsikt om dokumentet, hade kommission ingen möjlighet att hindra dem från det.
3.5.1. Synpunkter från de kinesiska myndigheterna om påstått felaktiga uppgifter i meddelandet om slutgiltiga åtgärder
(377)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen har brutit mot kravet på goda möjligheter i artikel 12.1 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Enligt de kinesiska myndigheterna var de omfattande förlängningarna av tidsfristerna som kommissionen gav dem för att svara på frågeformuläret (se skäl 104) ovan) inte tillräckliga för detta. Den kinesiska regeringen hävdade vidare att vad som är rimlig tid enligt artikel 12.7 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder också skulle utgöra goda möjligheter enligt artikel 12.1 i subventionsavtalet för alla andra dokument av typen frågeformulär. De kinesiska myndigheterna hävdade att de endast kunde nå ut till de utvalda exporterande tillverkarna när urvalet var klart och därför var den tidsfrist som medgavs för svar mellan mottagandet av frågeformuläret och beslutet om stickprov meningslös. De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens önskan att snabbt slutföra undersökningen tycks gå före det icke-förhandlingsbara kravet att ge goda möjligheter enligt artikel 12.1. Kommissionen håller inte med om dessa påståenden eftersom den gjorde sitt yttersta för att bevilja mesta möjliga tid för de kinesiska myndigheterna att inkomma med svar på frågeformuläret och skrivelsen om ofullständigt svar. De kinesiska myndigheterna underrättades också om att det skulle gå att lämna de begärda dokumenten fram till tidpunkten för kontrollbesöket.
Kommissionen hindrade inte de kinesiska myndigheterna från att lämna information under hela förfarandet och påminde dem vid ett antal tillfällen om möjligheten att begära utfrågningar där deras information och synpunkter skulle kunna läggas fram. Det konstateras att ingen information från de kinesiska myndigheterna avvisades under förfarandet på grund av tidpunkten. Påståendet från de kinesiska myndigheterna att den tidsfrist som medgavs för svar mellan mottagandet av frågeformuläret och beslutet om stickprov var omöjlig att hålla är inte korrekt. En stor del av frågeformuläret avsåg den generella subventionsnivån för den berörda industrin/produkten och beslutet om stickprov hindrade inte på något sätt de kinesiska myndigheterna från att samla in uppgifter av allmän karaktär. Viktigare är att efter urvalet hade de kinesiska myndigheterna fortfarande 43 dagar på sig för att samla in specifik information om de exporterande tillverkare som ingick i urvalet. Kommissionen handlade i enlighet med artikel 12.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och beviljade de kinesiska myndigheterna goda möjligheter att framlägga all den bevisning som de ansåg vara relevant, eftersom en sådan skyldighet inte kan vara utan tidsbegränsning om undersökningen ska kunna slutföras i tid.
(378)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen ursprungligen begärt detaljerade uppgifter om icke-utvalda exporterande tillverkare, vilket inte var nödvändiga uppgifter för undersökningen som grundades på stickprov. I detta avseende ska det noteras att vid den tidpunkt då frågeformuläret till de kinesiska myndigheterna sändes ut hade man ännu inte beslutat om stickprovsundersökning skulle användas eller ej. När kommissionen mottagit svaren på från stickprovet från de kinesiska exporterande tillverkarna var det uppenbart att samarbetsviljan från exportörernas sida var god och att de exportörer som ingick i urvalet skulle samarbeta genom att svara på frågeformuläret, och därför insisterade kommissionen inte på att få in företagsspecifika uppgifter om subventionering från exporterande tillverkare som inte ingick i urvalet. Kommissionen håller därför inte med om detta.
(379)
De kinesiska myndigheterna hävdade att i meddelandet om slutliga åtgärder angav kommissionen felaktigt att de kinesiska myndigheterna vidhöll vissa uppgifter i svaret på frågeformuläret och i senare inlagor. Det är inte korrekt. Såsom kommissionen uppgav i sin skrivelse av den 23 maj 2013 till de kinesiska myndigheterna hade dessa inte lämnat in de begärda uppgifterna gällande statsägda finansinstitut, dokument som rör Sinosure och tillhandahållande av exportkreditförsäkring, handlingar som rör Golden Sun demonstration-programmet och information om tillhandahållandet av markanvändningsrättigheter.
(380)
Enligt de kinesiska myndigheterna hade kommissionen inte tillämpat tillgänglig information för att komplettera de uppgifter som saknades och som föreskrivs enligt paneler och tvister i WTO (86), och i stället har den ”tillämpat ofördelaktiga slutledningar på ett bestraffande sätt och ytterligare brutit mot föreskrifterna i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder”. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte beaktade tillgänglig information ”enbart i syfte att ersätta information som kan tänkas saknas utan som specifikt underlag för alla sina slutsatser om subventionering, och bortsåg fullständigt från den betydande mängd uppgifter som de kinesiska myndigheterna och berörda finansinstitut lämnat, oftast på grund av den påstådda underlåtenheten att tillhandahålla perfekta svar eller bevisa varje siffra”. Det är inte vad kommissionen gjorde. All information, inbegripet planering och lagstiftning som lämnats av de kinesiska myndigheterna beaktades och analyserades och slutsatserna grundas på de dokument som de kinesiska myndigheterna lämnade, om dessa dokument tillhandahölls och kontrollen visade att de var tillförlitliga. De många citaten från dessa dokument som ligger till grund för slutsatserna är ett exempel på hur kommissionen behandlade informationen som de kinesiska myndigheterna lämnade. I skäl 110 ovan förklarar kommissionen tydligt de enda situationer då den inte tog hänsyn till den lämnade informationen.
(381)
De kinesiska myndigheterna hävdade vidare att kommissionen motsade sig själv när den i meddelandet om slutgiltiga åtgärder hävdade att den i den här undersökningen begärde transaktionsspecifik information endast för exportörerna i urvalet medan den på andra ställen i samma dokument påstod att myndigheternas frågeformulär inte var begränsat till de utvalda exportörerna. Det stämmer inte. Kommissionen gjorde inga motsägelsefulla påståenden. Såsom förklarades redan i skäl 378 ovan begränsade kommissionen sin ursprungliga undersökning så att transaktionsspecifik information endast skulle lämnas för de utvalda exporterande tillverkarna efter beslutet om urval. För att bedöma utjämningsbarheten för de påstådda subventionssystemen begärde kommissionen även andra uppgifter än information om utvalda exporterande tillverkare, exempelvis information om finansmarknaderna i Kina eller marknaden för markanvändningsrättigheter. Det är därför som det anges att myndigheternas frågeformulär inte är begränsat till de utvalda exportörerna.
(382)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen verkar förbise att information inte bara kan avvisas om den inte görs tillgänglig för kontroll. Kommissionen har inte behandlat information på det sättet i detta förfarande. Brist på kontroll var aldrig den enda orsaken till att sådana uppgifter inte accepterades i sin helhet. När annan information i ärendet var motsägande och de kinesiska myndigheterna inte kunde stödja uppgifterna med någon form av bevis, kunde sådan information inte godtas för vad den uppgavs vara.
(383)
Enligt de kinesiska myndigheterna har kommissionen i punkt 85 i meddelandet om slutliga åtgärder (återgivet ovan i skäl 117) bekräftat att de kinesiska myndigheterna inte kontrollerar finansinstitut och banker och inte kan tvinga dem att lämna uppgifter. Det noteras att kommissionen inte är medveten om ett sådant påstående och efter en översyn av texten i skälet verkar det inte vara fallet.
(384)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen verkade vara överens med dem om att de nationella lagarna vid en eventuell undersökning inte kan ersättas av kraven i EU:s grundförordning eller WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Kopplingen som de kinesiska myndigheterna gjorde till att påstått konfidentiell information saknades är inte relevant. Kommissionen hävdade dock (skäl 117 ovan) att bestämmelser i kommunala lagar eller en WTO-medlems inhemska bestämmelser inte befriar dem från skyldigheten att samarbeta i undersökningen, och om en sådan konfliktsituation uppstår måste de kinesiska myndigheterna föreslå sätt att ge tillgång till uppgifterna så att de kan kontrolleras på vederbörligt sätt. De kinesiska myndigheterna hänvisade till en situation där en banktjänsteman lämnade en kreditriskbedömning för ett företag i urvalet som ett exempel på förslag att kontrollera påstådd begränsad information och konstaterade att kommissionen fortfarande inte var nöjd. Tvärtom framgår det tydligt av ordalydelsen i skäl 148 ovan att kommissionen inte gjorde någon stor affär av kontrollen av detta speciella dokument och tog full hänsyn till informationen i sina slutsatser. Detta var emellertid en exceptionell situation och den upprepades tyvärr inte för det mesta av informationen av liknande karaktär som efterfrågades i detta förfarande.
(385)
I detta sammanhang fortsatte de kinesiska myndigheterna att hävda att känsliga interna handlingar från banker ansågs vara relevant information enligt WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, och att deras karaktär av icke-producerande art inte kunde leda till användning av tillgängliga uppgifter. Kommissionen finner detta resonemang alldeles för förhastat och kan inte se hur ändamålsenlig kontroll (som gjorts med vederbörliga sekretessrutiner) alltid skulle kunna inledas när sådana dokument (bl.a. sådana som gäller transaktioner med kunder) helt enkelt hålls inne. I avsaknad av kontroller kan tillgängliga uppgifter komma att användas för att fylla luckor i uppgiftsinsamlingen.
(386)
De kinesiska myndigheterna hävdade vid upprepade tillfällen att skrivelsen före kontrollen inte innehöll några specifika frågor om kontroll och hänvisade till kommissionens skrivelse av den 23 maj 2013 där denna formulering användes. Kommissionen angav dock i punkt 86 i meddelandet om slutliga åtgärder (återgivet i skäl 118 ovan) att skrivelsen före kontroll av den 25 mars 2013 innehöll en mycket specifik och detaljerad förteckning över frågor och handlingar som skulle behandlas under kontrollen, vilket ligger helt i linje med artikel 26.3 i grundförordningen och WTO:s krav. Avsaknaden av en förteckning över specifika frågor, vars tillhandahållande inte har någon grund i grundförordningen eller i WTO:s regler, är inte någon ursäkt för de kinesiska myndigheterna att inte till fullo samarbeta vid kontrollen.
(387)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen visade en total avsaknad av flexibilitet vid kontrollbesöket. Detta är en feltolkning av fakta och av situationen före och under kontrollbesöket. Som redan förklarats i punkterna 88-90 i meddelandet om slutliga åtgärder (återges i skälen 120-122 ovan) var kommissionens flexibilitet fullständig och villkorslös. Tyvärr innebar de kinesiska myndigheternas försök att lämna information som det inte fanns någon möjlighet att kontrollera inom tidsplanen för besöket på plats, att informationen inte kunde dubbelkontrolleras och få samma tyngd som ett kontrollerat dokument. De kinesiska myndigheterna påminde också kommissionen om WTO:s rättspraxis från tvisten mellan unionen och Norge om odlad lax och att handlingars kontrollerbarhet inte alltid avgörs enbart av om det går att undersöka dem på plats, och hävdade att kommissionen inte kan avvisa information enbart av det skälet att informationen inte finns tillgänglig vid kontrollbesök. Kommissionen konstaterar att sådan information som inte kunde kontrolleras på plats vad gäller tillförlitlighet och exakthet, kan ha tillerkänts mindre vikt än om den hade blivit vederbörligen kontrollerad och att detta ibland skedde i det aktuella fallet.
(388)
De kinesiska myndigheterna ifrågasätter vidare kommissionens påstådda praxis att efter det att kontrollbesöket hade avslutats inte ta emot nya handlingar och bevis som måste kontrolleras. Som redan förklarats i punkt 89 i meddelandet om slutliga åtgärder (som återges i skäl 121 ovan) är detta inte fallet och har så aldrig varit. Det är riktigt att kommissionen normalt inte kan godta dokument som bevis när kontrollbesöket har avslutats om det inte är praktiskt möjligt att kontrollera dem, men det finns ingenting som hindrar att de kinesiska myndigheterna lämnar in sådana dokument skriftligen, vilket också gjordes i detta fall.
(389)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen inte förklarade anledningen till att den begärde de sex dokument som det hänvisas till i skäl 122 ovan och att de på grundval av det inte fick kontrolleras. Denna begäran hade redan tagits upp av de kinesiska myndigheterna i skrivelsen av den 3 juni 2013 och kommissionen besvarade den fullständigt i skäl 122 ovan. Det noteras än en gång att alla dessa dokument gäller den berörda industrin och hänvisar även till enskilda subventionssystem såsom förmånliga lån eller av förmånlig skattebehandling. Det är därför uppenbart utifrån deras namn och innehåll att de var relevanta för undersökningen. De kinesiska myndigheterna har dock helt enkelt vägrat att besvara några frågor om detta under kontrollen, och som enda skäl angett dokumentets påstådda irrelevans.
(390)
De kinesiska myndigheterna hävdade att de inte kunde lämna underlag för informationen som gavs i frågeformuläret om procentandelen lån som beviljats till den berörda industrin. Anledningen var att det var bankerna som hade dessa uppgifter och bankerna är oberoende enheter och inte avdelningar hos de kinesiska myndigheterna. Kommissionen borde därför kontrollera siffrorna hos bankerna. De kinesiska myndigheterna hänvisade till bestämmelserna i lagen om affärsbanker där det föreskrivs att bankerna ska bedriva sin verksamhet i enlighet med lagen (artikel 4) och att det inte ska förekomma något inflytande från lokala eller statliga myndigheter på olika nivåer, offentliga organisationer eller enskilda personer i bankernas affärsverksamhet (artikel 5). Faktum är att de kinesiska myndigheterna gjorde ett påstående i svaret på frågeformuläret men kunde inte stödja det. De banker som kommissionen har försökt kontrollera kunde inte heller stödja denna information med något underlag. Om detta ska anses som godtagbar praxis, skulle de undersökta parterna helt enkelt kunna göra ett påstående som stöder deras ärende och den undersökande myndigheten skulle vara tvungen att acceptera det utan att kunna kontrollera om det stämmer. Detta är ännu viktigare att beakta med tanke på att denna särskilda information strider mot andra uppgifter i ärendet. Det finns också andra artiklar i lagen om affärsbanker som ålägger bankerna att anpassa sin utlåningsverksamhet till den nationella ekonomins och den sociala utvecklingens behov och till andan i den statliga industripolitiken (artikel 34). Som de kinesiska myndigheterna med rätta påpekat i sina synpunkter ska bankerna bedriva sin verksamhet i enlighet med lagen, dvs. även med de nämnda bestämmelserna i artikel 34 i lagen om affärsbanker. Denna förmodade skarpa linje mellan myndigheterna och bankerna bekräftades därför inte av uppgifterna.
(391)
De kinesiska myndigheterna hävdade att de lämnat alla uppgifter i fråga om bankägande som de har. De hävdade också att de uppgivna siffrorna om bankägande är officiella siffror från den kinesiska banktillsynsmyndigheten och att det därför inte fanns någon anledning att tro att de skulle vara oriktiga eller vilseledande och därför tillämpa bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen. De kinesiska myndigheterna förklarade dessutom att de inte kände till källan för kommissionens uttalande i punkt 95 (återges i skäl 127 ovan) i meddelandet om slutliga åtgärder (om att de allmänt tillgängliga uppgifterna tyder på att det finns andra statsägda banker som gett lån till de exporterande tillverkare som ingick i urvalet), dvs. utöver dem som de kinesiska myndigheterna rapporterade som statsägda i sitt svar på skrivelsen om ofullständigt svar. Dessa krav kunde inte accepteras. Det noteras att de kinesiska myndigheterna i sitt svar på frågeformuläret inledningsvis hävdade att man har inte hade några uppgifter om sitt ägande i banker. Först efter det att kommissionen i skrivelsen om ofullständigt svar påpekat att de kinesiska myndigheterna enligt den kinesiska lagstiftningen är skyldiga att inhämta sådana uppgifter, lämnade de vissa uppgifter i detta avseende. Under kontrollen vägrade tjänstemannen från den kinesiska banktillsynsmyndigheten att bekräfta siffrorna om bankägande med någon bevisning, vägrade att ange vem som lämnat informationen och förklarade inte var den kom ifrån. Det bör också noteras att de kinesiska myndigheterna inte ifrågasatte det faktum att åtminstone fem andra banker som kommissionen angav i meddelandet om slutliga åtgärder (se fotnoten i skäl 127) är statligt ägda.
(392)
De kinesiska myndigheterna invände mot påståendet i punkt 97 i meddelandet om slutliga åtgärder (återges i skäl 129 ovan) att banktillsynsmyndigheten vägrade att svara på frågan om de tio största bankerna i Kina eftersom den inte lämnats skriftligen, och hävdade att kommissionen misstolkade uppgifterna, eftersom den främsta orsaken till det uteblivna svaret var att eftersom frågan inte fanns med i skrivelsen före kontrollen, behövde de tid för att förbereda svaret. I själva verket är det de kinesiska myndigheterna som misstolkat fakta i denna fråga. Kommissionen insisterade inte på ett omedelbart svar, men banktillsynsmyndigheten vägrade att ens titta på frågan under förevändning att den inte lämnats in skriftligen i förväg. Om skälet var otillräckligt med tid för att förbereda svaret hade de kinesiska myndigheterna kunnat lämna in svaret senare under kontrollen eller via e-post (dock utan möjlighet för kommissionen att kontrollera det) så som de har gjort med många andra dokument. De kinesiska myndigheterna gjorde dock inte detta.
(393)
De kinesiska myndigheterna hävdade att de lämnade alla dokument som rör grundandet av banktillsynsmyndigheten och dess mandat som kommissionen begärde i frågeformuläret, och eftersom kommissionen inte tog upp detta krav i skrivelsen om ofullständigt svar och inte begärde dokumentet i förteckningen över dokument som ska tillhandahållas före kontrollbesök i bilaga 2 till skrivelsen före kontrollen, kände de kinesiska myndigheterna sig inte skyldiga att lämna in några andra dokument. Det stämmer inte. Kommissionen begärde alla dokument som utgjorde grunden för inrättandet av banktillsynsmyndigheten och dess mandat men de kinesiska myndigheterna lämnade endast en del av dem. Det var först på grundval av uttalandet från tjänstemannen på banktillsynsmyndigheten som kommissionen fick veta att det finns andra handlingar gällande detta. I själva verket var svaret från de kinesiska myndigheterna i frågeformuläret ofullständigt och vilseledande, eftersom de kinesiska myndigheterna (banktillsynsmyndigheten) tydligt kände till förekomsten av ytterligare dokument, vilket även banktillsynsmyndigheten medgav under kontrollen på plats.
(394)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen under kontrollen faktiskt inte bad om statistik och rapporter från de banker som gav lån till exportörerna som ingick i urvalet under undersökningsperioden. De hävdade att kommissionen endast begärde 2012 års statistiska rapport som lämnats till banktillsynsmyndigheten från Bank of China, vilket krävde att banktillsynsmyndighetens tjänsteman kontrollerade med den berörda juridiska avdelningen på grund av sekretesskraven. Det är inte korrekt. Under kontrollen upprepade kommissionen sin begäran från frågeformuläret och skrivelsen om ofullständigt svar om att statistiken från samtliga banker som gav lån till exportörerna i urvalet skulle lämnas (87).
(395)
De kinesiska myndigheterna hävdade vidare att hänvisningen till klaganden i fallet med bestruket finpapper där kommissionen på grundval av ofördelaktig slutledning konstaterade att statsägda affärsbanker agerar som offentliga organ, är ett icke underbyggt påstående som saknar sammanhang vad gäller arten och förekomsten av subvention som beviljats de exporterande tillverkarna av den berörda produkten. Det kan därför inte anses vara ett tillräckligt bevis för att finansiella bidrag från offentliga myndigheter eller organ förekommit i den mening som avses i artikel 11.2 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Det ska för det första påpekas att resultaten i fallet bestruket finpapper inte grundades på ofördelaktiga slutledningar utan på tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28 i grundförordningen, och det finns inget senare avgörande som skulle bekräfta de kinesiska myndigheternas påstående att kommissionens slutsats i detta avseende grundar sig på otillbörlig användning av tillgängliga uppgifter. Kommissionen har tvärtom dragit liknande slutsatser beträffande statsägda affärsbanker i en annan antisubventionsundersökning beträffande import från Kina, stålprodukter belagda med organiskt material, och andra undersökande myndigheter har också kommit fram till att de kinesiska statsägda affärsbankerna är offentliga organ, bland annat Förenta staterna i ett avgörande som understöddes av WTO:s överprövningsorgan (88).
(396)
Den kinesiska regeringen fortsatte att hävda att kommissionen begärde vissa uppgifter från alla banker som är etablerade i Kina och att de kinesiska myndigheterna inte hade praktiska möjligheter att lämna sådan information för över 3 800 banker. Kommissionen avvisar detta påstående och hänvisar återigen till skrivelsen om ofullständiga uppgifter där den, efter de kinesiska myndigheternas svar på frågeformuläret, begränsade omfattningen av informationen till att endast gälla banker som den kinesiska staten direkt eller indirekt äger (89).
(397)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionens påstående om att den tog hänsyn till sammanfattningen av de aktuella cirkulären från People's Bank of China från webbplatsen som lämnades under kontrollen är felaktigt och att detta bevisas av punkt 133 i meddelandet om slutliga åtgärder (återges i skäl 164 ovan). Det är inte korrekt. Skäl 164 motsäger inte innehållet i utdragen från webbplatsen. Det tar hänsyn till det men bygger också på det faktiska innehållet i cirkuläret, vilket de kinesiska myndigheterna hittills inte heller har påstått vara inkorrekt.
(398)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen har plockat ut vissa villkor och fraser ur sitt sammanhang från olika dokument, feltolkat andra och försökt knyta samman dem för att fastställa att de kinesiska myndigheterna främjar industrin som tillverkar den berörda produkten eller för att fastställa att de statsägda bankerna är offentliga organ. De hävdar att en fullständig läsning av dessa dokument (planer, riktlinjer och beslut) skulle visa att kommissionens slutsatser saknar rättslig grund och inte är baserade på fakta. Det är inte korrekt. Kommissionen analyserade och beaktade alla handlingar, inbegripet dem som nämns i skäl 102, i sin helhet på exakt det sätt som de kinesiska myndigheterna förespråkar.
(399)
När det gäller beslut nr 40 hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen i meddelandet om slutliga åtgärder citerade den ur sitt sammanhang för att förvrida dess rätta innebörd. Enligt de kinesiska myndigheterna framgår det tydligt av andra bestämmelser i beslut nr 40 att det är inriktat på att utveckla användningen av förnybara energikällor snarare än att klassificera solcellsmoduler och solceller som mål för en förväntad utvecklingspolitik, vilket föreslagits av kommissionen. Det är inte sant att kommissionens hänvisning till texten i artikel V i beslut nr 40 var lösryckt och utanför sitt sammanhang. Kommissionen argumenterar inte om huruvida ett av syftena var utvecklingen av förnybara energikällor eller inte. Faktum är att i beslut nr 40 fastställde statsrådet nya energisektorer och solenergi som prioriterade industrier och de ingår därför i den kategori av projekt som ska främjas i den vägledande katalogen över industriell omstrukturering. Med beaktande av artiklarna 17, 18 och 19 i beslut nr 40 får finansinstituten endast bevilja lån till industrier/företag som tillhör denna kategori. Detta är ett tydligt tecken på att solcellssektorn som producerar bl.a. solmoduler och solceller är prioriterad.
(400)
De kinesiska myndigheterna hävdade att det inte finns någon hänvisning i statsrådets beslut av den 10 oktober till solmoduler och solceller eller till solcellsindustrin, och om finanspolitiska stöd har uppmuntrats är det med beaktande av de mål som hänför sig till användningen av alternativ energi som inte har någon betydelse för utvecklingen av moduler och cellproduktion i allmänhet. Kommissionen är av en annan åsikt. Det ska noteras att detta beslut från statsrådet inte enbart verkar syfta på främjande av användningen av alternativa energikällor. Av rubriken - Statsrådets beslut om en snabbare utveckling av strategiska tillväxtindustrier - och innehållet - bland annat artiklarna 1.1, 1.2, 2.2 - står det klart att målet är att stödja utvecklingen av utvalda industrier (i detta fall strategiska tillväxtindustrier). Detta bekräftas även av det faktum att de mål som anges i beslutet hänför sig direkt till resultat och prestanda för strategiska tillväxtindustrier (artikel 2.3). I beslutet finns också en tydlig koppling mellan strategiska tillväxtindustrier och solcellsindustrin som producerar bl.a. solmoduler och solceller. För det första råder det ingen tvekan om att solcellsindustrin är ett segment av den alternativa energiindustri som avses i artikel 2 i beslutet och en industri som staten bör främja och utveckla. För det andra tillhör de exporterande tillverkare som ingick i urvalet kategorin industrier med ny och avancerad teknik som nämns i artikel 2.2 i beslutet. På samma sätt inkluderar den tolfte femårsplanen solenergiindustrin bland de strategiska industrierna, och den tolfte femårsplanen för solcellsindustrin bekräftar också att statsrådets beslut har placerat solcellsindustrin bland de viktiga strategiska tillväxtindustrier som landet ska utveckla i framtiden (90).
(401)
Enligt de kinesiska myndigheterna citerade kommissionen ur den nationella översikten över den tekniska och vetenskapliga utvecklingen på medellång och lång sikt men underlät att hänvisa till enstaka exempel eller bestämmelser där detta dokument definierar att högteknologiska företag även omfattar företag som tillverkar solmoduler och solceller eller solcellsindustrin i allmänhet. Enligt de kinesiska myndigheterna är målen i översikten endast inriktade på utveckling av alternativa energikällor för att minska beroendet av fossila bränslen. Kommissionen är av en annan åsikt. Majoriteten av de exporterande tillverkare som ingick i urvalet har certifierats som företag med ny och avancerad teknik och utifrån det beviljats subventioner som endast gällt för denna typ av företag (t.ex. skattelättnader). Samma typ av individuella stödprogram som nämns i denna plan utnyttjades av de exportörer som ingick i urvalet.
(402)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens uttalande om att den kinesiska lagen om vetenskapliga och tekniska framsteg innehåller ett antal åtgärder för att stödja strategiska industrier, inbegripet solcellindustrin, inte bygger på fakta. De hävdade också att denna lag inte nämner solcellsindustrin eller strategiska industrier, och att det inte finns fog att hävda att den berörda produkten omfattas av denna lag. Det är inte korrekt. Grunden för detta påstående är artiklarna 18 och 34 i lagen. Enligt artikel 18 ska staten uppmuntra och ge vägledning till finansinstitut för att stödja utvecklingen av företag med ny och avancerad teknik. Enligt artikel 34 ska de policyinriktade finansinstituten erbjuda särskilt stöd till företagsprojekt som främjas av staten. Solcellsindustrin tillhör kategorin företag med ny och avancerad teknik och även den företagskategori vars projekt främjas av staten. Dessutom utlovas i artikel 17 i samma lag skattemässig särbehandling till bland annat enheter som deltar i projekt som omfattas av nationella planer för vetenskaplig och teknisk utveckling. I skäl 401 ovan står det klart att projekt hos företag i solcellsindustrin räknas in här. Slutsatsen blir att det finns åtminstone tre tydliga indikationer på att solcellsindustrin och företag som tillverkar och exporterar den berörda produkten omfattas av denna lagstiftning.
(403)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen har ansett att planer, beslut och lagar i Kina har samma rättsverkan och värde, och de ansåg att detta strider mot principerna om juridisk tolkning, lagstiftningen i Kina och de upprepade framställningar som de har gjort. Enligt de kinesiska myndigheterna har hänvisningen till den allmänna femårsplanen och den särskilda solcellsplanen ingen rättslig grund eftersom inga faktiska bevis för att planerna är rättsligt bindande lämnades. Detta är inte korrekt eftersom påståendet från de kinesiska myndigheterna att planerna inte är bindande inte stöds av annan bevisning i ärendet. Tvärtom framgår det tydligt i plantexten som de kinesiska myndigheterna lämnade in att ”planen diskuterades och godkändes av nationella folkkongressen och att den har rättslig kraft” (91). De kinesiska myndigheterna fastslog i sina synpunkter om meddelandet om slutliga åtgärder att i enlighet med kinesisk lagstiftning är det partiprogrammet, lagar, förvaltningsrätt och lokala föreskrifter och regler som utgör lagstiftningen i Kina. Eftersom planen har rättslig verkan och de kinesiska myndigheterna bekräftade att lagarna är lagstiftningen i Kina, drog kommissionen slutsatsen att planen verkligen är rättsligt bindande. Enligt de kinesiska myndigheternas förklaring under kontrollbesöket härrör de sektoriella och regionala femårsplanerna från den allmänna femårsplanen, och därför hade kommissionen ingen grund för att behandla den sektoriella femårsplanen för solcellsindustrin (2011-2015) annorlunda än den allmänna femårsplanen.
(404)
De kinesiska myndigheterna citerar riktlinjer från kommissionen om ersättning/återbetalning som ett exempel på ett liknande icke-bindande dokument inom EU. Kommissionen antar att de kinesiska myndigheterna syftar på Kommissionens tillkännagivande om återbetalning av antidumpningstullar (EGT C 127, 29.5.2002, s. 10). Det är dock inte rätt att karakterisera de här riktlinjerna som icke-bindande eftersom de är bindande för kommission så länge de inte bryter mot överordnade regler. Kommissionen har fastställt att Kinas planer är rättsligt bindande. Även om man hypotetiskt antar att detta inte var fallet, är det tydligt att de nationella, sektoriella och regionala planerna, som härrör från de högsta styresnivåerna och anger regeringens politik när det gäller ekonomisk och industriell utveckling, skulle ha ett högt bevisvärde när det gäller den i realiteten obligatoriska karaktären hos de uppställda målen. Det är också klart att de kan åberopas av regeringen för att tillrättavisa enheter som inte genomför dem korrekt. Därför skulle de fortfarande vara ytterst relevanta vid fastställandet av statligt inflytande på ekonomin och av styrning och kontroll av vissa industrier.
3.5.2. Synpunkter från parterna beträffande förmånliga statliga lån, annan finansiering och försäkringsgarantier
(405)
De kinesiska myndigheterna hävdade att underlåtenheten att tillhandahålla svar på tillägg A inte bör leda till användningen av tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. Enligt de kinesiska myndigheterna hade kommissionen, om den verkligen hade för avsikt att kontrollera påståendena i klagomålet att de statsägda kinesiska bankerna är offentliga organ, inte behövt fylla frågeformulären med begäranden om interna, känsliga, transaktionsspecifika uppgifter om banker som i många fall inte alls är statsägda. I detta avseende hänvisade de kinesiska myndigheterna till upplysningar om individuella lån från banken till de utvalda exporterande tillverkarna. Kommissionen håller inte med om detta påstående. Syftet med den informationen som begärdes i tillägg A var att kontrollera om de kinesiska bankerna är offentliga organ och om de får uppdrag och direktiv från staten. Med undantag för information om enskilda lån specificerade de kinesiska myndigheterna inte vilka andra begärda uppgifter de ansåg vara irrelevanta för det syftet.
(406)
Det erinras om att frågorna i tillägg A var avsedda för att inhämta uppgifter om ägande av bankerna, om sammansättningen av bolagsstyrelsen och styrelsen som representerar aktieägarna, protokoll från möten med aktieägare/företagsledning, kopplingen mellan högsta ledningen och de statliga myndigheterna, den sektorsvisa fördelningen av lån, utlåningspolicy samt riskbedömning när det gäller lån som beviljats till de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna. De kinesiska myndigheterna hävdade att när det gäller undersökningsresultaten beträffande offentliga organ var en sådan begäran uppenbart orimlig och omfattningen på den begärda informationen var för bred. De kinesiska myndigheterna hävdade också att tröskelvärdet för att fastställa huruvida företaget är ett offentligt organ eller inte ska fastställas innan sådana uppgifter begärs. Kommissionen håller inte med om detta. Med tanke på de höga standarder som fastställts av WTO:s överprövningsorgan i DS 379 (92) är all information som begärts nödvändig, inklusive bedömningar av omfattningen av statligt inflytande på det finansiella systemet. Till exempel kan bevis för att enheter agerar på ett icke-kommersiellt sätt tyda på uppdrag och direktiv om det kombineras med tecken på statligt inflytande. Under alla omständigheter bör det noteras att så snart det konstaterats att de utvalda exporterande tillverkarna skulle samarbeta, beslutade kommissionen att begränsa den begärda informationen om lån till dessa företag och drog inga slutsatser av de kinesiska myndigheternas underlåtenhet att tillhandahålla annan information om enskilda lån som ursprungligen begärts. Alla andra begäranden om upplysningar var fortfarande relevanta för undersökningen. När det gäller påståendet från de kinesiska myndigheterna att de inte kunde ha tillhandahållit en del av informationen i tillägg A, noteras det att de har vägrat att lämna tilläggen A i sin helhet, med undantag för flera banker. Med hänsyn till ovanstående drogs slutsatsen att de kinesiska myndigheterna underlät att lämna resten av begärda uppgifterna inom rimlig tid.
(407)
De kinesiska myndigheterna åberopade rapporten från WTO:s överprövningsorgan angående tvisten om varmvalsat stål (punkt 99) (93) och anger att man inte hade praktisk möjlighet att tillmötesgå kommissionens orimliga begäran om upplysningar och att kommissionens underlåtenhet att ta itu med frågan och att koppla de olika frågorna till de slutsatser som skulle dras, innebar att kommissionen inte har agerat i god tro. Även om exempelfallet berör samarbetet med exportörerna i ett antidumpningsärende godtar kommissionen att det, när det gäller myndigheternas frågeformulär i antisubventionsfall, är nödvändigt att skapa jämvikt mellan den information som begärs och den svarandes praktiska möjlighet att uppfylla kraven. Denna jämvikt måste uppnås inom ramen för all information. De statsägda bankerna i Kina hade redan fastställts som offentliga organ i fallet bestruket finpapper och fallet stålprodukter belagda med organiskt material och i det här fallet framlade klaganden tillräckliga prima facie-bevis för att de statsägda bankerna skulle förbli offentliga organ. Därför borde de kinesiska myndigheterna ha förväntat sig en faktaintensiv undersökning om de ville vederlägga detta påstående. Tyvärr fortsatte de kinesiska myndigheterna att göra påståenden om att de exempelvis fått för lite eller ingen information alls om det statliga bankägandet (en högst relevant faktor i fastställandet av offentligt organ), vilket tydde på att de inte agerat efter bästa förmåga och vägrat att ge tillgång till nödvändig information. Detta är en av de begränsade omständigheter där artikel 12.7 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder kan tillämpas (enligt rapporten från WTO:s överprövningsorgans (94)). Även om kommissionen var medveten om att dess begäranden om information av nödvändighet var ganska omfattande, är samarbete en tvåvägsprocess och de kinesiska myndigheternas reaktion i början var att helt enkelt be om förklaringar av vilka slutsatser som skulle dras av frågorna (något som inte kan fastställas i förväg) snarare än att komma med förslag på hur förfrågningarna om information skulle kunna hanteras på ett rimligt sätt.
(408)
När det gäller kontrollen av Bank of Shanghai hävdade de kinesiska myndigheterna att det faktum att kontrollen inte ägde rum inte är ett tillräckligt skäl för att använda tillgängliga uppgifter och att det under alla omständigheter är kommissionens eget fel att kontrollen inte ägde rum. I sitt svar noterar kommissionen att den faktiska situationen när det gäller organisationen av kontrollbesöket hos Bank of Shanghai beskrevs i punkterna 111 och 112 i meddelandet om slutliga åtgärder (återges i skälen 143 och 144 ovan). Det skedde inga förändringar i de faktiska omständigheterna beträffande denna kontroll och kommissionen instämmer inte i de kinesiska myndigheternas tolkning av dessa fakta utan vidhåller att den gjorde sitt yttersta för att kontrollen skulle äga rum men att detta inte var möjligt på grund av hinder från de kinesiska myndigheternas sida. De kinesiska myndigheterna åberopar WTO-panelens slutsats (95) där man fann att ett uteblivet kontrollbesök inte uttömmer alla möjligheter att kontrollera dokument. I denna undersökning informerade dock de kinesiska myndigheterna kommissionen om bankens tillgänglighet för kontroll en arbetsdag innan de kinesiska myndigheternas kontroll började (efter en redan förlängd tidsfrist för att bekräfta detta), vilket hindrade alla möjligheter till kontrollbesök, eftersom förberedelser hade gjorts och inte kunde ändras. Under dessa omständigheter kan man dra slutsatsen att de kinesiska myndigheterna inte agerade efter bästa förmåga och kommissionen kan inte inse på vilket sätt kontrollbesöken på plats skulle ha kunnat ersättas.
(409)
De kinesiska myndigheterna hävdar att kommissionen inte kan bortse från informationen som Huaxia Bank lämnade om sin ägarstruktur med motiveringen att den inte är fullkomlig i alla avseenden. Kommissionen noterar att anledningen till att informationen inte godkändes, inte var att den inte var fullkomlig i alla avseenden. Som redan förklarats i skäl 147 ovan hade Huaxia Bank inte lämnat några uppgifter om det statliga ägandet förrän vid kontrollbesöket trots att kommissionen begärde detta redan i det ursprungliga frågeformuläret. Efter det att kommissionen påpekat att Huaxia Bank har vissa statligt ägda aktieägare lämnade banken ett papper med uppgifterna från okänd källa, och dessutom överensstämde inte denna information med andra uppgifter i handlingarna. Det var inte möjligt att acceptera sådan information.
(410)
När det gäller Huaxia Banks beslut att tillhandahålla endast vissa kreditprövningar enligt vad som beskrevs i skäl 148 ovan, hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen fick en rimlig förklaring till varför andra kreditprövningar inte kunde lämnas. Kommissionen håller inte med om detta. Eftersom det tydligt angavs i skrivelsen före kontrollen att sådana dokument skulle omfattas av kontrollbesöket, var förklaringen att två riskbedömningsrapporter behandlades av andra bankfilialer och att de ansvariga anställda inte var tillgängliga för tillfället inte tillfredsställande. Dessutom påstår de kinesiska myndigheterna, vilket upprepas på andra ställen i synpunkterna, att uppgifter inte kunde tas fram på grund av kundsekretess. Kommissionen noterar att det finns bestämmelser om behandling av konfidentiella uppgifter i undersökningarna avseende utjämningstull (96) och att de flesta av kommissionens begärande, om detta och andra frågor, handlade om att granska, snarare än kopiera, sådan information. Under alla omständigheter noterar kommissionen att en strikt tillämpning av principen om kundsekretess kunde göra det omöjligt att kontrollera mycket av den relevanta informationen i undersökningarna avseende utjämningstull. I sådana situationer skulle det bli omöjligt att dubbelkontrollera exportörens svar på många punkter och att göra slumpmässiga granskningar av mottagare av vissa program i de fall då det inte förekom något samarbete från exportörer eller då undersökningar genomfördes på sammanställda uppgifter.
(411)
De kinesiska myndigheterna hävdade att Exim Bank till fullo samarbetade i undersökningen och att vissa handlingar som kommissionen begärde inte kunde lämnas på grund av interna policyregler, statssekretess, tystnadsplikt eller andra bestämmelser. Därför kan underlåtenhet att lämna dessa handlingar inte leda till att bestämmelsen om tillgängliga uppgifter tillämpas. I enlighet med lagen om affärsbanker kunde tjänstemännen på Exim Bank inte tillhandahålla dessa dokument vid kontrollbesöket. I detta avseende, och i motsats till kommissionens antagande, kan grundförordningen och WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder inte ersätta Kinas nationella lagstiftning. De kinesiska myndigheterna hävdade också att frågorna om de högre tjänstemännens politiska partitillhörighet är irrelevant och störande för de kinesiska myndigheterna. Kommissionen är av en annan åsikt. Även om WTO-reglerna (som grundförordningen till stor del bygger på) inte får ersätta nationell lagstiftning, hindrar det inte att kommissionen drar slutledningar när sådan nationell lagstiftning tycks motverka rimliga begäranden om information. Faktum är att även om Exim Bank lämnade vissa svar i tillägg A, vägrade den att stödja nästan all denna information med källdata eller något slags bevisning. Därför har informationen endast ett värde som muntligt påstående, som inte underbyggts med kontrollerade skriftliga dokument. Om denna praxis skulle accepteras kunde Exim Bank ha lämnat praktiskt taget vilken information som helst och den undersökande myndigheten skulle varit tvungen att acceptera det utan att kunna bedöma dess tillförlitlighet.
Frågorna om politisk partitillhörighet och enheter av Kinas kommunistiska parti inom Exim Bank (och alla andra banker i detta sammanhang) är ytterst relevant för att fastställa omfattningen av statens inflytande på bankernas ledning, mot bakgrund av det kommunistiska partiets roll enligt den kinesiska konstitutionen. Utöver det berättigade i sådana frågor som kommissionen motiverade i skäl 151 ovan noteras det också att i enlighet med kommunistiska partiets partiprogram, måste alla organisationer, inbegripet privata kommersiella företag, om de sysselsätter minst tre partimedlemmar, inrätta primära partiorganisationer. Dessa organisationer garanterar och övervakar genomförandet av partiets och statens principer och politik och stöder bolagsstämman, styrelsen, tillsynsstyrelsen och cheferna i utövandet av deras funktioner och befogenheter i enlighet med lagen (97). Enligt den kinesiska bolagsrätten är alla bolag i Kina också tvungna att inrätta en partiorganisation i sin organisationsstruktur, vilken ska genomföra kommunistpartiets verksamhet (98). Kommunistpartiet är därmed bevisligen kopplat till de kinesiska myndigheternas verksamhet och driften av alla slags företag och institutioner i Kina, och det är därför befogat att fråga om partitillhörighet i detta sammanhang.
(412)
Beträffande kontrollen av China Development Bank gjorde de kinesiska myndigheterna samma påpekande när det gäller frågor om företagsledningens politiska tillhörighet och kommunistpartiets roll i banken. I detta avseende hänvisar kommissionen till motiveringarna i skälen 151 och 411 ovan. De kinesiska myndigheterna hävdade att China Development Bank inte kunde tillhandahålla de efterfrågade kreditriskbedömningarna på grund av sekretesskäl och att den tillhandahöll en kreditvärdighetsmall och också ett konkret exempel på kreditriskbedömning där företagets namn raderats. Det noteras att kreditvärderingsmallen och kreditvärderingen för det okända företaget i en okänd industri inte är ett bevis för kreditbedömning av en av de exportörer som ingick i urvalet, vilket var det som kommissionen begärde. Med beaktande av sekretesskyddsfrågorna hänvisar kommissionen till förklaringen i skäl 410.
(413)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens slutsats att de statsägda affärsbankerna är offentliga organ är oförenlig med artikel 1.1. i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, eftersom kommissionen inte har grundat sitt fastställande på något som helst bevis och inte har lämnat någon välmotiverad och tillfredsställande analys av sitt beslut att statliga myndigheters inflytande över den kinesiska finanssektorn är så betydande att bankerna måste tillämpa förmånsbehandling. Kommissionen är av en helt annan åsikt. Den oberoende information som åsyftas i skälen 162-168 visar att bankerna tillämpar förmånsbehandling och detta framgår också tydligt av många kinesiska planer, lagar och policydokument som det hänvisas till i skäl 102 ovan. Kommission granskade, analyserade och citerade ett antal dokument som offentliggjorts av internationella organisationer, inbegripet WTO, IMF, OECD och Världsbanken, vilka alla styrker att det statliga inflytandet över den kinesiska banksektorn är betydande, särskilt vad gäller mottagare av förmånliga lån och räntesatser.
(414)
De kinesiska myndigheterna ifrågasätter relevansen för flera dokument som användes som bästa tillgängliga uppgifter och som kommissionen hänvisade till i samband med fastställandet av offentliga organ när det gäller de statsägda affärsbankerna. Som ett första påpekande måste det sägas att kommissionen var tvungen att förlita sig på bästa tillgängliga uppgifter endast på grund av den bristande samarbetsviljan från de kinesiska myndigheterna och dess vägran att lämna de begärda uppgifterna.
(415)
De kinesiska myndigheterna hävdade att rapporten från Deutsche Bank Research (nedan kallad Deutsche Bank-rapporten) som kommissionen hänvisade till i skäl 161 beskriver en tidigare situation i Kina och inte kan ge en faktisk utgångspunkt för bedömning av den kinesiska banksektorn sju år senare. För det första har de kinesiska myndigheterna fel när de hävdar att rapporten utgör en grund för att bedöma situationen sju år senare. Rapporten är från 2007 och undersökningsperioden, som är den relevanta perioden för bedömningen av banksektorn i Kina för detta förfarande, inleddes 2011. Rapporten avser alltså en situation fyra år före den relevanta perioden. För det andra är Deutsche Bank-rapporten inte det enda dokument som kommissionen stödjer sig på i sina slutsatser utan endast en utgångspunkt för analysen av den kinesiska banksektorn och dess ägarstruktur. För det tredje stämmer de övriga uppgifter som kommissionen hänvisade till vid fastställandet av ägarstrukturen i den kinesiska banksektorn (rapporter och arbetsdokument från WTO, IMF och OECD) med Deutsche Bank-rapporten. I detta sammanhang måste det noteras att de kinesiska myndigheterna själva endast tillhandahöll ett minimum av den vid upprepade tillfällen begärda informationen i detta avseende, och på saklig grund aldrig ifrågasatte kommissionens slutsatser om det statliga ägandet i banksektorn och inflytandet över banksystemet.
(416)
De kinesiska myndigheterna ifrågasatte också kommissionens hänvisning till WTO:s handelspolitiska granskning av Kina från 2012 och anmärkte på att påståendet att det har skett få förändringar i marknadsstrukturen för Kinas banksektor angavs i förhållande till föregående granskningsperiod 2010. Kommissionen motsäger inte detta påstående. Faktum är att kommissionen i meddelandet om slutliga åtgärder hänvisade till WTO:s handelspolitiska granskningsrapporter från 2010 och 2012 i samma skäl 161 för att visa att mycket lite har förändrats under den tvåårsperioden. I 2010 års rapport konstateras att den höga graden av statligt ägande är ytterligare ett utmärkande drag för den kinesiska finanssektorn och i 2012 års rapport bekräftades att mycket lite förändrats i detta avseende. De kinesiska myndigheterna citerade också från 2012 års rapport och hävdade utifrån dessa citat att rapporten motsäger kommissionens bedömning i skäl 161 ovan. Detta påstående kunde inte godtas. Inget av citaten från rapporten som återges i de kinesiska myndigheternas kommentarer till det slutliga meddelandet av uppgifter strider mot eller ens ifrågasätter kommissionens bedömning i skäl 161.
(417)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionens slutsats i skäl 162 ovan saknar faktisk bevisning eftersom kommissionen (utöver Deutsche Bank-rapporten och WTO:s handelspolitiska granskningar som diskuterades i skälen ovan) endast hänvisar till rapporten från Världsbanken och OECD:s ekonomiska översikt osv. men inte ger någon välmotiverad och tillfredsställande förklaring som stöd för sina slutsatser. Detta påstående kunde inte godtas. I detta avseende noteras att i Världsbankens rapport konstateras bland annat att trots imponerande framsteg under de senaste tre decennierna när det gäller att reformera och öppna finanssektorn, är Kinas finansväsende fortfarande tillbakahållet och lider av stor strukturell obalans. Det nuvarande systemet, som kännetecknas av dominans från statsägda banker, starkt statligt inflytande och bibehållen kontroll av räntesatser, har varit mycket framgångsrikt när det gäller att mobilisera besparingar och fördela kapital till strategiska sektorer under Kinas ekonomiska introduktionsfas och samtidigt måste direkta och indirekta kontroller av finansinstitut lämna plats för marknadsbaserade principer. Detta skulle innebära en autonom centralbank med öppen marknadsverksamhet och räntesatser snarare än kredittak för att hantera likviditet. Affärsbanker skulle använda kommersiella principer och kreditvärdighetsanalys, snarare än att följa statliga signaler, för att styra utlåning. Vidare konstateras att staten på alla nivåer har varit nära involverad i finansinstitutens kommersiella verksamhet, antingen genom aktieinnehav eller genom indirekt påverkan, främst på grund av att den är starkt beroende av användningen av affärsbankskredit för politiska mål. I OECD:s ekonomiska översikt om Kina från 2010 beskrivs politiken hos People's Bank of China när det gäller lägsta utlåningsränta och högsta inlåningsränta som ett negativt incitament för bankerna för att bedöma risker på lämpligt sätt och som en kontraproduktiv åtgärd för konkurrensen i banksektorn. Syftet anges vara att garantera lönsamhet i den huvudsakligen statligt ägda banksektorn.
(418)
De kinesiska myndigheterna hävdade vidare att kommissionens konstaterande att People's Bank of China är involverad i och påverkar de statsägda affärsbankernas fastställande av räntesatser saknar korrekt resonemang och bevisning. Med hänsyn till detta hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen borde ha känt till att den nedre gränsen för utlåningsräntor hade avskaffats i juli 2013. Det ska först och främst påpekas att kommissionen inte analyserade situationen på bankmarknaden i Kina i juli 2013 eftersom det inte var relevant för denna undersökning. För det andra är påståendet att kommissionens konstaterande saknar korrekt resonemang och bevisning inte rätt. De relevanta cirkulären visar tydligt att People's Bank of China anger begränsningar för såväl utlånings- som inlåningsränta. För det tredje bekräftar även OECD:s ekonomiska översikt över Kina från 2010, som det hänvisas till i skäl 162 ovan, att sådana gränser finns.
(419)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen kände till att cirkulär, inbegripet dem från den 8 juni och den 8 juli 2012, skickats ut efter det att undersökningsresultaten från fallet bestruket finpapper på ett avgörande sätt ändrade räntepraxis för People's Bank of China. Detta är inte korrekt. Kommissionen kunde inte veta om eller exakt hur denna praxis ändrades eftersom de kinesiska myndigheterna vägrade att tillhandahålla dessa cirkulär. Även sammanfattningarna från webbplatserna för People's Bank of China, som lämnades under kontrollen men som de kinesiska myndigheterna felaktigt hävdar att kommissionen helt åsidosatt, bekräftar att sådana gränser fortfarande finns.
(420)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommission inte verkade basera sina undersökningsresultat på verkliga tillgängliga uppgifter, vilket motsäger den tidigare information som kommissionen hade, utan snarare ålade den kinesiska staten att bevisa att de omständigheter som påvisades i fallet som gällde stålprodukter belagda med organiskt material hade förändrats. Mot bakgrund av skälen 415-419 ovan är det uppenbart att detta påstående är felaktigt. Det finns inga tillgängliga uppgifter i ärendet som motsäger kommissionens konstateranden och resultaten grundas inte enbart på tidigare information utan på faktisk bevisning, på grundval av all information som var relevant för undersökningsperioden.
(421)
De kinesiska myndigheterna hävdade att de fyra punkter som kommissionen framhåller i skäl 166 ovan är felaktiga och att det saknas korrekt rättslig bedömning. De kinesiska myndigheterna hävdade att hänvisningen till artikel 34 i lagen om affärsbanker om att bankernas utlåningsverksamhet ska anpassas till den nationella ekonomins och den sociala utvecklingens behov och till andan i den statliga industripolitiken är helt neutral. Det är oklart vad de kinesiska myndigheterna avser med termen neutral men enligt planer, policydokument och lagar som citeras i skäl 102 ovan verkar utvecklingen av solcellsindustrin och dess finansiella och andra stöd ingå i behoven i den nationella ekonomin i Kina. Med tanke på det finansiella stöd som uppmuntras och uttrycks i dessa dokument är det tydligt att bankerna ska stödja de företag som tillhör solcellsindustrin. När det gäller slutsatsen att banker omfattas av rättsliga regler som tvingar dem att tillhandahålla stöd för att främja projekt, där kommissionen förlitar sig på ordalydelsen i statsrådets beslut nr 40, hävdade de kinesiska myndigheterna att slutsatsen är fullständigt missriktad eftersom det i beslutet inte fastställs eller anges att solenergiindustrin är ett främjat projekt. Detta påstående avvisas. I skäl 399 ovan framgår det tydligt att solenergiindustrin tillhör kategorin främjade industrier/projekt. De kinesiska myndigheterna gjorde ett liknande påstående om den kinesiska lagen om vetenskapliga och tekniska framsteg och kommissionens slutsats att lagen kräver att bankerna prioriterar utvecklingen av företag med ny och avancerad teknik och att de tillverkare som ingick i urvalet ingår i kategorin högteknologiska företag. Enligt de kinesiska myndigheterna gjorde kommissionen inte någon rättslig analys av huruvida solenergiindustrin för produktion av moduler och celler som beskrivs som högteknologisk omfattas av denna lagstiftning. Det är inte korrekt. Kommissionen gjorde en tydlig koppling mellan kategorin industrier med avancerad teknik och solenergiindustrin som producerar moduler och celler. Detta förklaras i detalj i skäl 402 ovan.
(422)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens uttalande om att den statliga inblandningen i den finansiella sektorn i Kina är betydande och fortlöpande inte grundas på faktiska bevis. De kinesiska myndigheterna invände mot bevisningen som kommissionen åberopade och hävdade att 2009 års IMF-rapport, som belyser bristen på avreglering av räntor, är irrelevant eftersom räntorna har avreglerats helt i Kina. Det är inte korrekt. Bevisning i fallet bekräftar att avregleringen av räntor i Kina inte har slutförts och detta bekräftades också av de tjänstemän på People's Bank of China som var närvarande under kontrollbesöket. Vad gäller 2010 års landsrapport från IMF som kommissionen hänvisar till, hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen helt åsidosatt IMF:s slutsatser om avregleringen av den finansiella sektorn. Det stämmer inte. Kommissionen bortsåg inte från några relevanta resultat i den här rapporten. IMF:s slutsatser som de kinesiska myndigheterna hänvisade till i sina synpunkter motsäger inte någon av kommissionens slutsatser om statlig inblandning i den finansiella sektorn i Kina och definitivt inte vad gäller det statliga ägandet eller policyn för utlånings- och inlåningsränta. Det faktum att rapporten fastslog att framsteg har gjorts under de senaste åren när det gäller utvecklingen mot ett mer marknadsbaserat finansiellt system i Kina, innebär inte att det uttryckligen sades att det finansiella systemet i Kina faktiskt är marknadsbaserat. Vad gäller OECD:s översikter som kommissionen hänvisar till hävdade de kinesiska myndigheterna att man, på grundval av en fras som utesluter att betydande framsteg har gjorts vad gäller avreglering av banksektorn, inte kan dra slutsatsen att bankerna inte agerar oberoende i Kina. När det gäller detta påstående ska det noteras att kommissionen aldrig drog någon slutsats på grundval av en fras utan, vilket framgår av ovanstående text, på grundval av flera dokument som sammanställts av oberoende internationella organisationer.
(423)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens analys om fastställande av offentligt organ är helt felaktig och att dess slutsats i skäl 168 ovan är oförenligt med WTO:s överprövningsorgans tolkning av begreppet offentligt organ i fallet om Förenta staternas slutliga antidumpnings- och utjämningstullar på vissa produkter från Kina. En exporterande tillverkare hävdade också att kommissionens resonemang om fastställande av offentligt organ är rättsligt felaktigt. De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen inte lyckats fastställa att de statsägda affärsbankerna har och utövar statliga befogenheter och att det inte är fastställt i) att funktionerna som de statsägda affärsbankerna har tilldelats är sådana som brukar utövas av en myndighet, dvs. verkligen är myndighetsfunktioner, ii) vilka gemensamma drag de statsägda affärsbankerna delar med myndigheterna förutom aktieinnehavet, vilket inte heller har fastställts för alla statsägda affärsbanker och iii) att alla statsägda affärsbanker har de statliga befogenheter som krävs eller har befogenhet att utöva de statliga funktionerna i fråga. Dessa påståenden måste avvisas. Kommissionen hänvisar till sin analys av denna fråga i skälen 158-167. Utlåning nämns som en offentlig funktion i definitionen av en subvention i grundförordningen i artikel 3.1 a i. I den här undersökningen instrueras de statsägda affärsbankerna i krav, planer och andra policydokument att främja vissa sektorer, däribland solcellsindustrin. På grundval av tillgängliga uppgifter drogs också slutsatsen att bankerna i Kina i avsevärd grad är statsägda och att staten utövar betydande kontroll över de statsägda affärsbankerna. Eftersom de kinesiska myndigheterna inte tillhandahöll de begärda uppgifterna om statligt ägande för alla statsägda affärsbanker i Kina, grundade kommissionen sina slutsatser på tillgängliga uppgifter. Därför drar kommissionen slutsatsen att de statsägda affärsbankerna agerar som statens förlängda arm och utför offentliga funktioner genom att genomföra myndigheternas policy om förmånslån till vissa sektorer.
(424)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte lyckats fastställa styrning eller uppdrag till privata banker i Kina och i synnerhet att kommissionen inte har fastställt att de kinesiska myndigheterna gav en uttrycklig och positiv delegering, order, ansvar eller befogenhet till de privata bankerna och till de statsägda affärsbankerna om att tillhandahålla förmånliga lån. Kommissionen håller inte med om detta påstående. Som förklarades i skälen 170-173 finns det en statlig politik i Kina att tillhandahålla förmånliga lån som stöd till solcellsindustrin. Privata banker är skyldiga att genomföra den statliga policyn. De kinesiska myndigheterna ålägger i lagen om affärsbanker de kinesiska bankerna att bedriva sin utlåningsverksamhet efter behoven i den nationella ekonomin och sociala utvecklingen och i överenstämmelse med den statliga industripolitiken. Dessa behov och den statliga industripolitiken är bland annat fastställda i olika planer och policydokument, och tillhandahållandet av förmånlig finansiering till vissa industrier, inbegripet solcellsindustrin, är ett av dem. De kinesiska myndigheterna hävdade också att den relevanta artikeln i lagen om affärsbanker har klippts ut ur sitt sammanhang och att den inte uttryckligen påvisar någon delegering eller order, ansvarstilldelning eller myndighetsutövning från de kinesiska myndigheterna till någon affärsbank. Kommissionen håller inte med om att artikel 34 har tagits ut ur sitt sammanhang, vilket redan har förklarats i skäl 390 ovan och anser att dess ordalydelse är en tydlig rättsligt bindande instruktion till alla banker i Kina. Kommissionen instämmer inte heller i de kinesiska myndigheternas påstående att de dokument som föreskriver förmånslån till solcellsindustrin och som avses i skäl 102 utgör en otillräcklig rättslig grund. Detta förklaras i detalj i skälen 399-403 ovan.
(425)
En exporterande tillverkare hävdade att kommissionen inte hade påvisat att utlandsägda banker i Kina får uppdrag eller direktiv av de kinesiska myndigheterna. Detta påstående måste avvisas. Kommission påvisade att alla privatägda banker i Kina får uppdrag eller direktiv (bland annat skälen 169-172 och 424 ovan) och banker med utländskt ägarskap tillhör denna kategori.
(426)
När det gäller fastställandet av uppdrag och styrning hävdade de kinesiska myndigheterna också att kommissionen hade dragit slutsatser på grundval av kreditriskbedömningen som en bank lämnat för en utvald exportör, och tillämpat dem på alla banker i Kina och därmed använt ofördelaktiga slutledningar i detta avseende. Det ska noteras att de kinesiska myndigheterna liksom bankerna vägrade att tillhandahålla några andra kreditriskbedömningar för andra exporterande tillverkare som ingick i urvalet. Eftersom kommissionen var tvungen att använda tillgängliga uppgifter i detta avseende och kreditriskbedömningen som nämndes ovan är bästa tillgängliga uppgifter, grundade kommissionen delvis sina slutsatser på detta dokument. Det upprepas dock att slutsatserna drogs på grundval av tillgängliga uppgifter och inte på ofördelaktiga slutledningar.
(427)
De kinesiska myndigheterna invände mot kommissionens bedömning av snedvridningen av den kinesiska finansmarknaden eftersom den är rättsligt bristfällig. De kinesiska myndigheterna hävdade att det gällande undersökningsperioden inte finns några bevis för att de statsägda affärsbankerna står för två tredjedelar av den kinesiska finansmarknaden. Kommissionen håller inte med om detta. I brist på uppgifter om ägarförhållandena inom banksektorn, vilket vid upprepade tillfällen begärdes men inte lämnades av de kinesiska myndigheterna, tillämpade kommissionen tillgängliga uppgifter. Kommissionen hänvisade i detta avseende till Deutsche Bank-rapporten där det sägs att de statsägda affärsbankerna står för mer än två tredjedelar av den kinesiska finansmarknaden. Detta styrks ytterligare i dokument från WTO, IMF, OECD och Världsbanken som bekräftar att den statliga närvaron i den kinesiska banksektorn inte hade förändrats i betydande grad under undersökningsperioden. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionens uttalande om utlåningsräntor, att bankerna måste stanna inom de gränser som People's Bank of China fastställer, är felaktigt eftersom en nedre gräns för utlåningsräntan helt har avskaffats. Det är inte korrekt. Det är sant att de kinesiska myndigheterna i sina synpunkter hävdade att nedre gränsen för utlåningsräntor hade avskaffats i juli 2013, men det är mer än ett år efter undersökningsperiodens slut. Det är också korrekt att säga att de övre gränserna för utlåningsräntan fortfarande gäller. Därför är kommissionens slutsatser korrekta om att bankerna inte har full frihet att bestämma villkoren för lånen, åtminstone när det gäller undersökningsperioden, och det styrks av bevisning i ärendet. De kinesiska myndigheterna har också ifrågasatt kommissionens slutsatser i skälen 183-188 eftersom de ansett att flera planer, policydokument och lagar som åberopats av kommissionen inte var relevanta. Kommissionen håller inte med om detta påstående och hänvisar till skälen 399-403 ovan, där det förklaras varför dessa dokument är relevanta för resultatet.
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionens slutsats om att vissa banker fick tillgång till utländska valutareserver är felaktig eftersom det i den bevisning som kommissionen hänvisade till endast var Exim Bank och China Development Bank som nämndes, och det förklarades att de lån som härstammar från dessa reserver endast ges till statsägda företag. Kommissionen håller inte med. Bevisningen pekar bara på att när detta program inleddes var det till en början tillgängligt endast för de politiska bankerna som China Development Bank och Exim Bank, men det nämns också ett större lån till Bank of China, vilket tyder på att den ursprungliga begränsningen har tagits bort. Även påståendet att bevisningen klart och tydligt visar att lån endast ges till statsägda företag som Sinopec, är felaktigt. Det uppgavs i själva verket att större statligt ägda företag förmånsbehandlas, men visar inte att sådana lån begränsas till dem. Under alla omständigheter och med tanke på storleken på Exim Bank och China Development Bank och deras inflytande på den finansiella marknaden i Kina, skulle det, även om programmet var begränsat till dem, innebära en betydande snedvridning av finansmarknaden i sin helhet.
(428)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte har fastställt selektivitet i fråga om förmånslån, och att dess selektivitetsanalys juridiskt sett är inkonsekvent eftersom den inte fastställer om beslut nr 40 avser projekt eller industrier. Det faktum att det extremt omfattande utbudet av ekonomiska sektorer och industrier omfattas av beslut nr 40, innebär enligt de kinesiska myndigheterna inte uttryckligen att dokumentet begränsar tillgången till den påstådda subventionen till vissa företag, vilket måste fastställas enligt WTO:s rättspraxis. Kommissionen håller inte med om detta påstående. När det gäller främjade projekt erinras det om att dessa projekt endast omfattar vissa verksamheter inom ett begränsat antal sektorer. Det innebär att denna kategorisering, som endast omfattar en undergrupp av företag i Kina, följaktligen inte kan anses vara av allmän karaktär och icke-selektiv. Kommissionen ansåg att detta var den naturligaste tolkningen i brist på förklaringar (och bestyrkande handlingar) av hur de kinesiska myndigheterna exakt använder begreppet solcellsindustri, t.ex. i förhållande till beslut nr 40 och den vägledande katalogen över industriell omstrukturering. Såsom förklarades i skäl 102 ovan tillhör också solcellsindustrin kategorin strategiska industrier enligt definitionen i den tolfte femårsplanen och har därför tillgång till förmånlig finansiering, vilket klart framgår av citaten från olika planerings- och policydokument och lagar i samma skäl.
(429)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte har fastställt att det handlar om en förmån när det gäller förmånslån, eftersom användningen av ett externt referensvärde för att fastställa förmånen inte styrktes av kommissionens undersökningsresultat. Enligt de kinesiska myndigheterna har kommissionen ingen grund för att tillämpa betyget BB (Non-investment grade) eftersom den inte kunde belägga att betyget BB troligen är mindre snedvridet än andra kreditbetyg och att dess tillämpning återspeglar de otillåtna ofördelaktiga slutledningar som dragits i strid med artikel 12.7 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Detta påstående måste avvisas. Med tanke på snedvridningarna och bristen på rimlig bedömning av kreditvärdighet och risk för de exporterande tillverkarna i urvalet från de utlånande bankernas sida, kunde kommissionen inte ha tagit kreditvärderingen (om en sådan över huvud taget fanns) för de enskilda exporterande tillverkarna för vad den uppgavs vara. BB-betyget är i detta fall inte en ofördelaktig slutledning och inte heller ogynnsamt för de exporterande tillverkarna, eftersom det är det bästa betyget på marknaden som inte gäller investeringar.
(430)
Klaganden hävdade att kommissionen borde ha använt ett mindre gynnsamt kreditbetyg än BB som referensvärde för vissa exporterande tillverkare som befann sig i en ytterst dålig ekonomisk situation. Av de skäl som förklarades i skäl 429 ovan, ansåg kommissionen att BB-betyget i lämplig grad återspeglade den ekonomiska situationen under undersökningsperioden för de exporterande tillverkarna som ingick i urvalet.
(431)
Klaganden begärde också att kommissionen skulle redovisa beräkningen av påslag för lån i kinesisk valuta. Kommissionen förklarade metoden i punkt 169 i meddelandet om slutgiltiga åtgärder (återgavs i skäl 198 ovan). I linje med metoden som användes vid förfarandena bestruket finpapper och stålprodukter belagda med organiskt material justerade kommissionen de kinesiska räntorna genom att lägga till räntedifferensen mellan de högst värderade obligationerna och obligationerna med betyget BB som såldes på marknaden under undersökningsperioden.
(432)
En exporterande tillverkare hävdade att kommission för att fastställa förmånen av förmånslån skulle jämföra utlåningsräntorna för främjade industrier med dem i icke-främjade industrier. Mot bakgrund av kommissionens analys av finansmarknaden (skälen 181-185) måste detta påstående avvisas. Med hänsyn till de etablerade snedvridningarna bedöms räntorna på den kinesiska finansmarknaden som otillförlitliga.
(433)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att för lån i euro och US-dollar bör kommissionen inte använda ett externt referensvärde eftersom en av de viktigaste delarna som kommissionen grundat sin snedvridningsanalys på, nämligen People's Bank of Chinas begränsningar av räntesatser, inte finns för sådana lån. Detta påstående måste avvisas. Bankens begränsningar av räntesatser är bara en av de viktiga delar som kommissionen använde i sin analys av den kinesiska finansmarknaden. Såsom förklaras i skälen 180-185 ovan finns det ett antal andra snedvridningar som i sig motiverade användningen av ett externt referensvärde, även för lån i euro och US-dollar.
(434)
Flera exportörer och de kinesiska myndigheterna hävdar att avtalen mellan exportörer och vissa statligt ägda banker (nedan kallade avtalen) inte motsvarar kreditramar och inte utgör ett finansiellt bidrag eftersom de inte innehåller någon förpliktelse eller något åtagande för banken att bevilja framtida finansiering under särskilda villkor. De hänvisar också till slutsatserna från EC-Aircraft-panelen där det hävdades att blotta möjligheten att staten kan överföra medel enligt ett förbestämt villkor inte är tillräckligt för att påvisa att det föreligger ett finansiellt bidrag. De noterade panelens uttalande om att avtalet i sig ska begäras och kan ge mottagaren en förmån som är separat och oberoende från den förmån som kan komma vid en eventuell framtida överföring av medel.
(435)
Mot bakgrund av resultaten från EC-Aircraft-panelen noterar kommissionen att sådana slutsatser inte är uttömmande med tanke på kreditramarnas omfattning och andra liknande överenskommelser och binder inte kommissionens tolkning av grundförordningen i det här fallet. Kommissionen har dock inte några invändningar mot panelens slutsatser, utan mot hur de kinesiska myndigheterna tillämpar dessa slutsatser i den aktuella undersökningen. Avtalen innebär normalt att den statsägda banken kan låna ut upp till så mycket pengar som begärs, ibland i kombination med förbättringar av det berörda företagets resultat. Å ena sidan kan texten i avtalen innehålla textmässigt mindre uttryckliga eller automatiska skyldigheter vad gäller villkoren för framtida utlåning än de som innehåller vissa typer av kreditramar. De kompletteras ibland med separata lån eller kreditavtal. Det har dock noterats att lånen enligt dessa avtal brukar ges på mycket lika, för att inte säga identiska, villkor. Å andra sidan innehåller avtalen ett antal bestämmelser som går långt utöver de normala för kreditramsavtal och som leder till en garanterad stödmekanism från banken i fråga. Kommissionen anser att i detta fall är de skriftliga bestämmelserna i avtalen inte nödvändigtvis avgörande, eftersom skyldigheter eller åtaganden att överföra medel kan uttryckas i skriftlig eller muntlig form och deras förekomst bör fastställas på grundval av alla dokumenterade uppgifter.
(436)
På grundval av detta kan den exakta typen av åtaganden eller skyldigheter för de statsägda bankerna enligt avtalen bero på följande:
a)
Texten i avtalet: Kommissionen noterar att bestämmelserna i de mest betydande avtalen som rör stora statsägda banker och framför allt exporterande tillverkare i stort sett liknar varandra. Avtalen utgör en nära koppling mellan banken och exportören vad gäller överföring av medel. De möjliggör överföring av de pengarna som krävs, ibland på vissa villkor som rör resultat och kreditbetyg. Avtalen ger företaget rätt till gynnsam behandling vid ansökan om lån jämfört med företag som inte har ingått sådana avtal. Vissa av beloppen för eventuell finansiering är enorma jämfört med företagens årsomsättning. De krediter som exportörerna i urvalet beviljades stod för mer än tre gånger deras årsomsättning Vidare föreskrivs i avtalen att banken ska ge starkt stöd till utvecklingen av företaget i fråga. Det finns hänvisningar till ett långsiktigt stabilt strategiskt partnerskap mellan banken och företaget, till att banken ska ge prioritet åt företagets främsta byggprojekt, erbjuda långsiktigt stabilt ekonomiskt stöd till företaget vad gäller dess förvärv av tillgångar och omorganisation, grundläggande utbildning av varje affärsenhet, tekniska förbättringsprojekt, Go Global-projekt och annan verksamhet och hjälpa företaget att formulera en utvecklingsplan på medellång och lång sikt med hjälp av dess yrkesmässiga fördelar, institutionella fördelar och resultatmässiga fördelar. I avtalen nämns också att de överensstämmer med den nationella makroekonomiska och industriella policyn. Därför verkar det vara så att det strategiska stödet till företaget i kombination med den gynnsamma behandlingen genom avtalen gör det ytterst troligt att företaget automatiskt får rätt till lån via avtalen.
b)
Långivarnas karaktär och mål: Långivarna är statsägda banker som har befunnits vara offentliga organ eller andra banker som har befunnits få uppdrag och direktiv av staten och därför agerar som myndigheternas förlängda arm. De har också visat sig ge lån till klart under marknadspriset. Exempelvis refererar vissa avtal till bankens finansieringsfördel och dess stöd för industrier med ny och avancerad teknik och med prioritering av utvecklingen med hjälp av statliga förmåner.
c)
Statens inställning till låntagaren: Låntagarna tillhör de strategiska tillväxtindustrierna, vilket har visats i skäl 102 ovan.
d)
Statens samarbetsvilja vid undersökningen: De som erbjuder kreditramar (statligt ägda banker och banker som får uppdrag och direktiv från staten) har underlåtit att samarbeta fullt ut i undersökningen och resultaten beträffande dem har därför grundats på tillgängliga uppgifter.
e)
Marknadens uppfattning om avtalen: Företag tycks uppskatta avtalen som bevis på att de har statens stöd bakom sig och de meddelar offentligt när de slutit sådana avtal för att ge en positiv signal till marknaden och tänkbara investerare. Till exempel sände Yingli Solar den 9 juli 2010 ut ett pressmeddelande om ett strategiskt samarbetsavtal med China Development Bank, enligt vilket China Development Bank förväntas bevilja kreditgarantier till ett sammanlagt belopp av högst 36 miljoner yuan renminbin som stöd till Yingli Group och dess dotterbolag. Finansdirektören för Yingli sa att avtalet lyfter de båda parternas samarbete till en ny nivå, som de tror ska ge dem möjlighet att stärka sin ledande position inom solcellsindustrin. Jinko Solar betecknade den 26 januari 2011 en kredit på 50 miljarder yuan renminbin från Bank of China som ett strategiskt samarbetsavtal som ytterligare kan stärka deras position som en ledande tillverkare av solenergiprodukter. Vidare sades det i pressmeddelandet att med det långsiktiga ekonomiska stödet från Bank of China är de säkra på att de kommer att få utmärkta resultat under 2011 och även att de kommer att kunna nå sina långsiktiga tillväxtmål. Den 14 april 2010 rapporterades att Trina Solar hade för avsikt att använda kreditavtalet på 4,4 miljarder US-dollar med China Development Bank för marknadsexpansion. Dessa tillkännagivanden tyder på att de berörda exporterande tillverkarna ser avtalen som en etablerad finansieringskälla snarare än en osäker sådan.
f)
Tillämpning av avtalen: De exporterande tillverkarna har fått många enskilda lån, vilket innebär att avtalen leder till en faktisk överföring av medel.
(437)
På grundval av all bevisning kan slutsatsen dras att avtalen erbjuds av bankerna som en del av en statlig strategi för att främja solcellsindustrin och de anses vara av stort värde av de berörda exportörerna, oavsett om några medel faktiskt överförs. Detta strider mot parternas argument att de i praktiken inte har något värde. Även om avtalen har karaktären av normala kreditramar, sträcker de sig utanför villkoren för normala krediter och är strategiska partnerskap mellan offentliga organ och företag när det gäller att fullfölja regeringens politik. I detta avseende fungerar de som ett instrument för statligt stöd/garanti, vilket förbättrar marknadsställningen för de berörda exportörerna och gör det möjligt för dem att utöka sin kapacitet och sin produktion i vissheten om att de kommer att få den finansiering som krävs. Utan ett sådant stöd/garanti skulle marknaden uppenbarligen uppfatta det som att exportörerna befann i en svagare ställning. Följaktligen är stöden berättigade som en potentiell överföring av medel eller som tillhandahållande av finansiella tjänster. En sådan värdefull garanti skulle ha ett visst värde på marknaden och åtminstone innebära att en betydande avgift skulle betalas. Mot bakgrund av detta medför avtalen också en förmån som, vilket anges i EC-aircraft-panelen, är separat och oberoende av den förmån som kan komma av en eventuell framtida överföring av medel, på grund av bland annat statens potentiella betalningsskyldighet. De är mer än bara ett vagt löfte om att ge billig finansiering (99) och gör att mottagarna klarar sig bättre än de skulle gjort utan avtalet.
(438)
När det gäller förmånens storlek har den fastställts på grundval av de avgifter som tas ut för den kredit som en av de exporterande tillverkare som ingick i urvalet har fått. Denna kreditram beviljades av en bank vars huvudkontor är etablerat i en annan finansiell jurisdiktion än Kina, och den uppvisar alla delar som förekommer i kommersiella kreditramar som är tillgängliga på de internationella finansmarknaderna och i andra avtal inom den kommersiella sektorn. Det bör även påpekas att denna kreditram i sina villkor inte skiljer sig väsentligt från övriga kommersiella kreditramar som erhållits av de exporterande tillverkare som ingick i urvalet och där avgifter tas ut, inbegripet dem från utländska banker. Mot bakgrund av ovanstående analys är detta ett försiktigt referensvärde eftersom det finns belägg för att avtalen i realiteten är mer värdefulla för företagen som en fristående åtgärd än som en standardkredit. Kommissionen ansåg emellertid att den begärda avgiften skulle vara rimlig att använda som referensvärde för de avgifter som skulle ha betalats enligt avtalen.
(439)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att de banker som genomförde avtalen med exportörerna i urvalet inte är offentliga organ och inte heller fått i uppdrag av staten att göra detta. Detta påstående måste avvisas. De berörda bankerna var samma banker som tillhandahöll förmånlig finansiering och i skälen 159-168 och 169-180 ovan gav kommissionen en detaljerad förklaring till varför de är offentliga organ och/eller varför de får uppdrag eller direktiv av de kinesiska myndigheterna.
(440)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens påstående att bankerna under normala marknadsförhållanden tar ut betydande avgifter på garantiåtaganden och administrativa avgifter för kreditramar saknar grund, eftersom sådana avgifter endast tillämpas på bindande kreditlöften. Detta påstående måste avvisas. Så som anges i ovanstående skäl skiljer sig kreditramen som används som referensvärde inte väsentligt vad gäller villkoren från övriga kommersiella lån som de exporterande tillverkare som ingick i urvalet har fått, inbegripet från banker utanför Kina. Dessutom verkar en av de banker som ingått flera sådana avtal med utvalda exporterande tillverkare ta ut liknande avgifter från sina kunder utomlands (100).
(441)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte har lämnat bevis som stöd för sitt påstående att statens tillhandahållande av kreditramar (dvs. avtalen) är en del av förmånliga lån. Det är inte korrekt. Tillhandahållande av kreditramar är standarddelen i finansieringen från bankerna till företag och avtalen är åtskilda, distinkta åtgärder som ingår i förmånslånen. Som anges i skäl 102 föreskriver de kinesiska myndigheterna, i ett antal planeringsdokument, policydokument och lagar, regler för den förmånliga finansieringen till solcellsindustrin. Dessutom har ett stort antal lån beviljats enligt dessa avtal, vilket tydligt visar att de ingår i den förmånliga finansieringen av solcellsindustrin.
(442)
En exporterande tillverkare hävdade att tillhandahållandet av kreditramar inte är någon särskild subvention. Detta påstående måste avvisas. Som förklarades i skäl 441 ovan ingår tillhandahållandet av keditramar i förmånslånen och därför gäller selektivitetsanalysen i skälen 191, 192, 209 och 428 ovan också för tillhandahållandet av kreditramar.
(443)
Enligt klaganden borde kommissionen ha fastställt en subventionsmarginal för användning av exportkredit, eftersom Exim Bank vägrade att samarbeta. Kommissionen borde ha använt informationen i klagomålet och resultaten från Förenta staternas handelsdepartement i det liknande solcellsfallet. Detta påstående kunde inte godtas. Kommissionen undersökte påståendena i klagomålet men hittade inga bevis för att de exporterande tillverkarna i urvalet hade fått sådana förmåner under undersökningsperioden. Det noteras att undersökningsperioderna för USA-ärendet och för det aktuella fallet var olika.
3.5.3. Synpunkter från parterna om exportkreditgaranti och försäkring för miljövänlig teknik
(444)
Med beaktande av de handlingar som kommissionen begärde vid kontrollbesöket enligt vad som anges i skälen 220 och 221, hävdade de kinesiska myndigheterna att det inte har klargjorts när plan 840 beställdes, att de finansiella rapporterna för Sinosure från 2012 inte var tillgängliga vid kontrolltillfället, att information om de företag som ingick i urvalet var konfidentiell och att under alla omständigheter förvarades de relevanta kontrakten inte på Sinosures huvudkontor. Kommissionen hänvisar till sina förklaringar i skälen 219, 220 och 223 där dessa argument behandlas När det gäller plan 840 tillägger kommissionen att den begärde alla relevanta dokument rörande Sinosures verksamhet och det påstådda subventionsprogrammet som omfattar exportörerna i urvalet, och att denna plan 840 definitivt är relevant för dess slutsatser, tillsammans med all övrig dokumentation som anges i skäl 236 och som också understöds av förklaringarna i skäl 232. När det gäller de finansiella rapporterna för Sinosure 2012, bad kommissionen om den preliminära redovisningen, om 2012 års finansiella rapporter inte var klara, men Sinosure vägrade att lämna någon preliminär redovisning för 2012.
(445)
De kinesiska myndigheterna hävdade också att det inte finns några rättsliga eller konkreta belägg för att styrka slutsatsen att solcellsindustrin är en strategisk industri, och att detta skulle vara resultatet av ett antagande. Kommissionen hänvisar till förklaringen i skäl 231 och påminner om att de kinesiska myndigheterna uttryckligen bekräftade denna punkt under kontrollbesöket. Med beaktande av liknande påståenden rörande plan 840, plan 421 och åtgärder för att stödja strategiska tillväxtindustrier och för påståendet att planerna inte skulle vara rättsligt bindande, hänvisar kommissionen till förklaringar i skälen 232-234. Den noterar vidare att de kinesiska myndigheterna har underlåtit att lämna in dessa handlingar och diskutera dem med kommissionen, och att det inte finns några dokumenterade belägg för att kommissionens slutsatser inte är korrekta.
(446)
De kinesiska myndigheterna och en exportör påstår att de rabatter och bidrag för betalning av exportkreditförsäkringspremien som beviljades av de lokala myndigheterna olagligen har jämnats ut, eftersom det inte har fastställts att de utgör subventioner i den mening som avses i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. Kommissionen hänvisar till sin analys av undersökningsresultaten och i synnerhet till skälen 239 och 247. Kommissionen noterar vidare att rabatterna och bidragen oupplösligt hör ihop med exportkreditförsäkringsprogrammet eftersom återbetalningen är en följd av premiebetalningen till Sinosure enligt det övergripande exportkreditförsäkringsprogrammet. Sist men inte minst omfattas dessa rabatter också av tillkännagivande [2004] nr 368 som utfärdades gemensamt av det kinesiska handelsministeriet och Sinosure och där det föreskrivs att de regionala och lokala myndigheterna tillsammans ska satsa ännu mer för att genomföra ytterligare stödåtgärder för de produkter som ingår i registret och för företag med ny och avancerad teknik vad gäller exportkreditförsäkring.
(447)
De kinesiska myndigheterna ifrågasatte också slutsatserna för punkt j i bilaga 1 till WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder att Sinosures kortfristiga exportkreditförsäkringsprogram drevs med premier som var otillräckliga för att täcka de långsiktiga kostnaderna och förlusterna av programmet. Till stöd för detta citerar de kinesiska myndigheterna rättspraxis i WTO-panelens slutsats i tvisten Förenta staterna-Upland Cotton och lägger fram förklaringar utifrån olika siffror och argument i Sinosures årsrapporter. De kinesiska myndigheterna ifrågasätter också kommissionens hänvisning till artikel 11 i Sinosures stadgar och till artikeln från advokatbyrån Stewart Law. Kommissionen upprepar alla argument som anförs i skälen 242-245 och påminner om att dess slutsatser, på grund av det bristande samarbetet från de kinesiska myndigheterna, grundar sig på bästa tillgängliga bevis i handlingarna, vilket hindrade kommissionen från att få de relevanta uppgifter som den hade bett om. För sina slutsatser granskade kommissionen ett antal uppgifter och bevis i ärendet, bl.a. Sinosures stadgar och artikeln från advokatbyrån Stewart Law. Kommissionen anser att även om ingen av dessa delar är avgörande i sig, är de och alla andra faktorer relevanta för beslutet. När det gäller rättspraxis för tvisten mellan Förenta staterna och Upland Cotton har kommissionen tagit full hänsyn till den i sina avgöranden och de kinesiska myndigheternas citat från denna är verkligen mycket relevanta.
(448)
De kinesiska myndigheterna ifrågasätter kommissionens analys i skäl 245 och lägger fram en tabell med uppgifter om resultaträkningen i årsrapporterna för åren 2006-2011 för Sinosure. De drar slutsatsen att det är uppenbart att de mottagna premierna översteg driftskostnaderna för programmet. För det första noterar kommissionen att den tabell som de kinesiska myndigheterna lämnat inte innehåller summan för de provisioner som Sinosure betalat utan endast driftskostnaderna. För det andra visar siffrorna ovedersägligen att under varje enskilt år från 2006 till 2011, med undantag för 2010, är beloppen för nettopremien aldrig högre än nettoersättningar plus driftskostnader, även om man bortser från de provisionsbetalningar som de kinesiska myndigheterna har utelämnat. Detta omfattar år 2011, som delvis täcker undersökningsperioden, och förlusten är vissa år betydande (t.ex. 2008). För det tredje noterar kommissionen att för 2010 har de kinesiska myndigheterna angett en oproportionerligt låg summa nettoersättningar (de betalda premierna uppges vara 20 gånger högre än betalda ersättningar), vilket inte framgår av årsrapporten från 2010. Detta belopp som de kinesiska myndigheterna har rapporterat för år 2010 grundar sig på omfattande justeringar i efterhand för indrivning av fordringar och förändringar i reserver för utestående fordringar som endast tas upp i årsrapporten för 2011 med hänvisning till år 2010. Dessa justeringar verkar vara ovanliga och onormala och återspeglas endast i rapporten för följande år. Kommissionen noterar också att för 2011 har de kinesiska myndigheterna i stället rapporterat beloppen i 2011 års årsrapport. Kommissionen finner det svårt att förena senare justeringar med den faktiska situationen, i synnerhet med tanke på det bristande samarbetet och de senare förklaringarna från de kinesiska myndigheterna och Sinosure i samband med undersökningen.
Enligt tvisten mellan Förenta staterna och Upland Cotton som de kinesiska myndigheterna själva nämnde, syftar hänvisningen till långfristig under punkt j till en period som är tillräckligt lång för att en objektiv granskning och därmed en grundlig bedömning av programmet ska kunna göras, vilket förhindrar att man lägger för stor vikt vid någon unik eller avvikande företeelse en viss dag eller månad eller ett visst kvartal, halvår, år eller någon annan speciell tidsperiod. Kommissionen anser att tidsperioden 2006-2011 är tillräckligt lång, och Sinosure har haft ett underskott varje år under denna period. Situationen för 2010 ska antingen anses unik eller avvikande om man tar hänsyn till de justerade siffrorna i 2011 års rapport och därmed av begränsad betydelse, eller också ska de ordinarie ojusterade siffrorna i årsrapporten för 2010 anses som relevanta, vilket visar att resultatet ligger strax över nollresultatet. Med tanke på de stora förlusterna övriga år bekräftar detta kommissionens slutsatser att Sinosure sammantaget befann sig i en position med långvariga underskott under perioden 2006-2011. Även om uppgifter från 2010 beaktades som representativa, kvarstår faktum att Sinosure hade underskott under fem av de sex åren mellan 2006 och 2011. Övriga tabeller och siffror som de kinesiska myndigheterna lämnat och som ifrågasätter kommissionens slutsatser beträffande punkt j i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, stämmer inte överens med annan dokumenterad information i handlingarna och/eller har inte kunnat kontrolleras. Under alla omständigheter kan de inte själva påvisa att Sinosure kunde täcka sina kostnader för sina kortsiktiga exportkreditförsäkringsprogram under perioden 2006-2011.
(449)
Precis som med referensvärdet för beräkning av förmånen anser den kinesiska regeringen att det är oförenligt med WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder att ha ett referensvärde utanför landet, men de anför inte något argument till stöd för detta påstående. Kommissionen hänvisar till sin förklaring i skäl 245.
(450)
De kinesiska myndigheterna och en av de samarbetande exportörerna i urvalet ifrågasatte det referensvärde som användes eftersom kommission inte hade motiverat varför i) den första premieberäkningen grundas på uppgifter från US Exim Bank, ii) den har använt Italien som importerande land och inte Tyskland, som är den främsta importmarknaden för den berörda produkten, iii) den har använt en tidsperiod på 120 dagar och inte 60 dagar eller kortare, iv) den inte har använt premieberäkningen för direktexporter utan istället för Financial Institution Buyer Credit (FIBC) exportförsäkring. När det gäller i) hänvisar kommissionen till skäl 253. När det gäller ii) anser kommissionen att Italien uppvisar bäst balans mellan EU-landet med lägst risk och EU-länder med betydligt högre risk och därmed betalda premier, som också är marknader för den berörda produkten. När det gäller iii) anser kommissionen att i avsaknad av en särskild simulering på en period av 90 dagar som är tillgänglig på Exim Banks webbplats är en period på 120 dagar den lämpligaste för att framställa försäljningsvillkoren under undersökningsperioden. När det gäller iv) kunde kommissionen inte få en simulering för beräkningen av premien för direktexport och anser att detta referensvärde återspeglar den allmänna risksituationen i inköpslandet.
(451)
En av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet säger sig ha köpt exportkreditförsäkring för vissa delar av sin export, men har betalat ordinarie försäkringspremier och omfattades inte av programmet Green Express eller någon annan av de förmånsbehandlingar som klaganden anfört. I brist på bevis som styrker detta påstående hänvisar kommissionen till sina slutsatser om detta program i avsnitt 3.4.1.4 i denna förordning. När det gäller Green Express hänvisar kommissionen till sina slutsatser i skäl 240 och noterar att detta utgör en särskild aspekt av Sinosures kortfristiga kreditförsäkringsprogram och att kommissionens slutsatser inte är begränsade till denna aspekt utan till programmet som helhet.
3.5.4. Golden Sun Demonstration-programmet
(452)
De kinesiska myndigheterna hävdar vidare att detta program beviljar bidrag för solcellsindustrin snarare än för tillverkare/exportörer av den berörda produkten och att relevanta kriterier i lagstiftningen inte avser tillverkare av moduler och celler. I detta avseende hävdar de kinesiska myndigheterna att de har lämnat rätt dokumentation om programmet och att de till och med samordnade det med företagen i urvalet för att bevisa denna punkt. Tre samarbetsvilliga exportörer i urvalet hävdar att detta är en subvention till användaren och att det inte medför någon förmån för den berörda produkten, och därför inte är utjämningsbar i den mening som avses i artiklarna 1.1 och 3.2 i grundförordningen, artikel VI:3 GATT 1994 och artikel 19.1 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. De här exportörerna hänvisar till EU-beslutet i fallet Biodiesel från Förenta staterna (skäl 97 i kommissionens förordning (EG) nr 194/2009, EUT L 67 av den 12 mars 2009, s. 50 och WTO:s rättspraxis i tvisten om blystänger (punkterna 6.50, 6.53, 6.56 och 6.57 i panelrapporten, United States - Imposition of Countervailing Duties on Certain Hot-Rolled Lead and Bismuth Carbon Steel Products Originating in the United Kingdom), tvisten om åtgärder för export av civil luftfart (punkt 9.112 i panelrapporten, Canada - Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft ), tvisten om exportfinansieringsprogram för luftfart (punkt 7.24 i panelrapporten, Brazil - Export Financing Programme for Aircraft) och tvisten om åtgärder för export av civil luftfart (punkterna 157 och 159 i rapporten från WTO:s överprövningsorgan, Canada - Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft).
(453)
Kommissionen hänvisar till sina slutsatser i undersökningen och särskilt till skälen 243-246 i denna förordning som ger utförliga förklaringar av ovanstående argument och bekräftar att beslutet är förenligt med relevanta bestämmelser och med den rättspraxis som de kinesiska myndigheterna och de samarbetande exportörerna som ingick i urvalet åberopar. Kommissionen upprepar att bidragen i programmet är direkt kopplade till den berörda produkten eftersom de stödberättigade solcellssystemen specifikt omfattar tillhandahållande av moduler och celler som en betydande del av projekten, och därför är kopplingen mellan den erhållna förmånen från staten och den berörda produkten direkt och oupplöslig. Som redan har angivits, särskilt i skäl 244 och 245, har undersökningen bekräftat att direkta utbetalningar har gjorts av den kinesiska staten till många samarbetsvilliga exportörer i urvalet (dvs. syftet med att installera solpaneler för att alstra energi för egen förbrukning, inbegripet i tillverkningsprocessen för den berörda produkten) med hjälp av bland annat deras egna tillverkade solmoduler och solceller. Det har också fastställts att de direkta utbetalningar som har gjorts till exportörerna i egenskap av leverantörer av den berörda produkten till utomstående projektansvariga, faktiskt strider mot bestämmelserna i den relevanta lagstiftningen och att de kinesiska myndigheterna har underlåtit att lämna bevis för att förklara detta (se särskilt skälen 245 och 246).
De kinesiska myndigheterna och den samarbetsvillige exportören i urvalet gav en begränsad förklaring om att direktöverföringen av medel, i strid med den kinesiska lagstiftningen, var nödvändig eftersom den projektansvarige befann sig i ekonomiska svårigheter och för att garantera att bidragen skulle användas endast för tillåtna solcellssystem. Detta tyder på att utan denna direktutbetalning från staten skulle den samarbetsvillige exportören som fungerade som leverantör inte ha kunnat få några pengar för leveransen av den berörda produkten och staten skulle inte ha kunnat garantera att subventionen skulle ha använts till det den var avsedd för. Ur detta perspektiv och i brist på ytterligare bevis måste dessa utbetalningar betraktas som ett direkt bidrag från staten till tillverkaren av den berörda produkten, eftersom denne annars inte skulle ha fått några pengar för leveransen av den berörda produkten (under förutsättning att denna leverans faktiskt ägde rum, vilket det inte finns några bevis för i handlingarna). Utifrån detta anser kommissionen att argumenten från de kinesiska myndigheterna och de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet är utan rättslig grund.
(454)
De kinesiska myndigheterna hävdar också att för situationer då förmåner från programmet handlade om leverans av den berörda produkten till icke-närstående projektansvariga, blev kommissionen skyldig att genomföra en djupanalys för att fastställa den frågan, med hänvisning till WTO:s beslut i fallet United States - Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (punkterna 141 och 142 i rapporten från WTO:s överprövningsorgan). Kommissionen avvisar detta påstående och hänvisar till förklaringarna i skälen 244-246 och i skäl 352 ovan. Dessutom kunde kommissionen på grund av de kinesiska myndigheternas och de berörda parternas bristande samarbetsvilja inte genomföra någon djupgående analys. Det är därför inte fråga om någon djupgående analys och WTO:s citerade rättspraxis är irrelevant i den här situationen med tanke på att medlen betalades direkt till tillverkarna av den berörda produkten och var direkt kopplade till leveransen av bland annat den berörda produkten. Eftersom de här utbetalningarna var bidrag utan återbetalningsskyldighet, finns det ett finansiellt bidrag (en direkt överföring av medel) och kommissionen har rätt att anta att det medför en förmån för mottagaren (tillverkarna), i brist på bevis om hur de berörda beloppen senare har använts. Om utbetalningarna i det här programmet hade gjorts av staten till utomstående projektansvariga och utrustning som anskaffats till skäligt marknadspris, skulle det inte ha utgjort någon förmån för de berörda exportörerna. I en situation där utbetalningar görs till de exporterande tillverkarna, utgör beloppen som dessa företag använder för att installera solpaneler en förmån eftersom det befriar dem från utgifter som de annars skulle ha haft i den här processen. Om den exporterande tillverkaren inte kan visa att en del av bidraget har överförts till en utomstående användare, förutsätts det på grundval av tillgängliga uppgifter att denna del av bidraget medför en förmån för exportören som en allmän subvention som främjar företagets verksamhet i sin helhet. Det är fallet här.
(455)
Två samarbetsvilliga exportörer hävdade att Golden Sun-programmet inte är selektivt eftersom de relevanta kraven i den kinesiska lagstiftningen är objektiva och alla företag som uppfyller dem kan utnyttja programmet och det är öppet för alla företag, oavsett om de tillverkar den berörda produkten eller ej. Kommissionen hänvisar till sina slutsatser om selektivitet i skäl 247 som visar att villkoren och urvalskriterierna inte är objektiva och inte tillämpas automatiskt. De relevanta kriterierna bekräftar att programmet är begränsat till den avgränsade undergrupp av företag som kan uppfylla dem, nämligen de som har hög installerad kapacitet på minst 300 kWh med tillgångar på minst 100 miljoner yuan renminbin. Urvalskriterierna pekar också på att de mottagande företagen ska ingå i den lokala genomförandeplanen för Golden Sun Demonstration-projektet, och under undersökningen har det också framkommit att huruvida företagarna tas upp i dessa lokala planer avgörs på godtyckliga och ogenomskinliga beslut från behöriga myndigheter och grundas inte på objektiva kriterier. Kommissionen tillägger att bidragsberättigade distribuerade solpanelsystem bygger på tillverkning och leverans av solenergidriven kraftutrustning av vilken huvuddelen görs av solmoduler och solceller. I motsats till argumenten från exportören i urvalet är detta system selektivt också i det avseendet att det endast är tillverkare av solenergisystem, dvs. tillverkare av den berörda produkten, som i praktiken är berättigade till förmåner i programmet, antingen direkt i egenskap av projektägare eller indirekt i den påstådda egenskapen av leverantörer av den berörda produkten till projektägarna.
Med beaktande av den bristande samarbetsviljan från de kinesiska myndigheterna som har underlåtit att tillhandahålla alla budgetdokument som kommissionen begärde (se skälen 234-239) drogs slutsatsen att även detta program de facto är selektivt enligt artikel 4.2 c i grundförordningen eftersom det främst är tillverkare av den berörda produkten som direkt eller indirekt kan utnyttja det här programmet. Subventionen används av ett begränsat antal företag (tillverkarna av den berörda produkten) eller företrädesvis eller i oproportionerlig grad av dessa företag, eftersom de endast är en undergrupp av de påstådda potentiella mottagarna men verkar ha fått all finansiering.
3.5.5. Program för direkta skattebefrielser och skattelättnader
3.5.5.1. Programmet ”två år gratis, tre år 50 %” för företag med utländska investeringar
(456)
De kinesiska myndigheterna upprepar sitt argument att programmet för företag med utländska investeringar (nedan kallade FIE-företag) som angavs i klagomålet avslutades från och med 2013. Kommissionen noterar att undersökningsperioden avslutades långt före 2013 och därmed är förmåner som beviljats enligt det här programmet, under undersökningsperioden, utjämningsbara. Detta bekräftas av resultaten av undersökningen som visar att förmåner har tilldelats till flera utvalda samarbetsvilliga exportörer under undersökningsperioden enligt detta program. Förmånerna som erhållits enligt programmet, fortsätter även i framtiden även om programmet avslutades under 2013.
(457)
De kinesiska myndigheterna och en av de samarbetsvilliga exportörerna i urvalet hävdar vidare att det alternativa systemet för företag med ny och avancerad teknik inte kan utjämnas på grundval av artikel 10.1 i grundförordningen, eftersom det inte framfördes i klagomålet. Kommissionen hänvisar till sitt detaljerade bemötande av detta argument i skäl 286. Kommissionen erinrar också om att de kinesiska myndigheterna har beslutat att inte samarbeta under undersökningen när det gäller varianten av detta program. Förutom dessa delar konstaterar kommissionen att klaganden uppger andra förmånliga system för direkta skatter för företag med ny och avancerad teknik utöver varianten ”två år gratis, tre år 50 %” för FIE-företag (avsnitt 4.2.5.1 i klagomålet), som antingen är skattenedsättningar för företag med ny och avancerad teknik (avsnitt 4.2.5.9 i klagomålet) eller program för förmånlig skattebehandling för FIE-företag som erkänts som företag med ny och avancerad teknik (avsnitt 4.2.5.8 i klagomålet). Därför kan det här programmet även anses ha mycket nära kopplingar till någon av eller båda dessa angivna skatteprogram eftersom det gäller en sänkning av den direkta skattesatsen och särskilt inriktas på samma stödmottagare, nämligen företag med ny och avancerad teknik. Återigen konstateras att ett samarbete med de kinesiska myndigheterna skulle ha gjort det möjligt för kommissionen att göra en grundlig bedömning av alla faktorer som rör sambandet med programmen som angivits i klagomålet, och att fylla i eventuella informationsluckor i klagomålet, vilket bygger på den prima facie-bevisning som rimligen är tillgänglig för klaganden. På grundval av dessa argument konstaterar kommissionen igen att utjämningen av programmet är helt i linje med artikel 10.1 i grundförordningen, eftersom bestämmelsen tillåter utredning av eventuella påstådda subventioner som klaganden uppger, inte bara för ett specifikt program. I det här fallet är den påstådda subventionen, ovan nämnda offentliga skatteintäkter, gemensam för alla programmen i fråga.
(458)
När det gäller beräkningen av subventionsbeloppet hävdar två samarbetsvilliga exportörer i urvalet att kommissionen felaktigt har använt hela årets siffror i 2011 års årliga inkomstdeklaration trots att undersökningsperioden omfattar halva 2011 och halva 2012, och de anser att detta strider mot beräkningsmetoden i avsnitt E a ii, i kommissionens riktlinjer för beräkning av subventionsbeloppet i undersökningar avseende utjämningstull, EGT C 394, 17.12.1998, s. 6. En av dessa exportörer hävdar vidare att eftersom 2012 års inkomstdeklaration inte fanns tillgänglig vid tidpunkten för kontrollen, skulle kommissionen ha baserat sin beräkning för 2012 på de kvartalsvisa inkomstdeklarationerna för första halvåret 2012 som insamlats på plats, och/eller på resultaträkningen för 2012, som visar att företaget uppvisade underskott.
(459)
Kommissionen hänvisar till skäl 300 och erinrar åter om vikten av att beräkningen av förmåner baseras på den slutliga reviderade deklarationen för ett visst beskattningsår. Kommission tillägger att den slutliga regleringen av 2011 års deklaration under undersökningsperioden innebär att de eventuella förmåner som yrkas blir slutgiltiga, vilket ytterligare stöder det korrekta i påståendet. Kommissionen kan inte grunda sin beräkning på kvartalsvisa skattedeklarationer, eftersom dessa återspeglar den pågående preliminära situationen vid tidpunkten för inlämningen och per definition inte beaktar den slutliga konsoliderade situationen för beskattningsåret. Syftet med dessa deklarationer är att säkerställa likviditet till staten om skatterna betalas preliminärt, men de avspeglar endast den ofullständiga situationen vid tidpunkten för inlämnandet. Det kan mycket väl vara så att om företaget får en betydande vinst under årets två sista kvartal, som mer än väl uppväger förlusterna under de första kvartalen, kommer det att deklarera en beskattningsbar vinst på den slutliga inkomstdeklarationen. Så även om de preliminära inkomstdeklarationerna för 2012 endast ger en partiell uppskattning av exportörens situation vid tiden för inlämningen och förklarar varför kommissionen samlade in dem, är relevansen för dem inte absolut eftersom det inte kan uteslutas att situationen vid räkenskapsårets slut enligt den slutliga deklarationen ser helt annorlunda ut. När det gäller resultaträkningen för år 2012 noterar kommissionen att den finansiella redovisningen inte alltid motsvarar den skattemässiga och att det mycket väl kan hända att skyldigheten att deklarera intäkter och underskott för direkt beskattning kan skilja sig kraftigt från skyldigheten att deklarera för redovisningsändamål. Det kan också förekomma justering för skatteändamål som inte avspeglas fullt ut i räkenskaperna. Sammanfattningsvis kan sägas att det faktum att ett företag redovisar underskott behöver inte nödvändigtvis innebära att det kommer att vara i samma situation i den slutliga skatteinkomstdeklarationen. På grundval av dessa argument bekräftar kommissionen att beräkningen av subventionen för direkta skattesystem nödvändigtvis måste bygga på de slutliga siffrorna i den slutliga reviderade inkomstdeklarationen och inte på periodiska deklarationer eller slutgiltiga eller preliminära räkenskaper.
3.5.5.2. Skatteavdrag för FoU hos FIE-företag
(460)
De kinesiska myndigheterna hävdar att det är första gången de fått information om att kommissionen utjämnar ett FoU-program som inte är ett ersättningsprogram för FoU-programmet för FIE-företag som angetts i klagomålet. De kinesiska myndigheterna förlitar sig på liknande argument som användes för föregående system, vilket förklarades i skäl 457, och hävdar att utjämningen av detta system strider mot artiklarna 11 och 13 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder. De kinesiska myndigheterna fortsätter att hävda att FoU-programmet för FIE-företag avslutades under 2008 och att de nya FoU-program som ingår i den nya kinesiska lagen om företagsbeskattning inte är ett ersättningsprogram eftersom det inte hänvisar till FIE-företag och inte förutsätter att FoU-utgifterna är 10 % högre än föregående år.
(461)
Kommissionen noterar att de kinesiska myndigheterna inte lämnade någon information om detta system i svaret på frågeformuläret och i skrivelsen om ofullständigt svar, men att detta system redan hade utjämnats i tidigare undersökningar (se skäl 310). Kommissionen noterar också att programmet diskuterades under kontrollbesöket med de kinesiska myndigheterna och att relevanta genomförandebestämmelser samlades in som bevis (de hade också lämnats in av en av de exportörer som ingick i urvalet). Därför är de kinesiska myndigheternas påstående om att det är första gången som de informerades om den eventuella utjämningsbarheten för detta program ogrundad, också med tanke på att flera utvalda samarbetsvilliga exportörer som de kinesiska myndigheterna samordnade sitt svar med har rapporterat programmet i sina svar i frågeformuläret. De kinesiska myndigheterna var fullt medvetna om detta eftersom de flera gånger granskade de icke-konfidentiella handlingarna. Resultaten av undersökningen visar att detta program är utjämningsbart (skälen 310-314 ovan). Kommissionen tillägger att det är tydligt att detta program ska ersätta det tidigare programmet som riktade sig till FIE-företag, eftersom en nära koppling framgår av den likadana formen på och beloppet för skatteförmånen (extra skatteavdrag som dras av från beskattningsunderlaget), samma nivå och samma underliggande situation (stödberättigande kostnader för FoU-verksamhet) med endast smärre variationer. Dessa smärre variationer har anpassats till reformen med den nya lagen om företagsbeskattning från 2008, men arten av och innehållet i programmet är i grunden samma. Kommissionen hänvisar också till argumenten om standard för inledande som anges i skäl 457.
(462)
De kinesiska myndigheterna och en av de utvalda samarbetsvilliga exportörerna hävdar också att detta program inte är selektivt eftersom kommissionen inte har visat att certifieringen som företag med ny och avancerad teknik endast kan erhållas av vissa företag. Kommissionen hänvisar till sin förklaring i skäl 313 ovan och i skäl 321 och 325 om ett annat skatteprogram för företag med ny och avancerad teknik. Kommissionen tillägger att tillämpningsbestämmelserna för detta program (se skäl 321) ytterligare bekräftar selektiviteten för företag med ny och avancerad teknik eftersom endast företag i sektorer som får stöd genom statliga system och är stödberättigade enligt relevanta statliga kataloger och riktlinjer kan få det aktuella certifikatet. Det är exempelvis endast företag som deltar i ett FoU-projekt som föreskrivs på områden med ny och avancerad teknik med särskilt stöd av staten och enligt riktlinjerna för prioriteringar av utveckling av nyckelsektorer inom industrier med avancerad teknik från 2007 från den nationella utvecklings- och reformkommissionen, eller FoU-verksamhet som omfattas av statsrådets tillkännagivande om genomförande av flera stödåtgärder för översikten över den tekniska och vetenskapliga utvecklingen på medellång och lång sikt ((2006-2020), nr 6 [2006] som kan få detta certifikat. Det står därför klart att detta skatteprogram är begränsat till dessa specifika företag inom relevanta sektorer och FoU-verksamhet som stöds av den kinesiska staten, inbegripet företag inom den främjade solcellssektorn.
(463)
När det gäller beräkningen av subventionsbeloppet hävdar två utvalda samarbetsvilliga exportörer att kommissionen felaktigt har använt siffrorna i deras årliga inkomstdeklaration från 2011 trots att undersökningsperioden omfattar halva 2011 och halva 2012, och att detta strider mot beräkningsmetoden i avsnitt E a ii, i kommissionens riktlinjer för beräkning av subventionsbeloppet i undersökningar avseende utjämningstull från 1998. Kommissionen hänvisar till alla de argument som behandlas i skäl 459 som är lika relevanta för att avvisa påståendet för detta program. Kommissionen noterar dessutom att argumentet om en förmodad skatteförlust för taxeringsåret 2012 har begränsad eller ingen betydelse, eftersom skatteavdraget kan överföras under ytterligare fem beskattningsår och därefter kvittas mot någon skattepliktig inkomst som deklarerats under de fem följande åren. Även om kommissionen skulle godta att dessa företag har ett skattemässigt underskott under 2012 eller om den slutliga reviderade skattedeklaration för 2012 var tillgänglig och visade ett skattemässigt underskott (vilket inte är fallet här), skulle den ändå ta hänsyn till förmånerna enligt detta program eftersom det inte kunde uteslutas att förmånerna från skatteavdraget för 2012 skulle användas så snart företaget kunde rapportera beskattningsbar inkomst under något av de följande fem beskattningsåren.
3.5.5.3. Skattenedsättningar för företag med ny och avancerad teknik som är involverade i vissa projekt
(464)
De kinesiska myndigheterna och en samarbetsvillig exportör hävdar att detta program inte är selektivt, att selektivitetanalysen inte grundas på fakta och att de krav som ställs för att få status som företag med ny och avancerad teknik ska anses vara objektiva kriterier eller villkor som avgör rätten till subventionen och att stödberättigandet till detta program är automatiskt. När det gäller selektiviteten som rör begränsningen av programmet och skatteavdraget för FoU även för företag med ny och avancerad teknik, hänvisar kommissionen till sin förklaring i skälen 321 och 325 och även till skäl 462 som också kan tillämpas för detta program. Kommissionen upprepar att särskilt de genomförandeåtgärder och dokument som anges ovan visar att tillämpningen av detta program och erkännandet av statusen företag med ny och avancerad teknik långt ifrån är tillgänglig för alla företag eller grundas på objektiva kriterier, utan begränsas till vissa sektorer och företag som fått stöd från den kinesiska staten på grundval av kriterier som inte verkar vara objektiva eller neutrala. Rätten till förmåner enligt detta program är inte heller automatisk utan är beroende av certifikatet för företag med ny och avancerad teknik, vilket delas ut efter ett skönsmässigt förfarande av de behöriga myndigheterna och därför inte är automatiskt.
(465)
En samarbetsvillig exportör hävdar att kommissionen felaktigt beräknat subventionsförmånen för programmet när den använt 2011 års reviderade inkomstdeklaration fastän kvartalsdeklarationerna för första och andra kvartalet 2012 fanns tillgängliga och samlades in vid kontrollen, och i alla händelser skulle kommissionen ha kunnat begära en kopia av den slutliga årliga inkomstskattedeklarationen för 2012 så snart den fanns tillgänglig. Denne exportör hävdar också att om 2011 års inkomstdeklaration används för att beräkna subventionsförmånen, borde 2011 års företagsomsättning, och inte omsättningen under undersökningsperioden, användas. Kommissionen hänvisar till sin förklaring i skäl 459 ovan. Kommissionen noterar vidare att i sin skrivelse före kontrollen till exportörerna som ingick i urvalet, inklusive exportören i fråga, hade den särskilt begärt hela inkomstdeklarationen i original för skatteåren för undersökningsperioden och de tre föregående åren. Därför kunde och borde denne samarbetsvillige exportör ha lämnat in 2012 års deklaration så snart den var tillgänglig, och kommissionen noterar att detta inte gjordes, inte ens när kommentarerna till det slutliga meddelandet av uppgifter sändes in. När det gäller påståendet att kommissionen borde använda 2011 års omsättning för att beräkna förmånen, noterar den att förmånsbeloppet från 2011 års inkomstdeklaration anses avspegla situationen under undersökningsperioden på ett rimligt sätt, särskilt eftersom betalningen av skatt för 2011 skulle göras under undersökningsperioden (månad) och slutliga uppgifter för 2012 inte var tillgängliga vid tidpunkten för kontrollen. Kommissionen kan under alla omständigheter inte använda olika perioder för att mäta olika subventioner, i så fall kommer siffrorna inte att vara jämförbara och då kan konsekvens i beräkningen inte garanteras. Kommissionen tillägger slutligen att den inte har kontrollerat siffrorna för 2011 års omsättning utan endast för undersökningsperioden.
3.5.6. Synpunkter från parterna om tillhandahållande av markanvändningsrättigheter mot otillräcklig ersättning
(466)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen inte fastställde selektivitet enligt artiklarna 2.1 och 2.2 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och inte heller bestyrkte fastställandet med faktiska bevis, vilket krävs enligt artikel 2.4 i avtalet. Enligt de kinesiska myndigheterna hade kommissionen inte lagt fram några konkreta bevis för vilka industrier som beviljats markanvändningsrättigheter till förmånspriser eller den rättsliga grunden för sin bedömning att företag som tillverkar solmoduler och solceller ingår bland dessa industrier. En exporterande tillverkaren gjorde ett liknande påstående. Dessa påståenden måste avvisas. Kommissionen hänvisade i skäl 364 ovan till exemplen på tillkännagivande om markanvändningsrättigheter där de berörda myndigheterna inte lät andra potentiella köpare än solcellsindustrin köpa till det fasta priset och angav prisgränser för markanvändningsrättigheter som köptes av de exporterande tillverkare som ingick i urvalet. I brist på andra uppgifter som begärts från de kinesiska myndigheterna och med tanke på det statliga stödet till solcellsindustrin och den godtyckliga och ogenomskinliga karaktären på tilldelningen av markanvändningsrättigheter, ansåg kommissionen att denna information bevisade förekomsten av selektivitet.
(467)
De kinesiska myndigheterna och flera exporterande tillverkare hävdade att det referensvärde för markanvändningsrättigheter som kommissionen valde inte är lämpligt. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte gjorde sitt bästa för att fastställa ett referensvärde som ligger nära de marknadsförhållanden som skulle ha rått om ingen snedvridning förekommit i enlighet med avgörandet från WTO:s överprövningsorgan i fallet med slutliga antidumpnings- och utjämningstullar på vissa produkter från Kina (101). Detta påstående måste avvisas. Kommissionen har detaljgranskat olika indikatorer och jämfört Taiwan och Kina som helhet men också enskilda berörda kinesiska provinser. Efter en sådan analys anser kommissionen att Taiwan är ett lämpligt referensvärde när man ser på alla uppgifter i ärendet, dvs. i) den jämförbara ekonomiska utvecklingsnivån och den ekonomiska strukturen i Taiwan, och den större majoriteten av berörda kinesiska provinser och städer där de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna är etablerade, ii) den fysiska närheten mellan Kina och Taiwan, iii) den höga nivå av industriell infrastruktur i både Taiwan och dessa kinesiska provinser, iv) de starka ekonomiska banden mellan Taiwan och Kina och handeln dem emellan, v) den höga befolkningstätheten i de berörda kinesiska provinserna och i Taiwan, vi) typen av mark och de transaktioner som använts för att konstruera det relevanta referensvärdet i Taiwan som liknar dem i Kina samt vii) de gemensamma demografiska, språkliga och kulturella egenskaperna i Taiwan och Kina. Vidare betraktas de flesta av de berörda provinserna som ledande inom tillverkning i Kina.
Även om Taiwans BNP per capita och den för de provinserna och städerna inte är identiska, har dessa provinsers och städers BNP ökat snabbt under de senaste åren, vilket innebär att de håller på att komma ikapp Taiwan. Nya uppgifter tyder dessutom på att såväl Kina som helhet som de berörda provinserna och städerna har en mycket snabbare BNP-tillväxt än Taiwan, dvs. håller på att komma i kapp mycket snabbt. Det är dock viktigt att påpeka att en exakt jämförelse mellan BNP för en icke-marknadsekonomi (Kina) och BNP för en väletablerad marknadsekonomi (Taiwan) inte är en avgörande faktor, eftersom det är normalt att en icke-marknadsekonomi släpar efter en fungerande marknadsekonomi i BNP-utvecklingen. Dessutom kan många andra faktorer, t.ex. planeringsbestämmelser och miljöpolitik, påverka efterfrågan på och tillgången till industrimark. Den avgörande frågan är vad som bör betraktas som rådande marknadsvillkor när det gäller markanvändningsrättigheter i Kina om landet var en fungerande marknadsekonomi, och enligt de tillgängliga bevisen skulle de vara mycket lika marknadsvillkoren i Taiwan.
3.5.7. Övriga synpunkter
(468)
Klaganden hävdar att kommissionen borde ha redovisat ytterligare subventionssystem som påträffades under undersökningen och också fastställt subventionsmarginaler för sådana program som inte nämndes i klagomålet och undersökningen. I detta avseende noteras att kommissionen undersökte alla subventioner som uppfyllde de rättsliga kraven för inledande.
(469)
Klaganden hävdade att kommissionen borde ha fastställt en subventionsmarginal vad gäller polykristallint kisel som tillhandahålls mot otillräcklig ersättning utifrån informationen i klagomålet och US DOC-resultaten i liknande solcellsfall. Kommission undersökte programmet och på grundval av den information som de exporterande tillverkarna i urvalet och de kinesiska myndigheterna lämnade drogs slutsatsen att inga förmåner erhölls från detta program under undersökningsperioden, främst eftersom importpriserna på polykristallint kisel var lägre än priserna som de kinesiska leverantörerna tog ut. Det noteras att undersökningsperioden för US-ärendet och för det aktuella fallet var olika.
(470)
Klaganden hävdade också att kommissionen borde ha fastställt en subventionsmarginal vad gäller tillhandahållande av el mot otillräcklig ersättning. Detta påstående måste avvisas. Kommissionen fann inte tillräckliga bevis för att de exporterande tillverkarna i urvalet, med undantag för LDK, dragit nytta av förmånligt tillhandahållande av el under undersökningsperioden.
(471)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionens beräkningsmetod resulterade i dubbelräkning av antidumpnings- och antisubventionsmarginalerna. Enligt de kinesiska myndigheterna skulle kommissionen ha dragit av den beräknade subventionsmarginalen för exportkreditförsäkringsprogrammet från dumpningsmarginalerna eftersom det är en exportsubvention. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen borde ha dragit av de beräknade subventionsmarginalerna som beräknats utifrån referensvärden utanför landet från dumpningsmarginalen. De ansåg att en del av dumpningen som beräknats utifrån normalvärdet i ett jämförbart land är i själva verket samma subvention som har jämnats ut i den parallella antisubventionsundersökningen. Inget av dessa påståenden skulle ha fått någon effekt på nivån på de fastställda åtgärderna eftersom de kombinerade tullarna i det här fallet begränsas av skademarginalen. De kinesiska myndigheterna bekräftade också detta i sin kommentar till meddelandet om slutliga åtgärder. Det ansågs därför inte nödvändigt att bemöta innehållet i dessa påståenden.
3.6. Storleken på de utjämningsbara subventionerna
(472)
Storleken på de utjämningsbara subventionerna i enlighet med grundförordningens bestämmelser, uttryckt i värde, för de undersökta företagen anges i följande tabell:
Exporterande tillverkare
Slutgiltig subventionsmarginal
Wuxi Suntech Power Co. Ltd;
Luoyang Suntech Power Co. Ltd;
Suntech Power Co. Ltd;
Wuxi Sun-Shine Power Co. Ltd;
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd; Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd,
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd,
miniminivå
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd och närstående företag
6,5 %
Övriga samarbetsvilliga företag (Bilaga 1)
6,4 %
Övriga företag
11,5 %
(473)
I enlighet med artikel 15.3 i grundförordningen beräknas den totala subventionsmarginalen för samarbetsvilliga företag som inte ingår i stickprovet på grundval av det vägda genomsnittet av subventionsmarginalen för de samarbetsvilliga företagen i stickprovet, dvs. 6,4 %.
(474)
Med hänsyn till den höga graden av samarbetsvilja från de kinesiska exporterande tillverkarnas sida, fastställs tullsatsen för övriga företag till nivån för den högsta tullsatsen som ska införas för företag i urvalet eller som är samarbetsvilliga. Tullsatsen för övriga företag kommer att tillämpas på de företag som inte var samarbetsvilliga i undersökningen.
4. SKADA
4.1. Definition av unionsindustrin och unionstillverkningen
(475)
Den likadana produkten tillverkades av ca 215 tillverkare i unionen. De utgör unionsindustrin i den mening som avses i artikel 9.1 i grundförordningen och kallas nedan unionsindustrin. Institutionerna har kontrollerat de berörda parternas påståenden att antalet skulle vara högre. Kontrollen visade att de ytterligare tillverkare som påstods finnas i själva verket till största delen var exporterande tillverkare, närstående importörer till dessa, distributörer och installatörer.
(476)
All tillgänglig information gällande unionsindustrin, inklusive uppgifter som tillhandahållits i klagomålet, makroekonomiska data som tillhandahållits av Europressedienst, ett oberoende konsultföretag (nedan kallat konsulten), och de kontrollerade svaren på frågeformuläret från unionstillverkarna i urvalet användes för att fastställa den totala unionstillverkningen under undersökningsperioden eftersom fullständig offentlig information om tillverkningen inte fanns tillgänglig. Eftersom moduler och celler importeras till unionen under tullnummer som omfattar andra produkter som inte är föremål för den aktuella undersökningen och de rapporterade volymerna är i ton gick det inte att använda Eurostat för att fastställa importvolymer och importvärden, som istället bygger på uppgifter som tillhandahölls av konsulten. När det var möjligt dubbelkollades de uppgifter som mottogs från konsulten mot offentliga källor och jämfördes med de kontrollerade svaren på frågeformuläret.
(477)
På grundval av detta uppskattades den totala unionstillverkningen till ca 4 GW för moduler och 2 GW för celler under undersökningsperioden.
(478)
Såsom anges i skäl 21 valdes nio unionstillverkare ut för stickprovet, som representerade 18-21 % av unionens totala tillverkning av moduler och 17-24 % av den totala unionstillverkningen av celler.
(479)
Flera parter hade invändningar mot att uppgifter som lämnats av konsulten användes för att, bland annat, fastställa unionens produktion, unionens produktionskapacitet samt andra makroekonomiska skadeindikatorer rörande unionsindustrin och importuppgifterna. Dessa parter ifrågasatte att konsulten var oberoende och gjorde gällande att denne hade kopplingar till klaganden. De begärde också förtydliganden när det gäller på vilka grunder konsulten hade utsetts av kommissionen och ifrågasatte dess sakkunskap när det gäller att samla in ekonomiska uppgifter om solcellssektorn. I detta avseende hävdades det att kommissionen borde ha baserat sina slutsatser på uppgifter från andra tillgängliga källor, särskilt kända forskningsinstitut. Slutligen hänvisade Afase till bästa praxis för inlämnande av ekonomiska belägg och datainsamling i fall som rör tillämpningen av artiklarna 101 och 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och i ärenden som rör företagsfusioner i syfte att ifrågasätta tillförlitligheten av de uppgifter som lämnats in av konsulten.
(480)
När det gäller den påstådda kopplingen mellan konsulten och klaganden, lade de berörda parterna i fråga inte fram några bevis för en sådan koppling. I undersökningen fanns det inte heller några belägg för en förbindelse som går utöver en förbindelse av rent affärsmässig karaktär. Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en berörd part att det fanns tecken på att det framgår av den prima facie-bevisning som lagts fram av unionsindustrin i klagomålet grundas på uppgifter från samma konsult. Även om det medges att resultaten för vissa indikatorer var desamma som den bevisning som tillhandahålls i klagomålet, betyder det inte nödvändigtvis att de har fastställts på grundval av endast en källa. I detta avseende lämnas i klagomålet de olika källor som används. Följaktligen avvisades dessa argument.
(481)
Kommissionen ansåg det lämpligt att utnyttja denna rådgivning i den nuvarande undersökningen, eftersom makroekonomiska uppgifter för hela unionsmarknaden liksom importuppgifter inte fanns att tillgå från andra offentliga källor. Innan man valde Europressedienst utvärderade kommissionen den metod som använts av konsulten för att samla in de relevanta uppgifterna samt konsultens förmåga att sammanställa de nödvändiga uppgifterna separat för alla produkttyper och för hela skadeundersökningsperioden.
(482)
Under undersökningen dubbelkontrollerades dessutom där så var möjligt uppgifter från konsulten mot andra tillgängliga källor och bekräftades. I detta avseende ska det noteras att det på marknaden finns flera forskningsföretag som specialiserat sig på att samla in statistik om solcellssektorn och de rapporterade siffrorna är nästan aldrig desamma. Detta beror på att exakta siffror är svåra för forskningsinstituten att få fram och de rapporterade indikatorerna för solcellsmarknaden kommer därför alltid att baseras på uppskattningar, oberoende av vem som tillhandahåller siffrorna. De dubbelkontroller som utfördes i detta sammanhang av kommissionen bestod därför av en jämförelse av tendenserna för de uppgifter som mottagits från konsulten med tendenserna för samma uppgifter som offentliggjorts av andra forskningsföretag, kommissionens gemensamma forskningscentrum och EPIA i de fall sådana fanns tillgängliga. Inga betydande skillnader konstaterades till följd av dubbelkontrollen, eftersom tendenserna för indikatorerna som omfattades av dubbelkontrollen var likartade. Preliminära undersökningsresultat grundades därför inte enbart på uppgifter från konsulten utan också på kommissionens egen analys och bedömning av dessa uppgifter. Efter det att de provisoriska åtgärderna hade införts, gjordes också ett kontrollbesök på plats hos konsulten (se skäl 8 ovan). Kommissionen utförde kontrollen på plats i konsultens lokaler för att kontrollera tillförlitligheten hos den metod och de uppgifter som använts. Kontrollen på plats genomfördes som en uppföljning av kommissionens dubbelkontroll av uppgifterna och för att få en ytterligare försäkran om uppgifternas tillförlitlighet och kvalitet och den därmed sammanhängande metoden. Kontrollbesöket på plats ansågs lämpligt mot bakgrund av principen om god förvaltning, även om dessa uppgifter inte tillhandahölls av en berörd part utan av en konsult. Som en följd av detta var kommissionen än mer förvissad om tillförlitligheten hos de uppgifter som konsulten tillhandahållit.
(483)
En part hävdade att metoden för de dubbelkontroller som kommissionen hade använt inte förklaras i tillräcklig detalj och begärde att de andra källorna som använts för att dubbelkontrollera uppgifterna bör lämnas ut. Denna part hävdade vidare att den metod som använts i alla händelser var ogiltig eftersom det bara var tendenserna för olika källor som jämfördes och inte absoluta värden.
(484)
När det gäller de andra källorna som användes för att dubbelkontrollera de uppgifter som lämnas av konsulten, rörde det sig om de rapporter som publicerats av kommissionens gemensamma forskningscentrum och EPIA inom samma områden. När det gäller jämförelsen av uppgifter med andra källor ska det påpekas att de inte bara visade en liknande tendenser utan också liknande omfattningar. Därför drogs slutsatsen att den metod som användes var lämplig och påståendena i detta avseende tillbakavisades.
(485)
Konsultens huvudsakliga uppgift är att samla in uppgifter med anknytning till solcellssektorn och utveckla en uppdaterad databas över företag som är verksamma på solcellsmarknaden. Dessa uppgifter publiceras i tidskrifter som är specialiserade på solceller och används också av enskilda företag för vilka konsulten bedriver specialiserad forskning. Den databas som Europressedienst har utvecklat uppdateras regelbundet och offentliggörs på nytt. Konsulten har dessutom flera års erfarenhet inom denna sektor. Närmare bestämt är konsultens metod att samla in, dubbelkontrollera och sammanställa information med hjälp av olika källor som finns att tillgå på marknaden. I detta syfte samlas uppgifterna in via standardiserade frågeformulär som sänds till de företag som förtecknas i databasen eller via telefon, särskilt från unionstillverkarna, eller under de specialiserade mässorna, särskilt från tillverkare i tredjeländer. När uppgifterna inte kan erhållas genom de ovan nämnda kanalerna kontrollerar Europressedienst de ekonomiska rapporterna från företag inom solcellssektorn eller samarbetar på frivillig basis med andra forskningsinstitut i syfte att erhålla eller dubbelkontrollera uppgifter. Det kontrollerades och bekräftades att dessa källor har använts av konsulten i den dagliga verksamheten. Mot bakgrund av ovanstående ansågs det lämpligt att utnyttja Europressediensts tjänster i den nuvarande undersökningen och parternas påståenden i detta avseende avvisades därför.
(486)
Med beaktande av den bästa praxis för inlämnandet av ekonomisk bevisning som utarbetats av den berörda avdelningen inom kommissionen bör följande kommentarer göras. För det första är det ett dokument som inte är förpliktande för kommissionen, eftersom det inte har antagits av kollegiet, utan publicerats av den behöriga avdelningen i syfte att tillhandahålla rekommendationer till parterna om hur man ska lägga fram ekonomisk bevisning. För det andra gäller bästa praxis inlämnandet av ekonomiska analyser och uppgifter som använts i vissa konkurrensutredningar, i enlighet med artikel 101 och 102 i EUF-fördraget och i koncentrationsärenden. Tillämpliga regler, normer för bevis och kommissionens befogenheter i dessa konkurrensärenden kan inte jämföras med undersökningar avseende handelspolitiska skyddsåtgärder, för vilka helt andra regler tillämpas.
(487)
Flera parter ifrågasatte de metoder som användes av konsulten och hävdade att de inte uppfyllde erkända vetenskapliga normer. Såsom anges i skäl 481, bedömdes dock metoden och de resulterande uppgifterna dubbelkontrollerades och verifierades, och slutsatsen drogs att de var i linje med andra offentliggjorda uppgifter och att de därför var rimligt tillförlitliga. Särskilda frågor som togs upp av några av de berörda parterna klargjordes och gjordes tillgängliga i den öppna akten i undersökningen för inspektion av berörda parter.
(488)
Den kinesiska handelskammaren för import och export av maskiner hävdade att metoden för sammanställning av uppgifter inte har klargjorts. Detta påstående avvisades eftersom de relevanta uppgifterna gjordes tillgängliga för alla berörda parter i den undersökningsakt som är tillgänglig för inspektion av berörda parter.
(489)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade flera parter sina argument rörande kommissionens val av konsult och om kvaliteten på de uppgifter som lämnats. Det hävdades även att konsultens uppgifter kan beställas och köpas på ad hoc-basis, i syfte att uppfylla potentiella kunders särskilda krav och de är kanske därför inte objektiva. Dessutom bestred CCCME att de uppgifter som insamlats genom konsulten kan betraktas som ett faktiskt bevis i den mening som avses i artikel 3.2 i grundförordningen, eftersom uppgifterna har i stor utsträckning baserade på antaganden och uppskattningar. Man hävdade vidare att de uppgifter som lämnats inte var tillräckligt styrkta med bevis i ärendet och att de inte var av bekräftande, objektiv och verifierbar karaktär.
(490)
När det gäller dessa påståenden hänvisas det till skälen 481-482 där ytterligare information lämnas om valet av konsult. Dessutom bör det påpekas att kommissionen anlitade konsulten på grundval av bästa tillgängliga uppgifter vid den tidpunkten och i full överensstämmelse med kommissionens budgetförordning som tillämpas på förfarandet. Det erinras vidare om att konsultens kapacitet att tillhandahålla alla erforderliga uppgifter i tid var mycket viktig, eftersom kommissionen var bunden av de lagstadgade tidsfristerna för offentliggörandet av de preliminära undersökningsresultaten i den pågående undersökningen.
(491)
När det gäller kvaliteten på de uppgifter som lämnats och om de kan betraktas som faktiska bevis i enlighet med artikel 3.2 i grundförordningen (se skäl 482 ovan), granskades konsultens metoder för insamling av uppgifterna, och det bedömdes att de var av tillfredsställande kvalitet. Dessutom, såsom anges i samma skäl, dubbelkontrollerades uppgifterna från konsulten med andra källor där så var möjligt och konstaterades vara rimligt korrekta. Slutligen ska det noteras att konsulten har en databas som uppdateras regelbundet, oberoende av kundernas behov och önskemål. Samma databas används för att sammanställa och leverera statistik om solceller till olika kunder och påståendet att uppgifterna inte var objektiva måste därför avvisas.
(492)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en berörd part att kommissionen inte hade redovisat sina källor, de metoder som användes och vilka företag som konsulten samarbetade med för att sammanställa de makroekonomiska uppgifter som har tillhandahållits. En annan berörd part upprepade att de metoder som använts av konsulten tyder på felaktiga resultat. Flera berörda parter begärde ytterligare uppgifter om de metoder som konsulten använt, såsom den genomsnittliga svarsfrekvensen för frågeformulären och intervjuerna, vilken procentandel av uppgifterna som samlats in via varje kanal, hur dessa kontrollerades, de uppskattningar/antaganden som använts för att generera uppgifter, antalet företag för vilka uppskattningar gjorts samt en uppfattning om antalet anställda hos konsulten.
(493)
När det gäller dessa påståenden, ska det noteras att efter genomförandet av de preliminära åtgärderna lämnade kommissionen uppgifter till de berörda parterna om vilka metoder och källor som konsulten använt vid sammanställningen av uppgifterna och tog också upp de berörda parternas särskilda frågor i detta avseende efter det preliminära meddelandet av uppgifter. De ytterligare förfrågningar om uppgifter från de berörda parterna efter det slutliga meddelandet av uppgifter anses ha besvarats genom de uppgifter som ställdes till förfogande efter införandet av de preliminära tullarna i den mån som sekretessbegränsningarna medgav det. Det understryks också att kommissionen kontrollerade på plats hur uppgifterna samlats in och ställts samman av konsulten och vilka underliggande antaganden som använts vid insamlingen av uppgifter. Resultatet av kontrollen var tillfredsställande och kommissionen försäkrade sig om rimligheten i de underliggande antagandena och kvaliteten på de uppgifter som tillhandahållits av konsulten. Vidare bestred parterna inte uppgifterna som sådana.
(494)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter begärde en annan part förtydliganden rörande hur många unionstillverkare som konsulten tagit med i sin insamling av uppgifter och överlappningen mellan dessa och de cirka 215 unionstillverkare som var kända för kommissionen. I detta sammanhang står det klart att de unionstillverkare som konsulten tog med i stort sett är desamma som de som representerar unionsindustrin i denna undersökning och som nämns i skäl 475.
(495)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att kommissionen har genomfört skadeanalysen på ett inkonsekvent sätt, eftersom det gjordes separat för moduler och celler, medan den skada och beräkning av subventionsmarginalerna hade fastställts som ett viktat genomsnitt för moduler och celler tillsammans. I detta avseende ska det noteras att även om indikatorerna anges separat för varje produkttyp, avser slutsatserna för varje indikator som gäller den undersökta produkten som helhet. Det erinras också om att moduler och celler är en och samma produkt och att subventionsmarginalerna och nivån för undanröjande av skada fastställdes på grundval av detta. Påståendet avvisades därför.
(496)
Slutligen hävdade en annan part att beräkningen av värdet av makroekonomiska indikatorer under undersökningsperioden var felaktigt baserade på ett enkelt genomsnitt av åren 2011 och 2012. Man menade att sådana metoder inte var objektiva och inte skulle leda till resultat som återspeglar verkligheten under undersökningsperioden. Det ska klargöras att ett enkelt genomsnitt av uppgifterna bara användes i de fall där det fanns liknande tendenser under skadeundersökningsperioderna. Om tendenserna var olika, anpassades metoderna i enlighet med detta genom att man beaktade verkligheten på marknaden. Den berörda parten vidareutvecklade inte på vilket sätt resultaten av de använda metoderna inte återspeglade verkligheten på marknaden. Dessa påståenden avvisades därför.
4.2. Fastställande av den relevanta unionsmarknaden
(497)
En del av unionsindustrin är vertikalt integrerad, och en betydande del av unionsindustrins tillverkning var avsedd för företagsintern användning, särskilt tillverkningen av celler.
(498)
För att fastställa huruvida unionsindustrin hade lidit väsentlig skada och för att fastställa förbrukning och andra ekonomiska indikatorer, granskades det huruvida och i vilken grad hänsyn behövde tas till efterföljande användning av unionsindustrins tillverkning av den likadana produkten (nedan kallad företagsintern användning).
(499)
För att få en så fullständig bild som möjligt av unionsindustrins situation, analyserades uppgifter om all verksamhet som rör den likadana produkten och därefter fastställdes det huruvida tillverkningen var avsedd för företagsintern användning eller för den öppna marknaden.
(500)
Det visade sig att följande ekonomiska indikatorer förknippade med unionsindustrin borde undersökas genom hänvisning till all verksamhet (inklusive företagsintern användning): förbrukning, försäljningsvolym, tillverkning, produktionskapacitet, kapacitetsutnyttjande, tillväxt, investeringar, lager, sysselsättning, produktivitet, kassaflöde, räntabilitet, kapitalanskaffningsförmåga och storleken på de utjämningsbara subventionerna. Detta beror på att undersökningen visade att dessa indikatorer rimligen kunde granskas genom hänvisning till all verksamhet eftersom den tillverkning som var avsedd för företagsintern användning påverkades lika mycket av konkurrensen från import från det berörda landet. Den företagsinterna marknaden och den öppna marknaden tillsammans kallas nedan den totala marknaden.
(501)
När det gäller lönsamhet inriktades analysen på den fria marknaden eftersom det visade sig att priserna på den företagsinterna marknaden inte alltid återspeglade marknadspriserna och inte påverkade denna indikator.
(502)
Flera parter hävdade att skadan borde ha bedömts separat för den företagsinterna marknaden och för den öppna marknaden. En part hävdade att uppgifterna om celler avsedda för företagsintern användning inte borde ha tagits med vid skadebedömningen på grund av att de inte påverkades av den subventionerade importen.
(503)
Undersökningen visade att vertikalt integrerade unionstillverkare blev tvungna att importera subventionerade produkter (celler) och, till följd av prispressen från den subventionerade importen, upphöra med att tillverka dessa produkter till en kostnad som var högre än importpriset. Undersökningen visade också att den fria marknaden och den företagsinterna marknaden uppvisade en liknande utveckling av priserna, vilket också visade att de i lika hög utsträckning påverkades av importen i fråga.
(504)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade flera parter att kommissionen inte har tillhandahållit en adekvat och motiverad analys av den företagsinterna marknaden och heller inte förklarat varför en separat analys inte genomförts. En part hävdade att ingen information lämnades om betydelsen av unionens tillverkning som är avsedd för företagsinternt bruk. Det hävdades dessutom att skäl 106 i förordningen om preliminär antidumpningstull, enligt vilket priserna på den företagsinterna marknaden inte alltid återspeglade marknadspriserna motsade slutsatserna i skäl 503 om att den fria marknaden och den företagsinterna marknaden visade en liknande utveckling i priser.
(505)
För det första ska det noteras att i skäl 105 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges orsakerna till varför det ansågs lämpligt att undersöka skadeindikatorerna (utom för lönsamhet), med hänvisning till unionsindustrins totala verksamhet, inklusive tillverkning för företagsintern användning. I detta avseende erinras det om att (se samma skäl) att undersökningen visade att tillverkningen för företagsintern användning i lika hög grad påverkades av konkurrensen från importen från Kina, vilket som sådant inte har bestridits av de berörda parterna. Därför måste påståendet att inga förklaringar gavs till varför ingen separat analys ägt rum avvisas. Till följd av denna slutsats avvisades därför också att en sådan separat analys av den företagsinterna marknaden borde ha ägt rum.
(506)
Utifrån ovanstående ska det för det andra sägas att även om unionens tillverkning avsedd för företagsintern användning inte betraktades som ett viktigt inslag, bör det noteras att tillverkningen i unionen av celler avsedda för företagsintern användning utgjorde cirka hälften av den totala tillverkningen under undersökningsperioden. Slutligen ska det klargöras att det faktum att priserna på den företagsinterna marknaden inte återspeglar priserna på den fria marknaden inte nödvändigtvis motsäger det faktum att båda prisnivåerna visade samma tendenser, eftersom de fortfarande kan vara på olika nivåer eller att prisrörelseeffekter kan ske i högre eller mindre grad och de därmed visar en annan bild. På grundval av ovanstående avvisades påståendena rörande den företagsinterna marknaden.
(507)
De berörda parterna tillhandahöll inte några uppgifter som skulle ha kunnat påverka dessa undersökningsresultat. Mot bakgrund av detta avvisades därför dessa invändningar.
4.3. Förbrukningen i unionen
(508)
Unionens förbrukning utgjordes av den totala volymen av den berörda produkten som importerades samt den totala försäljningsvolymen för den likadana produkten i unionen, inklusive den som var avsedd för företagsintern användning. Inga fullständiga uppgifter om unionsindustrins totala försäljning på unionsmarknaden fanns tillgängliga. Vidare registrerades import till unionen under tullnummer som omfattade andra produkter som inte var föremål för den nuvarande undersökningen, de av Eurostat rapporterade importvolymerna uttrycktes i ton. Följaktligen gick det inte att använda Eurostat för att fastställa importvolymer och importvärden. Därför baserades unionens förbrukning på uppgifter tillhandahållna av konsulten enligt vad som framgår ovan och dubbelkontrollerades mot offentliga källor såsom marknadsundersökningar och offentligt tillgängliga studier samt de kontrollerade svaren på frågeformulären.
(509)
Unionens förbrukning utvecklades på följande sätt:
Tabell 1-a
Unionens förbrukning av moduler (MW)
2009
2010
2011
UP
Den totala marknaden
5 465
12 198
19 878
17 538
Index (2009 = 100)
100
223
364
321
Källa: Europressedienst
Tabell 1-b
Unionens förbrukning av celler (MW)
2009
2010
2011
UP
Den totala marknaden
2 155
3 327
4 315
4 021
Index (2009 = 100)
100
154
200
187
Källa: Europressedienst
(510)
Under skadeundersökningsperioden ökade unionens totala förbrukning med 221 % för moduler och 87 % för celler mellan 2009 och undersökningsperioden men minskade under undersökningsperioden jämfört med 2011. Sammantaget ökade unionens förbrukning väsentligt under undersökningen jämfört med 2009 års nivå.
(511)
En berörd part hävdade att de uppgifter om förbrukningen i unionen av den undersökta produkten varierar avsevärt, beroende på vilken källa som anlitas. Denna part hävdade att tillförlitliga uppgifter endast kan fastställas på grundval av de uppgifter som inhämtats från specialiserade institutioner och forskningscentrum. Mot bakgrund av förklaringarna och slutsatserna i skälen 481-483 rörande tillförlitligheten hos de uppgifter som konsulten tillhandahöll i undersökningen, avvisades detta påstående.
(512)
Samma part hävdade att förbrukningen i unionen inte bör fastställas genom att summera den tillgängliga produktionskapaciteten för moduler i unionen och att i stället förbrukningen av moduler för unionsindustrins egna projekt bör dras av från denna. Detta argument avvisades, eftersom konsumtionen av moduler fastställdes på grundval av den nyligen installerade kapaciteten i unionen. Detta är gängse praxis för att avgöra förbrukningen av moduler. För cellerna fastställdes förbrukningen på grundval av unionens tillverkning av moduler.
(513)
En annan part menade att med de metoder som konsulten beskriver är det svårt att upprätta en tillförlitlig statistik över förbrukningen. Det hävdades vidare att importuppgifterna liksom exportförsäljningen från unionsindustrin byggde på icke-kontrollerbara uppskattningar eller ofullständiga uppgifter och att kommissionens dubbelkontroll inte var tillräcklig för att dra slutsatsen att dessa uppgifter var tillförlitliga och korrekta.
(514)
Såsom redan nämnts ovan i skälen 481 och 482 kontrollerades kvaliteten på uppgifterna och de metoder som används för att samla in dem undersöktes av kommissionen under besöket på plats. Utifrån detta ansågs det att de metoder som använts var lämpliga och att resultaten var korrekta och rimligt tillförlitliga. Detta påstående avvisades därför.
4.4. Import från det berörda landet
4.4.1. Volym och marknadsandel för importen från det berörda landet
(515)
Importen från det berörda landet utvecklades som anges i följande tabeller. Siffror anges endast i indexerad form och i intervaller av sekretesskäl. Detta är eftersom import av den exporterande tillverkare som inte befanns ta emot några subventioner (se skäl 472 ovan) har dragits av från den totala importen från Kina.
Tabell 2-a
Import av moduler från Kina (MW)
2009
2010
2011
UP
Importvolymen från Kina
Index (2009 = 100)
100
251
462
408
Marknadsandel på den totala marknaden
60 % - 65 %
68 % - 73 %
75 % - 80 %
78 % - 83 %
Källa: Europressedienst
Tabell 2-b
Import av celler från Kina (MW)
2009
2010
2011
UP
Importvolymen från Kina
Index (2009 = 100)
100
273
491
506
Marknadsandel på den totala marknaden
5 % - 10 %
12 % - 17 %
17 % - 22 %
22 % - 27 %
Källa: Europressedienst
(516)
Under skadeundersökningsperioden ökade importvolymen till unionen från det berörda landet betydligt, med cirka 300 % för moduler och med mer än 400 % för celler. Detta ledde till att marknadsandelen ökade väsentligt för importen från det berörda landet till unionen. Närmare bestämt ökade marknadsandelarna för importen från det berörda landet från [60 % - 65 %] till [78 % - 83 %] för moduler och från [5 % - 10 %] till [22 % - 27 %] för celler. Sammantaget ökade importen av den berörda produkten från Kina väsentligt i volym och marknadsandel mellan 2009 och undersökningsperioden.
(517)
Det bör noteras att ökningen av importen från det berörda landet var mycket större än ökningen av unionens förbrukning av den berörda produkten. Följaktligen kunde de exporterande tillverkarna dra nytta av unionens ökande förbrukning, och deras marknadsposition stärktes tack vare större marknadsandelar.
(518)
En berörd part hävdade att uppgifterna om importvolymerna av den undersökta produkten varierar avsevärt, beroende på vilken källa som anlitas. Denna part hävdade att tillförlitliga uppgifter endast kan fastställas på grundval av de uppgifter som inhämtats från specialiserade institutioner och forskningscentrum. Mot bakgrund av förklaringarna och slutsatserna i skälen 481-483 rörande tillförlitligheten hos de uppgifter som användes i undersökningen, avvisades detta argument.
(519)
Efter det slutliga meddelande av uppgifter invände en berörd part mot metoden för att bestämma det totala importvärdet från Kina och gjorde gällande att det hade baserats på transaktioner som gjorts på cif-nivå före tull, och det därför är tveksamt om dessa transaktioner verkligen var avsedda för förbrukning i unionen. När det gäller detta påstående klargjordes det att de uppgifter om totala importvärdet från Kina, som konsulten lämnat in, inte hade använts i de preliminära och slutgiltiga undersökningsresultaten, och att endast importvolymerna och importpriserna fastställdes under undersökningen Eftersom metoderna för att fastställa importpriserna inte ifrågasattes som sådana av den berörda parten i fråga, hänvisas det till de relevanta slutsatserna i skälen 520-528. Påståendet avvisades därför.
4.4.2. Importpriser och prisunderskridande
(520)
Det genomsnittliga priset på importen till unionen från det berörda landet utvecklades på följande sätt:
Tabell 3-a
Importpris på moduler från Kina (euro/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
2 100
1 660
1 350
764
Index (2009 = 100)
100
79
64
36
Källa: Europressedienst och kontrollerade svar på frågeformuläret.
Tabell 3-b
Importpris på celler från Kina (euro/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
890
650
620
516
Index (2009 = 100)
100
73
70
58
Källa: Europressedienst och kontrollerade svar på frågeformuläret.
(521)
Det genomsnittliga importpriset på moduler och celler från Kina sjönk väsentligt under skadeundersökningsperioden. Det genomsnittliga importpriset på moduler sjönk med 64 %, från 2 100 euro/kW 2009 till 764 euro/kW under undersökningsperioden. Likaledes sjönk det genomsnittliga importpriset på celler från Kina med 42 %, från 890 euro/kW till 516 euro/kW.
(522)
Sammantaget sjönk priset på den berörda produkten väsentligt mellan 2009 och undersökningsperioden.
(523)
En samarbetsvillig icke närstående importör hävdade att importpriserna borde ha fastställts på grundval av dennes import av den berörda produkten till unionen. Uppgifterna från denna importör under undersökningen utgjorde dock endast en bråkdel av den totala importen till unionen, och inga meningsfulla slutsatser kunde således dras om det genomsnittliga priset på all import från Kina under hela skadeundersökningsperioden som omfattar flera år. Detta påstående avvisades därför.
(524)
En annan part hävdade att metoden att bestämma priserna inte förklaras, särskilt om hur uppgifter från olika källor hade slagits samman och sammanvägts. Dessutom hävdades att importkostnaderna borde ha grundats på kontrollerade uppgifter som inhämtats under undersökningen snarare än på uppskattningar.
(525)
Det anses att de metoder som gjorts tillgängliga för alla berörda parter är tillräckligt fullständiga för att man ska förstå hur siffrorna har fastställts. När det gäller importkostnaden är det klart att en justering gjordes av spotpriserna för att man skulle komma fram till cif-priserna. Uppskattningen bekräftades utifrån de uppgifter som samlats in under undersökningen.
(526)
I syfte att fastställa prisunderskridandet under undersökningsperioden jämfördes det vägda genomsnittliga försäljningspriset per produkttyp som unionstillverkarna som ingick i urvalet tog ut av icke-närstående kunder på unionsmarknaden, justerat till nivån fritt fabrik, med motsvarande vägda genomsnittliga importpriser per produkttyp för de samarbetsvilliga kinesiska exporterande tillverkarna till den första oberoende kunden på unionsmarknaden, fastställda till cif-nivån, med lämpliga justeringar för kostnader som uppstår efter import, dvs. kostnader för tullklarering, hantering och lastning. De genomsnittliga kostnaderna efter import för de importörer av moduler som ingick i urvalet användes när dessa fanns tillgängliga.
(527)
Prisjämförelsen gjordes för varje enskild produkttyp för transaktioner i samma handelsled, efter justering av priserna där detta var nödvändigt, och efter avräkning av rabatter och avdrag. Resultatet av jämförelsen, uttryckt som en procentandel av omsättningen under undersökningsperioden för de unionstillverkare som ingick i urvalet, visade en vägd genomsnittlig underskridandemarginal i intervallen [19,8 % - 37,5 %] för moduler och [12,6 % - 53,8 %] för celler, och [19,8 % - 37,5 %] sammantaget för den berörda produkten.
(528)
Det bör noteras att för en exporterande tillverkare som ingick i urvalet fastställdes ett negativt prisunderskridande för celler. De exporterade kvantiteterna var emellertid ganska små och kan därför inte betraktas som representativa. En exporterande tillverkare i urvalet ifrågasatte också källan till justeringen av monoceller till multiceller, dock utan att styrka detta. I själva verket ifrågasatte den exporterande tillverkaren inte den specifika justeringen eller tillhandahöll några nya uppgifter eller belägg, och detta påstående avvisades därför.
4.5. Unionsindustrins ekonomiska situation
4.5.1. Allmänt
(529)
I enlighet med artikel 8.4 i grundförordningen undersökte kommissionen alla ekonomiska faktorer och förhållanden av betydelse för unionsindustrins situation. Som nämndes i skälen 14-22 användes ett stickprovsförfarande för undersökningen av vilken skada unionsindustrin lidit.
(530)
För skadeanalysen skiljde kommissionen mellan makroekonomiska och mikroekonomiska indikatorer. Kommissionen analyserade de makroekonomiska indikatorerna för skadeundersökningsperioden på grundval av uppgifter erhållna från konsulten dubbelkontrollerade när möjligt mot andra tillgängliga källor och de kontrollerade svaren på frågeformulären från de unionstillverkare som ingick i urvalet. Kommissionen analyserade mikroekonomiska indikatorer på grundval av de kontrollerade svaren på frågeformulären från de unionstillverkare som ingick i urvalet.
(531)
I denna undersökning bedömdes följande makroekonomiska indikatorer på grundval av information om alla tillverkare i unionen av den likadana produkten: tillverkning, produktionskapacitet, kapacitetsutnyttjande, försäljningsvolym, marknadsandel, tillväxt, sysselsättning, produktivitet, storleken på de utjämningsbara subventionerna och återhämtning från tidigare subvention eller dumpning.
(532)
Följande mikroekonomiska indikatorer bedömdes på grundval av information om de tillverkare i unionen av den likadana produkten som ingick i urvalet: genomsnittspriser per enhet, enhetskostnad, arbetskraftskostnader, lager, lönsamhet, kassaflöde, investeringar, räntabilitet och kapitalanskaffningsförmåga.
(533)
En berörd part hävdade att marknadsförhållandena för den berörda produkten skiljde sig mellan medlemsstaterna och att skadeanalysen därför borde göras separat för varje medlemsstat. Detta påstående kunde inte styrkas. Dessutom visade undersökningen inga särskilda omständigheter som motiverade en skadeanalys per medlemsstat. Påståendet avvisades därför.
(534)
Vissa parter ifrågasatte den övergripande tillförlitligheten hos de makroekonomiska skadeindikatorer som används av kommissionen inom ramen för denna undersökning. De hävdade att de tendenser som fastställts för ett antal av dessa indikatorer avvek från de tendenser för samma indikatorer som fastställts för de utvalda unionstillverkarna. Det hänvisades särskilt till unionstillverkning, produktivitet, försäljning, genomsnittliga arbetskraftskostnader och sysselsättning.
(535)
De makroekonomiska indikatorerna fastställdes för alla tillverkare i unionen. I de fall som samma uppgifter sammanställs för enskilda unionstillverkare eller en grupp av unionstillverkare (dvs. de unionstillverkare som ingick i urvalet), är tendenserna inte nödvändigtvis identiska, eftersom exempelvis varje företags betydelse inte beaktas i en sådan jämförelse. Det är därför inte nödvändigtvis meningsfullt med en jämförelse mellan de makroekonomiska indikatorerna för alla unionstillverkare och indikatorerna för unionstillverkarna i urvalet och det går inte av detta att dra slutsatsen att den ena eller andra av dessa uppsättningar uppgifter skulle vara otillförlitliga. När man jämför utvecklingen av de makroekonomiska indikatorerna för unionsindustrin med de konsoliderade motsvarande indikatorerna för unionstillverkarna i urvalet kan man hur som helst notera skillnader när det gäller flera indikatorer, t.ex. tillverkning, produktionskapacitet, försäljningsvolym, sysselsättning och produktivitet i unionsindustrin mellan 2011 och undersökningsperioden. För alla dessa indikatorer uppvisade unionstillverkarna i urvalet bättre resultat än unionsindustrin överlag. Orsaken till detta är att många unionstillverkare som inte ingick i urvalet upphörde med sin produktion eller blev insolventa under undersökningsperioden, vilket hade en negativ inverkan på de makroekonomiska indikatorer som beräknats på unionsnivå. Dessa påståenden avvisades därför.
(536)
En berörd part hävdade att slutsatsen i skäl 153 i förordningen om preliminär antidumpningstull att analysen av situationen för unionsindustrin visade en tydlig nedåtgående trend för alla huvudsakliga skadeindikatorer grundades på uppgifter från konsulten. I detta avseende står det klart att å ena sidan grundades de makroekonomiska indikatorerna enligt tabellerna 4-a-6-c i förordningen om preliminär antidumpningstull på uppgifter som erhållits från konsulten och som, där så var möjligt, dubbelkontrollerats mot andra tillgängliga källor. Å andra sidan grundades de mikroekonomiska indikatorerna enligt tabellerna 7-a-11-c i förordningen om preliminär antidumpningstull på uppgifter som samlats in från unionstillverkarna i urvalet och som kontrollerats på plats av kommissionen. Det bör också noteras att avgörande faktorer för den skadevållande situationen för unionsindustrin såsom unionsindustrins lönsamhetsnivåer, det genomsnittliga försäljningspriset i unionen samt prisunderskridandet grundade sig på uppgifter som samlats in från unionstillverkarna i urvalet och de exporterande tillverkare som hade kontrollerats på plats. Ovanstående invändning avvisas därför.
4.5.2. Makroekonomiska indikatorer
4.5.2.1. Tillverkning, produktionskapacitet och kapacitetsutnyttjande
(537)
Den totala tillverkningen, produktionskapaciteten och kapacitetsutnyttjandet i unionen utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 4-a
Moduler - tillverkning, produktionskapacitet och kapacitetsutnyttjande (MW)
2009
2010
2011
UP
Tillverkningsvolym
2 155
3 327
4 315
4 021
Index (2009 = 100)
100
154
200
187
Produktionskapacitet
4 739
6 983
9 500
9 740
Index (2009 = 100)
100
147
200
206
Kapacitetsutnyttjande
45 %
48 %
45 %
41 %
Källa: Europressedienst
Tabell 4-b
Celler - tillverkning, produktionskapacitet och kapacitetsutnyttjande (MW)
2009
2010
2011
UP
Tillverkningsvolym
1 683
2 376
2 723
2 024
Index (2009 = 100)
100
141
162
120
Produktionskapacitet
2 324
3 264
3 498
3 231
Index (2009 = 100)
100
140
151
139
Kapacitetsutnyttjande
72 %
73 %
78 %
63 %
Källa: Europressedienst
(538)
Totalt sett ökade tillverkningen av moduler i unionen med 87 % under skadeundersökningsperioden. Tillverkningen nådde en topp 2011 och minskade sedan under undersökningsperioden. Tillverkningen av moduler i unionen ökade mycket långsammare än tillväxten av förbrukningen, som mer än tredubblades under samma period. Mot bakgrund av den väsentligt ökade förbrukningen fördubblade unionstillverkarna sin produktionskapacitet för moduler under skadeundersökningsperioden. Trots den högre produktionsnivån sjönk dock unionsindustrins kapacitetsutnyttjande med 4 procentenheter och nådde endast 41 % under undersökningsperioden.
(539)
Totalt sett ökade tillverkningen av celler i unionen med 20 % under skadeundersökningsperioden. Den nådde en topp 2011 och minskade därefter under undersökningsperioden. Unionstillverkningen av celler följde trenden för unionsförbrukningen, med en långsammare ökning fram till 2011 och sedan en mer uttalad minskning under undersökningsperioden. I linje med utvecklingen av förbrukningen i unionen ökade unionsindustrin först sin kapacitet med 51 % fram till 2011 och sedan sjönk denna under undersökningsperioden. Totalt sett ökade kapaciteten med 39 % under skadeundersökningsperioden. Kapacitetsutnyttjandet ökade fram till 2011, då det nådde en topp på 78 %, och sjönk sedan med 15 procentenheter under undersökningsperioden. Totalt sett minskade unionsindustrins kapacitetsutnyttjande under skadeundersökningsperioden och nådde 63 % under undersökningsperioden.
(540)
Unionsindustrin ökade därför sin kapacitet som svar på ökad förbrukning. Unionsindustrins tillverkningsnivåer ökade dock mycket långsammare än förbrukningen, vilket ledde till minskat kapacitetsutnyttjande för den berörda produkten under skadeundersökningsperioden.
(541)
Afase hävdade att den produktionsvolym som fastställs för moduler och celler i skäl 537 och den produktionskapacitet i unionsindustrin som fastställs för moduler och celler i samma skäl var överdrivna och lämnade in uppgifter från andra källor (dvs. EPIA, IM och BNEF) som visade lägre volymer. Dessa siffror är de som anges i skäl 537.
(542)
Den produktionsvolym som fastställs i skäl 537 grundas på uppgifter som omfattar både börsnoterade företag och onoterade företag. Den utveckling av unionstillverkningen som fastställs i skäl 537 ligger dessutom i linje med den utveckling av unionsförbrukningen som fastställs i skäl 509. Uppgifterna om produktionsvolymer från Afase uppvisade däremot andra tendenser för unionsförbrukningen än de som fastställs i skäl 509 och enligt den statistik över unionsförbrukningen som offentliggjorts av EPIA.
(543)
När det gäller produktionskapaciteten, framgick det av undersökningen att undersökningsresultaten i skäl 537 inbegrep kapaciteten hos de företag som var föremål för ett insolvensförfarande eller hade upphört med tillverkningen under undersökningsperioden, eftersom de inte hade sålt sina fabriker och maskiner och därmed kunde återuppta produktionen mycket snabbt. Såsom nämns i skäl 542, inbegrep siffrorna i skäl 537 uppgifter från onoterade företag.
(544)
Slutligen dubbelkontrollerades uppgifterna från den oberoende konsulten och de befanns vara någorlunda korrekta. På grundval av ovanstående fann man att uppgifterna från Afase baserade på andra tillgängliga källor inte nödvändigtvis stred mot resultaten i den preliminära antidumpningsförordningen.
(545)
Under alla omständigheter skulle ett godtagande av de siffror som lämnats av Afase inte ha någon effekt på de övergripande slutsatserna att unionsindustrin lidit väsentlig skada eftersom den negativa utvecklingen för dessa indikatorer, dvs. tillverkningen och produktionskapaciteten i unionen, skulle vara ännu mer uttalad.
(546)
En samarbetsvillig icke-närstående importör hävdade att produktionsvolymen, produktionskapaciteten och kapacitetsutnyttjandet borde ha fastställts enbart utifrån uppgifter från de unionstillverkare som ingick i urvalet. Eftersom det rör sig om makroekonomiska indikatorer, bör de emellertid fastställas på nivån för alla unionstillverkare för att man ska få en så meningsfull och fullständig bild som möjligt av unionsindustrins situation. Detta påstående avvisas därför.
(547)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter begärde en part att kommissionen skulle klargöra hur den årliga tillverkningen i unionen hade beräknats av konsulten. En annan part begärde att kommissionen skulle lämna ytterligare förklaringar rörande möjligheten att få de olika tillgängliga uppgifterna om den totala produktionskapaciteten i unionen att gå ihop. En annan part påstod att unionens sammanlagda produktion och produktionskapacitet borde ha erhållits från de unionstillverkare som ingick i urvalet, eftersom detta skulle ha gett ett mer tillförlitligt resultat. I detta avseende hävdades det att offentligt tillgängliga uppgifter var inexakta beroende på uppgifternas konfidentiella karaktär och att alla forskningscentra och konsulter var tvungna att grunda sin analys på ett antal uppskattningar och antaganden.
(548)
Det klargjordes att den årliga tillverkningen i unionen beräknades på grundval av de siffror som hade rapporterats av unionstillverkarena till konsulten. När den årliga tillverkningen från en viss unionstillverkare inte kunde erhållas för ett visst år, uppskattades denna genom att tillämpade kapacitetsutnyttjandet från föregående år på den nya produktionskapaciteten för det året. EU-institutionerna har också jämfört den siffra som erhölls från konsulten med de siffror som angivits i unionsindustrins svar på de gängse frågeformulären innan undersökningen inleddes. Båda dessa siffror är liknande.
(549)
När det gäller begäran att lämna ytterligare förklaringar gällande möjligheten att förena de olika tillgängliga uppgifterna för unionens produktionskapacitet, ska det noteras att denna information redan återfanns i den öppna akten tillgänglig för de berörda parterna. Ansökan avslogs därför.
(550)
Slutligen ska det sägas att unionens produktion och produktionskapacitet är makroekonomiska indikatorer och därför måste fastställas på nivån för hela unionsindustrin och inte på nivån för de unionstillverkare som ingick i urvalet.
(551)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att den metod som använts för att samla in uppgifter om produktionen (huvudsakligen intervjuer och besök på produktionsanläggningar) inte kunde ge tillförlitliga resultat på grund av dessa uppgifters konfidentiella karaktär, vilket följaktligen gjorde att företagen var ovilliga att lämna ut dem. Sådana metoder kan därför inte anses vara tillfredsställande. Detta bekräftas av det faktum att även om ett mycket större antal unionstillverkare hade använts av konsulten än av kommissionen vid granskningen av företagens representativitet när förfarandet påbörjades, är den totala produktionsvolym som fastställdes av konsulten lägre än den sammanlagda produktionsvolym som fastställdes av kommissionen i syfte att granska företagens representativitet. Denna part hävdade vidare att uppgifterna rörande denna skadeindikator följaktligen inte kan betraktas som faktiska bevis i den mening som avses i artikel 8.1 i grundförordningen.
(552)
För det första ska det klargöras att antalet tillverkare som konsulten beaktat, å ena sidan, och kommissionen beaktat, å andra sidan, var i stort sett desamma och argumentet att resultaten var inkonsekventa måste därför avvisas. Det erinras vidare om att de uppgifter som samlats in genom konsulten har dubbelkontrollerats mot andra källor där så var möjligt, och det konstaterades att dessa beräkningar var tillräckligt tillförlitliga. Det bekräftas därför att de uppgifter om tillverkningen som konsulten lämnat utgör faktiska bevis i den mening som avses i artikel 8.1 i grundförordningen.
4.5.2.2. Försäljningsvolymer och marknadsandel
(553)
Unionsindustrins försäljningsvolym och marknadsandel utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 5-a
Moduler - försäljningsvolym och marknadsandel (MW)
2009
2010
2011
UP
Försäljningsvolym på unionsmarknaden
1 037
1 890
2 683
2 357
Index (2009 = 100)
100
182
259
227
Marknadsandel
19 %
15 %
13 %
13 %
Källa: Europressedienst
Tabell 5-b
Celler - försäljningsvolym och marknadsandel (MW)
2009
2010
2011
UP
Försäljningsvolym på den totala marknaden
1 470
1 913
2 245
1 545
Index (2009 = 100)
100
130
153
105
Marknadsandel
68 %
57 %
52 %
38 %
Källa: Europressedienst
(554)
Under skadeundersökningsperioden ökade försäljningsvolymen för moduler med 127 %. I förhållande till förbrukningsökningen på 221 % innebar detta dock att unionsindustrins marknadsandel minskade från 19 % år 2009 till 13 % under undersökningsperioden. När det gäller celler ökade unionsindustrins försäljning endast marginellt med 5 % medan förbrukningen ökade med 87 %, vilket ledde till en minskning av marknadsandelen från 68 % år 2009 till 38 % under undersökningsperioden. Som svar på den ökande förbrukningen ökade unionsindustrins försäljning av moduler och celler mycket mindre än importen från det berörda landet. Därmed kunde unionsindustrin inte dra nytta av den ökande förbrukningen. Som en följd av detta minskade marknadsandelarna för moduler och celler under skadeundersökningsperioden.
(555)
En berörd part hävdade att unionsindustrins marknadsandel för moduler bara låg på 19 % redan 2009 och att en minskning med 6 procentenheter under skadeundersökningsperioden inte kan anses som skada.
(556)
Minskningen av marknadsandelen med 6 procentenheter under skadeundersökningsperioden måste ses mot bakgrund av en ökning av unionsförbrukningen av moduler med 200 % under samma period. Som nämns ovan kunde unionsindustrin även i ett scenario med ökad förbrukning inte öka sin försäljningsvolym i enlighet med detta, utan förlorade istället marknadsandelar. Detta påstående måste därför avvisas.
(557)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att de metoder som använts för att samla in uppgifter om försäljning (huvudsakligen intervjuer och besök i produktionsanläggningar) inte kunde ge tillförlitliga resultat på grund av dessa uppgifters konfidentiella karaktär, vilket ledde till att företagen var ovilliga att lämna ut dem. Sådana metoder kan därför inte anses vara tillfredsställande. På samma sätt kan de inte heller anses som faktiska bevis i den mening som avses i artikel 8.1 i grundförordningen. Såsom nämns ovan i skäl 482 dubbelkontrollerades de uppgifter som samlats in av konsulten mot andra källor där så var möjligt och det konstaterades att beräkningarna var tillräckligt tillförlitliga. Det bekräftas därför att de uppgifter om försäljningen som konsulten tillhandahållit utgör faktiska bevis i den mening som avses i artikel 8.1 i grundförordningen.
4.5.2.3. Sysselsättning och produktivitet
(558)
Sysselsättning och produktivitet utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 6-a
Moduler - sysselsättning och produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal anställda
11 779
15 792
17 505
16 419
Index (2009=100)
100
134
149
139
Produktivitet
(kW/ anställd)
183
211
247
245
Index (2009=100)
100
115
135
134
Källa: Europressedienst
Tabell 6-b
Celler - sysselsättning och produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal anställda
5 281
5 937
5 641
4 782
Index (2009=100)
100
112
107
91
Produktivitet
(kW/ anställd)
319
400
483
423
Index (2009=100)
100
126
151
133
Källa: Europressedienst
(559)
Sysselsättningen för moduler ökade mellan 2009 och undersökningsperioden med 39 %, medan den minskade med 9 % för celler. Det noteras dock att sysselsättningen för moduler ökade fram till 2011 och sedan minskade under undersökningsperioden. För celler ökade sysselsättningen fram till 2010 och minskade sedan under 2011 och undersökningsperioden. Den totala produktiviteten visade positiva trender för moduler och celler, med en ökning på 34 % respektive 33 %. Detta beror delvis på unionsindustrins ansträngningar att klara trycket från subventionerad import från Kina.
(560)
I linje med minskningen av unionens tillverkning av moduler mellan 2011 och undersökningsperioden minskade även sysselsättningen för moduler under samma period. För celler ökade sysselsättningen fram till 2010 och minskade sedan 2011 och under undersökningsperioden, medan tillverkningen av celler i unionen ökade stadigt fram till 2011 och sedan började minska.
(561)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att metoden för fastställandet av den totala sysselsättningen i unionen under skadeundersökningsperioden var felaktig. Parten hävdade att om sysselsättningen för en särskild unionstillverkare inte var tillgänglig beaktades i stället den genomsnittliga sysselsättningen för de unionstillverkare för vilka dessa uppgifter var tillgängliga. Detta måste avvisas, eftersom metoden för att fastställa den totala sysselsättningen var annorlunda, dvs. om uppgifter om sysselsättning för en viss unionstillverkare inte var tillgängliga uppskattades den på grundval av uppgifter från samma företag från tidigare år. Såsom nämns i skäl 482 kontrollerades denna metod och befanns vara rimlig. Påståendet avvisades därför.
4.5.2.4. Storleken på de utjämningsbara subventionerna och återhämtning från tidigare subvention eller dumpning
(562)
Alla subventionsmarginaler ligger väsentligt över miniminivån. När det gäller inverkan på unionsindustrin från storleken på de utjämningsbara subventionerna kan den, med tanke på volymen av import och priserna på denna från det berörda landet, anses vara betydande.
(563)
Eftersom detta är det första antisubventionsförfarandet som gäller den berörda produkten finns det inga uppgifter tillgängliga för att bedöma inverkan från eventuell tidigare dumpning eller subventionering.
4.5.3. Mikroekonomiska indikatorer
4.5.3.1. Priser och faktorer som påverkar priser
(564)
De genomsnittliga försäljningspriserna för unionstillverkarna i urvalet till icke-närstående kunder i unionen utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 7-a
Moduler - genomsnittligt försäljningspris i unionen
2009
2010
2011
UP
Genomsnittlig försäljningspris på den fria marknaden i unionen
(euro/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
Index (2009=100)
100
81
62
47
Tillverkningskostnader
(EUR/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
Index (2009=100)
100
74
65
52
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
Tabell 7-b
Celler - genomsnittligt försäljningspris i unionen
2009
2010
2011
UP
Genomsnittlig försäljningspris på den fria marknaden i unionen
(euro/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
Index (2009=100)
100
76
51
31
Tillverkningskostnader
(EUR/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
Index (2009=100)
100
62
64
45
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
(565)
Försäljningspriserna sjönk kraftigt, dvs. med 53 % för moduler och med 69 % för celler under skadeundersökningsperioden. Försäljningspriserna sjönk stadigt under skadeundersökningsperioden, men prisminskningen var särskilt uttalad under undersökningsperioden, när de föll till ohållbara nivåer. Under skadeundersökningsperioden minskade tillverkningskostnaden med 48 % för moduler och med 55 % för celler. Unionsindustrin kunde varken dra nytta av sina kontinuerliga ansträngningar att öka sin kostnadseffektivitet eller inverkan från den minskade råvarukostnaden för polykristallint kisel. Detta berodde huvudsakligen på den ökande prispressen från subventionerad import som hade en negativ inverkan på unionsindustrins försäljningspriser, som minskade ännu mer än effektivitetsvinsterna. Detta framgår av den negativa trenden för unionsindustrins lönsamhet som beskrivs i skäl 579. Totalt sett minskade det genomsnittliga försäljningspriset och tillverkningskostnaden för den likadana produkten väsentligt, vilket fick förödande konsekvenser för unionsindustrins lönsamhet.
(566)
En berörd part bestred undersökningsresultaten att minskningen av de genomsnittliga försäljningspriserna hade haft en förödande inverkan på unionsindustrins lönsamhet. Parten hävdade att unionsindustrins genomsnittliga kostnad minskade på samma sätt och att en prissänkning därför är naturlig. Såsom beskrivits i skäl 565, visade emellertid undersökningen att unionsindustrins försäljningspriser minskade ännu mer än dess genomsnittliga produktionskostnad och således återspeglades inte de minskade kostnaderna i unionsindustrins lönsamhet. Det bekräftas därför att unionsindustrins minskade försäljningspris hade förödande effekter på unionsindustrins lönsamhet och påståendena i detta avseende tillbakavisas därför.
(567)
En annan part invände mot slutsatsen i skäl 138 i förordningen om preliminär antidumpningstull att priserna låg på ohållbart låga nivåer under undersökningsperioden, och hävdade att detta skulle bestämmas av marknadskrafterna. Samma part invände också mot slutsatsen i samma skäl att unionsindustrin inte kunde dra nytta av kostnadsminskningarna på grund av pristrycket från den subventionerade importen. Institutionerna konstaterar följande i detta avseende: ”ohållbara nivåer” avser det faktum att unionsindustrin sålde med förlust och därför inte kunde överleva på lång sikt. Frågan om huruvida prisnivån är hållbar är därför bara en fråga om förhållandet mellan produktionskostnaderna och priserna. Med att de ”inte kunde dra nytta av kostnadsminskningarna” avses det faktum att kostnaderna minskade långsammare än priserna. Båda dessa påståenden styrks av bevisning i skäl 138 i förordningen om preliminär antidumpningstull. Detta argument avvisades därför.
4.5.3.2. Arbetskraftskostnader
(568)
De genomsnittliga arbetskraftskostnaderna för unionstillverkarna i urvalet utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 8-a
Moduler - genomsnittlig arbetskraftskostnad per anställd
2009
2010
2011
UP
Genomsnittlig arbetskraftskostnad per anställd (euro)
38 194
40 793
41 781
42 977
Index (2009=100)
100
107
110
113
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
Tabell 8-b
Celler - genomsnittlig arbetskraftskostnad per anställd
2009
2010
2011
UP
Genomsnittlig arbetskraftskostnad per anställd (euro)
49 677
49 357
49 140
49 350
Index (2009=100)
100
99
99
99
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
(569)
Mellan 2009 och undersökningsperioden ökade den genomsnittliga arbetskraftskostnaden per anställd för moduler stadigt med totalt 13 %. När det gäller celler förblev den genomsnittliga arbetskraftskostnaden stabil under skadeundersökningsperioden och minskade något med 1 % mellan 2009 och 2010 men förblev sedan stabil fram till undersökningsperioden. Den totala ökningen av arbetskraftskostnaden kan delvis förklaras av den samtidiga produktivitetsökningen (moduler och celler) och inflationsutvecklingen.
(570)
En berörd part hävdade att det inte förelåg någon inflation under skadeundersökningsperioden och därmed kunde den totala ökningen av arbetskraftskostnaderna inte ha orsakats av denna faktor.
(571)
I motsats till vad som hävdats av den berörda parten, visade undersökningen att det har förelegat inflation under skadeundersökningsperioden och att ökningen i lönekostnaden, begränsad till moduler, kan förklaras av inflationen och produktivitetsökningen.
(572)
En berörd part hävdade att den skada som unionsindustrin led berodde på de ökade arbetskraftskostnader och den samtidiga minskningen av produktiviteten. Det bör dock först noteras att arbetskraftskostnaden var stabil i fråga om celler, medan produktiviteten ökade både för celler och för moduler. Bara den ökade arbetskraftskostnaden för moduler kan därför förklaras med en ökad produktivitet. Dessutom har undersökningen visat att arbetskraftskostnader inte utgör en betydande del av produktionskostnaden, vilket redan anges i skäl 203 i förordningen om preliminär antidumpningstull. Detta argument avvisades därför.
4.5.3.3. Lager
(573)
Lagernivåerna för unionstillverkarna i urvalet utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 9-a
Moduler - lager
2009
2010
2011
UP
Utgående lager (kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
Index (2009=100)
100
141
260
229
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
Tabell 9-b
Celler - lager
2009
2010
2011
UP
Utgående lager (kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
Index (2009=100)
100
140
452
402
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
(574)
Lagren ökade kraftigt, dvs. med 129 % för moduler och med 302 % för celler, under skadeundersökningsperioden. När det gäller moduler ökade lagren stadigt och nådde mycket höga nivåer 2011 (160 %), medan de minskade under undersökningsperioden men fortfarande låg på en mycket hög nivå jämfört med början av skadeundersökningsperioden. När det gäller celler var utvecklingen ännu mer uttalad, med en ökning av lagren mellan 2009 och 2011 på över 350 %. Även för celler minskade lagren under undersökningsperioden men låg kvar på en mycket hög nivå jämfört med början av skadeundersökningsperioden.
(575)
Undersökningen visade att unionstillverkarna på grund av den ogynnsamma situation som råder tenderade att hålla begränsade lager av den likadana produkten och utgå från beställningar för sin tillverkning. Därför är ökningen av lagren av den likadana produkten under skadeundersökningsperioden inte en relevant faktor när det gäller att fastställa om unionsindustrin lidit väsentlig skada.
(576)
En part hävdade att presentationen av lagervärdena i skäl 141 i förordningen om preliminär antidumpningstull är vilseledande, eftersom lagren uttrycktes i kW snarare än i MW till skillnad från unionsindustrins produktionsvolym.
(577)
Om lagren är uttryckta i kW eller i MW ansågs som sådant irrelevant för att fastställa huruvida unionsindustrin lidit väsentlig skada. Detta påstående avvisas därför.
(578)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade flera parter att lagren borde ha fastställts för hela unionsindustrin och att uppgifterna från endast tio unionstillverkare inte var representativa. Det klargörs att lager anses vara en mikroekonomisk indikator, och därför bör fastställas på grundval av de uppgifter som samlats in för varje enskilt företag, i detta fall från urvalet av unionstillverkare som ansågs som representativa för hela unionsindustrin. Ovanstående påstående avvisades därför.
4.5.3.4. Lönsamhet, kassaflöde, investeringar och räntabilitet samt kapitalanskaffningsförmåga
(579)
Lönsamhet och kassaflöde utvecklades på följande sätt under skadeundersökningsperioden:
Tabell 10-a
Moduler - lönsamhet och kassaflöde
2009
2010
2011
UP
Lönsamhet vid försäljning i unionen till icke-närstående kunder (% av omsättningen)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Kassaflöde
13 %
10 %
12 %
3 %
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
Tabell 10-b
Celler - lönsamhet och kassaflöde
2009
2010
2011
UP
Lönsamhet vid försäljning i unionen till icke-närstående kunder (% av omsättningen)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Kassaflöde
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
(580)
Lönsamheten för unionstillverkarna i urvalet fastställdes genom att nettovinsten före skatt vid försäljningen av den likadana produkten till icke-närstående kunder i unionen uttrycktes i procent av omsättningen av sådan försäljning.
(581)
Lönsamheten minskade kraftigt och vändes i förlust under skadeundersökningsperioden för den likadana produkten. Lönsamheten minskade med 11 procentenheter för moduler och med 49 procentenheter för celler.
(582)
Lönsamheten för den likadana produkten steg mellan 2009 och 2010 men sjönk sedan väsentligt 2011, när unionsindustrin gjorde förluster, och fortsatte sjunka väsentligt under undersökningsperioden. Förlusterna var särskilt stora för celler.
(583)
Även utvecklingen av kassaflödet, som är unionstillverkarnas förmåga att investera i sin verksamhet, var negativ mellan 2009 och undersökningsperioden. Det minskade med 10 procentenheter för moduler med en liten ökning 2011. Den mest påtagliga minskningen av kassaflödet inträffade mellan 2011 och undersökningsperioden. Det minskade kassaflödet för celler var mer uttalat än för moduler och nådde kraftigt negativa nivåer under undersökningsperioden. Därför minskade kassaflödet för den likadana produkten under skadeundersökningsperioden.
(584)
Siffrorna nedan representerar utvecklingen av investeringar och räntabilitet för unionstillverkarna i urvalet i förhållande till den totala marknaden under skadeundersökningsperioden:
Tabell 11-a
Moduler - investeringar och räntabilitet
2009
2010
2011
UP
Investeringar (euro)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
Index (2009=100)
100
415
535
271
Räntabilitet
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
Tabell 11-b
Celler - investeringar och räntabilitet
2009
2010
2011
UP
Investeringar (euro)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
Index (2009=100)
100
110
33
22
Räntabilitet
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Källa: Kontrollerade svar på frågeformulär.
(585)
Tabellen ovan visar att unionsindustrin ökade sina investeringar med 171 % för moduler mellan 2009 och undersökningsperioden. Detta var i huvudsak kopplat till den väsentligt ökade kapaciteten. Under samma period minskade unionsindustrin dock sina investeringar med 78 % för celler. De investeringar som gjordes gällde i huvudsak FoU samt förbättring och bibehållande av tillverkningsteknik och tillverkningsprocesser för att öka effektiviteten. Eftersom unionsindustrin inte hade råd att göra ytterligare investeringar när det gällde celler under skadeundersökningsperioden var investeringsnivån relativt låg under undersökningsperioden. Eftersom investeringarna i princip finansierades genom kassaflöde och företagsinterna lån hade det minskade kassaflödet en omedelbar inverkan på investeringsnivån.
(586)
Räntabiliteten uttrycktes som vinsten i procent av det bokförda nettovärdet av investeringar. Räntabiliteten för den likadana produkten följde motsvarande negativa utveckling som övriga indikatorer för ekonomiskt resultat mellan 2009 och undersökningsperioden för alla produkttyper. För celler förelåg en ökning 2009 och 2010, men 2011 minskade räntabiliteten kraftigt och nådde negativa nivåer. För moduler var räntabiliteten negativ under hela skadeundersökningsperioden, förutom 2010 när den nådde 19 %. Totalt sett minskade den under skadeundersökningsperioden till -17 % för celler under undersökningsperioden, dvs. med 1 %, men var dock fortfarande kraftigt negativ, dvs. -19 %. Totalt sett var utvecklingen av räntabiliteten för den likadana produkten negativ under skadeundersökningsperioden.
(587)
Kapitalanskaffningsförmågan analyserades i förhållande till den totala marknaden, och det visades att en konstant försämring förelåg av unionsindustrins förmåga att generera likvida medel för den likadana produkten och därmed en försvagning av unionsindustrins ekonomiska situation.
(588)
En berörd part hävdade att uppgifterna om investeringar såsom anges ovan var för låga i förhållande till unionsindustrins produktionskapacitet så som visas i skäl 538. Till stöd för detta påstående sade sig parten känna till att den investering som gjorts av en unionstillverkare för kapacitetsökningar gjorts till en mycket högre kostnad. Den berörda parten drog därför slutsatsen att unionsindustrins fastställda produktionskapacitet måste ha överskattats. Det noteras att detta påstående inte kunde styrkas med någon bevisning, särskilt inte angående den investering som gjorts av den berörda unionstillverkaren. Däremot grundades uppgifterna om investeringar i förordningen om preliminär antidumpningstull på faktiska och kontrollerade uppgifter från de unionstillverkare som ingick i urvalet. Det bör noteras att detta påstående också grundades på en jämförelse mellan de totala investeringarna hos de unionstillverkare som ingick i urvalet och den totala produktionskapaciteten för hela unionsindustrin, vilket inte kan anses vara en lämplig grund för jämförelse eftersom inte de totala investeringarna för hela unionsindustrin beaktats. Detta argument avvisades därför.
4.5.3.5. Slutsats om skada
(589)
Analysen av unionsindustrins situation visade en tydlig nedåtgående trend för alla de viktigaste skadeindikatorerna. Mot bakgrund av en stadigt ökande förbrukning ökade tillverkningen av moduler och celler under skadeundersökningsperioden. Trots att försäljningsvolymen ökade, krympte unionsindustrins marknadsandel under undersökningsperioden på grund av den större ökningen av förbrukningen under skadeundersökningsperioden. Det genomsnittliga försäljningspriset sjönk kraftigt under skadeundersökningsperioden, vilket hade en negativ inverkan på alla indikator för ekonomiskt resultat såsom lönsamhet, kassaflöde, räntabilitet och kapitalanskaffningsförmåga.
(590)
Under skadeundersökningsperioden ökade unionsindustrins försäljningsvolym totalt sett. Ökningen åtföljdes dock av en betydande minskning av det genomsnittliga försäljningspriset.
(591)
Under skadeundersökningsperioden ökade berörda parters import från Kina uttryckt som volym och marknadsandel. Samtidigt sjönk importpriserna stadigt, vilket innebar ett betydande prisunderskridande av unionsindustrins genomsnittspris på unionsmarknaden.
(592)
Flera berörda parter hävdade att unionsindustrin och särskilt de unionstillverkare som ingick i urvalet gjorde bra resultat. Det hävdades att utvecklingen av vissa skadeindikatorer, nämligen tillverkningsvolym, produktionskapacitet, försäljning och sysselsättning och till och med lönsamheten för vissa av tillverkarna i urvalet ökade och inte skulle visa väsentlig skada. Undersökningen bekräftade inte dessa påståenden utan visade en tydlig nedåtgående utveckling för många skadeindikatorer som är relevanta för slutsatsen att unionsindustrin har lidit väsentlig skada.
(593)
Mot bakgrund av detta bekräftade undersökningen bland annat att försäljningspriserna ligger lägre än tillverkningskostnaderna, vilket har en negativ inverkan på unionsindustrins lönsamhet, som nådde negativa nivåer under undersökningsperioden. Slutsatsen dras att om den subventionerade importen skulle fortsätta komma in på unionsmarknaden skulle unionsindustrins förluster sannolikt leda till att tillverkningen av den likadana produkten i någon betydande omfattning skulle upphöra i unionen. Detta förefaller bekräftas av utvecklingen under och efter undersökningsperioden, dvs. att vissa företag förklarat sig insolventa och/eller har upphört med tillverkningen tillfälligt eller permanent.
(594)
Mot bakgrund av ovanstående dras slutsatsen att unionsindustrin lidit väsentlig skada i den mening som avses i artikel 8.4 i grundförordningen.
5. ORSAKSSAMBAND
5.1. Inledning
(595)
I enlighet med artikel 8.5 och 8.6 i grundförordningen undersökte kommissionen om den väsentliga skada som unionsindustrin lidit vållades av den subventionerade importen från det berörda landet. Även andra kända faktorer, utöver den subventionerade importen, som kunde ha skadat unionsindustrin, undersöktes för att kontrollera att den eventuella skada som vållats av sådana faktorer inte tillskrevs subventionerad import.
(596)
Några berörda parter hävdade att marknadsförhållandena för den berörda produkten skiljde sig mellan medlemsstaterna och att orsakssambandet därför borde fastställas separat för varje medlemsstat.
(597)
Nationella stödprogram bestämmer i viss grad storleken på medlemsstaternas marknader. Undersökningen har dock också avslöjat att efterfrågan inte enbart beror på stödprogram. Beroende på geografisk belägenhet (solexponering) och lokalt elpris förefaller solpaneler ha nått eller åtminstone vara nära nätparitet (dvs. att priset för att producera solenergi motsvarar kostnaden för att producera konventionell energi), vilket innebär att vissa investeringar äger rum oberoende av stödprogram. Därmed kunde det inte fastställas att marknadsförhållandena uteslutande beror på stödprogram och detta påstående avvisades därför.
(598)
Flera berörda parter hävdade att den analys av orsakssambandet som genomförts inte har åtskilt och kvantifierat de skadliga verkningarna av den subventionerade importen från effekterna av andra kända faktorer som samtidigt skadar unionsindustrin. Dessutom hävdades det att kommissionen underlåtit att genomföra en gemensam analys av dessa andra kända faktorer.
(599)
Som svar på detta påstående bör det noteras att kommissionen, i enlighet med etablerad praxis, först undersökt om det finns ett orsakssamband mellan den subventionerade importen och den skada som unionsindustrin lidit och sedan undersökt huruvida någon av de andra kända faktorerna hade brutit det fastställda orsakssambandet mellan den väsentliga skada som unionsindustrin lidit och den subventionerade importen. I denna analys bedömdes verkan av andra kända faktorer för unionsindustrins situation, åtskilda från de skadevållande verkningarna av den dumpade importen, för att säkerställa att den skada som vållats av dessa faktorer inte tillskrevs den subventionerade importen. Det konstaterades att ingen av dem hade någon större, om ens någon, inverkan på situationen för industrin som kunde ändra det faktum att den konstaterade väsentliga skadan måste tillskrivas den subventionerade importen. Därför avvisades argumentet.
(600)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter framförde flera berörda parter på nytt de ovanstående argumenten. De hävdade att kommissionen uttryckligen, genom en motiverad och adekvat förklaring, uttryckligen bör fastställa att den skada som vållats av andra faktorer än den subventionerade importen inte tillskrivs denna import.
(601)
Efter en genomgång av alla uppgifter konstaterades det i denna undersökning att den subventionerade importen, betraktad separat, hade vållat unionsindustrin väsentlig skada. Det var inte möjligt att kvantifiera verkningarna av andra kända faktorer, och därför gjordes en kvalitativ bedömning i enlighet med skälen 164-222 i förordningen om preliminär antidumpningstull. Sammanfattningsvis bekräftades det att den väsentliga skada som unionsindustrin lidit vållats av den subventionerade importen. De andra faktorernas inverkan på unionsindustrins negativa utveckling ansågs begränsad. Det bör noteras att det i artikel 8.5 och 8.6 i grundförordningen inte föreskrivs något krav på formen för de analyser av vad som ska tillskrivas eller inte tillskrivas ha orsakat skada som ska utföras. Tvärtom måste enligt artikel 8.5 och 8.6 i grundförordningen sådana analyser utföras på ett sådant sätt att den subventionerade importens skadevållande verkningar kan separeras och åtskiljas från de skadliga verkningarna av andra faktorer. Av undersökningen framgick ingen bevisning för att alla andra kända faktorer som kan ha bidragit till den skada som åsamkats, tillsammans eller för sig, upphävde orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Ovanstående analys bekräftade att andra kända faktorer inte var av det slaget att de ändrar slutsatsen att den väsentliga skada som unionsindustrin lidit måste tillskrivas den subventionerade importen. Av dessa skäl avvisades dessa argument.
(602)
Vissa berörda parter hävdade att de nationella stödsystemen, solexponeringen och elpriserna (inklusive administrativa avgifter) skiljer sig åt mellan medlemsstaterna, och att det dessutom finns olika marknadssegment på varje marknad (bostadsanläggningar på mindre än 40 kW, kommersiella anläggningar och industrianläggningar på mellan 40 kW och 1 MW samt anläggningar för den allmännyttiga marknaden på mellan 1 MW och 10 MW). Parterna hävdade därför att analysen av orsakssambandet bör genomföras separat för varje medlemsstat, å ena sidan, och för de storskaliga segmenten och bostadssegmenten, å andra sidan.
(603)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter framhöll vissa berörda parter på nytt sin synpunkt att analysen av orsakssambandet borde göras för varje medlemsstat för sig, men lämnade dock inga ytterligare argument eller ny bevisning i detta avseende.
(604)
Undersökningen har visat att försäljning och importpriser är ungefär desamma i hela unionen. Det kan därför anses att det verkligen finns en enda marknad för den undersökta produkten. Undersökningen visade inte heller att tillverkarna i de enskilda medlemsstaterna eller regionerna koncentrerade sin verksamhet till denna specifika marknad eller att den subventionerade importen var koncentrerad till en medlemsstat eller region. Dessutom hävdade ingen av de berörda parterna att subventioneringen och skadan borde ha analyseras för varje enskild medlemsstat, vilket dock skulle vara en förutsättning för att utföra en separat analys av orsakssambandet för varje medlemsstat. Undersökningen visade inte på några bevis för att detta skulle ha varit en lämplig strategi, särskilt med tanke på att priserna på den berörda produkten var liknande i hela unionen. Det ska dessutom noteras att solexponeringen kan vara olika i olika regioner i samma medlemsstat, t.ex. har södra Frankrike mer solexponering än norra Frankrike, eller att olika regioner inom en medlemsstat kan ha olika stödsystem (t.ex. i Belgien) och inverkan av dessa faktorer på efterfrågan kan därför variera från en region till en annan inom samma medlemsstat. Skillnaderna i regelverket hos varje medlemsstat och/eller region och de skilda förutsättningarna, t.ex. solexponering motiverar dock ingen separat analys av orsakssamband och därför inte heller separata analyser av skada och subventionering. Dessa argument avvisades därför.
(605)
En annan berörd part hävdade att även om andra faktorer kan vara relevanta, är de nationella stödsystemen fortfarande den faktor som har störst betydelse för efterfrågan. Samma part ifrågasatte också att nätparitet redan uppnåtts på vissa platser och hävdade att priserna på moduler ökat sedan undersökningsperioden medan elpriserna gått ner. Parten hävdade vidare att i vissa medlemsstater medger hur som helst inte de rättsliga, ekonomiska och tekniska förhållandena någon anslutning till nätet och för de medlemsstaterna var det därför irrelevant om nätparitet uppnåtts eller inte. Denna part lämnade emellertid inte någon bevisning till stöd för ovannämnda påståenden. Under alla omständigheter bekräftar ovanstående argument att situationen när det gäller såväl nationella stödsystem som nätparitet i viss utsträckning kan skilja sig åt mellan medlemsstaterna. Ingen av de inlämnade uppgifterna var emellertid av ett sådant slag att de visar att en separat analys för varje medlemsstat skulle vara befogad. Dessa påståenden avvisades därför.
(606)
Efter det slutgiltiga meddelandet av uppgifter upprepade samma berörda part påståendet och lämnade vissa uppgifter som skulle illustrera de skilda marknadsförhållandena i varje medlemsstat och segment. De uppgifter som lämnats in kunde inte betraktas som avgörande, eftersom de bestod av en Power Point-presentation utan någon bevisning, och därför inte visade att en separat analys för varje medlemsstat skulle vara motiverad. Partens påstående avvisades därför.
(607)
Mot denna bakgrund drogs slutsatsen att en analys av orsakssambandet per medlemsstat och/eller region och per segment inte skulle motsvara de verkliga förhållandena på marknaden.
(608)
De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen har utfört analysen av orsakssambandet på ett inkonsekvent sätt, eftersom skadeanalysen gjordes separat för moduler och celler, medan man i analysen av orsakssambandet inte gjorde någon åtskillnad mellan produkttyperna. I detta avseende ska det noteras att skadeindikatorerna faktiskt angavs separat för varje produkttyp, men att slutsatserna för varje indikator avser den undersökta produkten som helhet. Det erinras också om att moduler och celler är en enda produkt och att analysen av orsakssambandet därför genomfördes på grundval av detta. Påståendet avvisades därför.
5.2. Verkan av den subventionerade importen
(609)
Utredningen visade att den subventionerade importen från Kina ökade kraftigt under skadeundersökningsperioden. Volymen ökade väsentligt, med cirka 300 % för moduler och med cirka 400 % för celler, och marknadsandelarna ökade för moduler från [60 % - 65 %] 2009 till [78 % - 83 %] under undersökningsperioden, och för celler från [5 % - 10 %] 2009 till [22 % - 27 %] under undersökningsperioden. Därmed bekräftades det att den berörda produktens importvolym och marknadsandel ökade kraftigt under skadeundersökningsperioden Det fanns ett klart tidsmässigt samband mellan ökningen av den subventionerade importen och unionsindustrins minskade marknadsandel. Utredningen fastställde också att den subventionerade importen såsom nämns i skäl 527 underskred unionsindustrins priser under undersökningsperioden.
(610)
Utredningen visade att den subventionerade importens pris sjönk med 64 % för moduler och med 42 % för celler under skadeundersökningsperioden, vilket ökade prisunderskridandet. Unionsindustrin gjorde betydande ansträngningar att sänka sina tillverkningskostnader för att stå emot denna prispress. Trots detta tvingade det extremt låga priset på den kinesiska importen unionsindustrin att ytterligare sänka sina försäljningspriser till en olönsam nivå. Därmed minskade unionsindustrins lönsamhet kraftigt under skadeundersökningsperioden och visade förluster under undersökningsperioden.
(611)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att förekomsten av kinesisk import och den ökade marknadsandelen för subventionerad import från Kina till priser som konstant underskred unionsindustrins har haft en avgörande roll för den väsentliga skada unionsindustrin lidit, vilket främst återspeglas i dess dåliga ekonomiska situation och försämringen av de flesta av skadeindikatorerna.
(612)
En berörd part bestred att det skulle finnas ett tillräckligt stort samband mellan den subventionerade importen av den berörda produkten från Kina och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Parten hävdade att detta skulle stödjas, å ena sidan, av det faktum att från 2009 till 2010 ökade unionsindustrins vinstmarginal för celler väsentligt (från förlust till en vinst på 12 %), medan den kinesiska importen låg 36 % lägre i pris än unionsindustrins priser och fördubblade sin marknadsandel under samma period. Mellan 2010 och 2011 ökade, å andra sidan, den kinesiska importen sin marknadsandel med bara 6 procentenheter, trots att förbrukningen ökade mycket mer under samma period, samtidigt som unionsindustrin ändå hade en förlust på 36 %. Denna part hävdade vidare att underundersökningsperioden låg importen av celler från andra tredjeländer på samma prisnivå som den kinesiska importen, men vann ytterligare marknadsandelar som motsvarade unionsindustrins förlust av marknadsandelar.
(613)
Undersökningen visade att den kinesiska marknadsandelen ökade konstant för både moduler och celler under skadeundersökningsperioden (17 procentenheter för moduler, 17 procentenheter för celler). Som nämns i skäl 609 ökade den subventionerade importen från Kina betydligt samtidigt som importpriserna sjönk. Samtidigt förlorade unionsindustrin marknadsandelar under skadeundersökningsperioden och alla huvudsakliga skadeindikatorer uppvisade en negativ trend, som beskrivs i skälen 589-593. Därmed bekräftas det klara tidsmässiga sambandet mellan ökningen av den subventionerade importen och unionsindustrins förlust av marknadsandelar.
(614)
Det ovan nämnda tidsmässiga sambandet fastställdes för alla produkttyper separat. Dessutom leder analysen av importens inverkan på unionsindustrins vinstmarginal separat för varje år av skadeundersökningsperioden inte till några meningsfulla resultat, eftersom förekomst av subventioner och väsentlig skada samt ett orsakssamband dem emellan inte behöver fastställas för varje år separat. Sambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skadan är i tillräcklig grad påvisad vid analysen av utvecklingen under hela skadeundersökningsperioden.
(615)
Det ska också noteras att unionsindustrins lönsamhet är en av de faktorer som anges i artikel 8.4 i grundförordningen som bör undersökas vid granskningen av den subventionerade importens inverkan på unionsindustrins situation. Enbart den omständigheten att unionsindustrin var lönsam under ett givet år betyder inte nödvändigtvis att den inte led väsentlig skada. Dessutom behöver unionsindustrins förlust av marknadsandelar inte exakt motsvara ökningen av marknadsandelen för den subventionerade importen för att det ska gå att fastställa ett orsakssamband mellan skadan och den subventionerade importen. Slutligen ska det sägas att andra faktorer (t.ex. import från andra tredjeländer eller utveckling av förbrukningen) som kan ha inverkat på den skadevållande situationen för unionsindustrin undersöktes och behandlas i skälen 619-732.
(616)
Det tidsmässiga sambandet mellan en ökad subventionerad import i betydande kvantiteter till priser som underskred unionsindustrins priser och unionsindustrins alltmer utsatta situation är en tydlig indikator på ett orsakssamband i detta fall, såsom fastställs i skälen 609-611. Påståendena rörande bristen på samband mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit avvisades därför.
(617)
Efter det slutgiltiga meddelandet av uppgifter ifrågasatte samma berörda part fortfarande analysen av orsakssambandet, eftersom unionsindustrins lönsamhet inte hade analyserats särskilt i förhållande till vissa år (särskilt 2010), utan för hela skadeundersökningsperioden.
(618)
Det bör i detta avseende noteras att inga giltiga slutsatser kan dras om orsakssambandet genom en analys av något särskilt år i skadeundersökningsperioden och samtidigt bortse från unionsindustrins utveckling under hela skadeundersökningsperioden och dess samband med utvecklingen för den subventionerade importen. En sådan analys kan endast leda till en partiell bild och inga giltiga slutsatser kan dras av dessa. Den lönsamhet som också styrde andra finansiella indikatorer som unionsindustrin uppnådde under 2010 var hög på grund av en särskilt stor ökning av förbrukningen i unionen, som främjades av mycket generösa stödsystem och som gjorde det möjligt för unionsindustrin att uppnå sin största försäljningsökning samma år, men bara tillfälligt och i alla händelser inte hållbar för denna typ av industri. Detta argument avvisades därför.
5.3. Verkningar av andra faktorer
5.3.1. Import från andra tredjeländer
(619)
Volymen av importen från tredjeländer ökade under skadeundersökningsperioden med 19 % för moduler, samtidigt som marknadsandelen minskade från 18,4 % till 6,8 %. Taiwan är den näst största exportören efter Kina.
(620)
Importvolymen från övriga tredjeländer ökade med 186 % för celler under skadeundersökningsperioden, vilket medförde en ökning av marknadsandelen från ca 24 % år 2009 till ca 36 % under undersökningsperioden. När det gäller celler är Taiwan den näst största exportören efter Kina. Både mängden och marknadsandelen för den taiwanesiska exporten överstiger med stor marginal den från övriga tredjeländer men är fortfarande lägre än för den kinesiska exporten.
(621)
Importpriserna på moduler och celler från tredjeländer var i genomsnitt högre än det genomsnittliga enhetspriset för den kinesiska importen. Den information som finns tillgänglig om import från Taiwan visar att det genomsnittliga importpriset för moduler var högre än det genomsnittliga kinesiska importpriset för moduler, medan det genomsnittliga importpriset på celler låg i samma intervall som det genomsnittliga kinesiska importpriset på celler. Eftersom ingen detaljerad prisinformation per produkttyp fanns att tillgå kan jämförelsen av genomsnittspriser dock endast användas som en indikation, och inga säkra slutsatser kan dras på grundval av jämförelsen. Under skadeundersökningsperioden ökade volymen av import av celler från Taiwan stadigt, vilket ledde till att marknadsandelen ökade med ca 14 procentenheter. Även om importen av celler från Taiwan kan ha bidragit till den skada som vållats unionsindustrin, kan därför inte slutsatsen dras att denna import bröt orsakssambandet mellan den subventionerade importen från Kina och den skada som vållats unionsindustrin, eftersom importvolymen av celler från Kina var något högre än importen från Taiwan. Vad gäller priserna kan även om de indikativa genomsnittspriserna befinner sig i samma intervall inte några slutsatser dras på grund av detta eftersom det inte finns några uppgifter tillgängliga om de importerade cellernas specifika typer. Totalt sett för den undersökta produkten var dock volymen trots den ökade marknadsandelen lägre än den från Kina, och prisnivån var generellt högre, med undantag för celler under undersökningsperioden. Av dessa skäl, särskilt med tanke på importvolymen och marknadsandelen för produkter från övriga tredjeländer samt deras prisnivå, som i genomsnitt är lika hög eller högre än för unionsindustrins produkter, kan slutsatsen dras att import från tredjeländer inte bryter orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada unionsindustrin lidit.
(622)
Flera berörda parter lämnade synpunkter efter det slutliga meddelandet av uppgifter när det gäller undersökningsresultaten beträffande import från andra tredje länder. Parterna lämnade dock inga nya uppgifter eller bevisning som kunde ha ändrat de berörda undersökningsresultaten.
(623)
Dessa parter betonade särskilt omfattningen av importen av celler från Taiwan. Den absoluta importvolymen av den berörda produkten från Taiwan (1 132 MW) motsvarar endast en ytterst liten andel (mindre än 5 %) av den totala förbrukningen i unionen (21 559 MW) och jämfört med importen från Kina (15 005 MW). Importen från Taiwan har därför, om ens över huvud taget, endast marginellt bidragit till skadan för unionsindustrin och inte brutit orsakssambandet.
Tabell 12
Import och marknadsandelar för import från andra tredjeländer
MODULER
2009
2010
2011
UP
Importvolym från övriga tredjeländer (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
Index (2009=100)
100
169
138
119
Marknadsandel för importen från övriga tredjeländer
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
Index (2009=100)
100
78
60
51
Import från Taiwan (MW)
49
144
140
135
Index (2009=100)
100
294
286
276
Marknadsandel för importen från Taiwan
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
Index (2009=100)
100
79
64
54
Import från Förenta staterna (MW)
140
180
51
60
Index (2009=100)
100
129
36
43
Marknadsandel för importen från Förenta staterna
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
Index (2009=100)
100
78
60
51
Import från övriga Asien (MW)
720
1 140
1 029
879
Index (2009=100)
100
158
143
122
Marknadsandel för importen från övriga Asien
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
Index (2009=100)
100
78
60
51
Import från övriga världen (MW)
94
238
165
121
Index (2009=100)
100
253
176
129
Marknadsandel för importen från övriga världen
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
Index (2009=100)
100
78
60
51
Källa: Europressedienst
CELLER
2009
2010
2011
UP
Importvolym från övriga tredjeländer (MW)
510
884
1 100
1 457
Index (2009=100)
100
173
216
286
Marknadsandel för importen från övriga tredjeländer
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
Index (2009=100)
100
92
64
47
Import från Taiwan (MW)
235
400
540
997
Index (2009=100)
100
170
230
424
Marknadsandel för importen från Taiwan
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
948,94
1 100,00
670,37
514,54
Index (2009=100)
100
116
71
54
Import från Förenta staterna (MW)
40
40
40
33
Index (2009=100)
100
100
100
83
Marknadsandel för importen från Förenta staterna
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
Index (2009=100)
100
78
61
47
Importvolym från Japan (MW)
60
154
170
145
Index (2009=100)
100
257
283
242
Marknadsandel för importen från Japan
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
Index (2009=100)
100
78
61
48
Import från övriga världen (MW)
175
290
350
282
Index (2009=100)
100
166
200
161
Marknadsandel för importen från övriga världen
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Genomsnittligt importpris (euro/kW)
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
Index (2009=100)
100
78
62
47
Källa: Europressedienst
5.3.2. Icke-subventionerad import från Kina
(624)
En nogrann analys av den icke-subventionerade importen från Kina visade att den inte hade någon väsentlig inverkan på unionsindustrins situation som kunde antas bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada unionsindustrin lidit.
5.3.3. Utveckling av förbrukningen i unionen
(625)
Såsom nämns i skäl 509, ökade förbrukningen i unionen med 221 % för moduler och 87 % för celler under skadeundersökningsperioden. Förbrukningen nådde en topp 2011 och sjönk under undersökningsperioden men låg fortfarande långt över nivån i början av skadeundersökningsperioden 2009. Unionsindustrin kunde inte dra nytta av denna ökning av förbrukningen eftersom dess marknadsandel föll från 19 % till 13 % för moduler och från 68 % till 38 % för celler under samma period. Samtidigt ökade Kinas marknadsandel kraftigt fram till 2011 och förblev därefter på en påtagligt hög nivå under undersökningsperioden, när förbrukningen minskade. Eftersom den subventionerade importen från Kina trots en minskad förbrukning i unionen under undersökningsperioden antingen behöll sin marknadsandel (moduler) eller ökade den (celler) till men för unionsindustrin under skadeundersökningsperioden, går det inte att dra slutsatsen att den minskade förbrukningen bryter orsakssambandet mellan den dumpade importen och den skada unionsindustrin lidit. Undersökningen visade dessutom att eftersom unionsindustrins kapacitet i alla händelser var mycket lägre än nivån på förbrukningen så kunde den minskande förbrukningen under undersökningsperioden inte ha någon inverkan på den skada som unionsindustrin lidit.
(626)
Utifrån tillgänglig information är det svårt att fastställa i vilken utsträckning efterfrågan drivs av medlemsstaternas stödprogram. Såsom nämns i skäl 632 finns det många olika stödprogram, och samspelet mellan dessa och efterfrågan är mycket komplext, varför det är svårt att avgöra hur stor inverkan de har. Det underlag som finns att tillgå tyder dock också på att det kommer att fortsätta finnas en efterfrågan på solenergi även utan stödprogram och att efterfrågan till och med kommer att öka med tiden, om än i en långsammare takt än om stödprogram tillämpas. I detta sammanhang hävdade flera parter att nätparitet redan hade nåtts eller nästan nåtts i vissa delar av unionen.
(627)
En berörd part hävdade att importen från Kina inte fångade upp hela den ökade förbrukningen och att unionsindustrin när det gäller moduler visserligen förlorade marknadsandelar mellan 2009 och 2010 men ändå ökade sin lönsamhet under samma period. Det hävdades vidare att under 2009 när importen av celler från Kina bara hade en marknadsandel på 8 %, drabbades unionsindustrin ändå av en förlust på 8 %.
(628)
Såsom nämns i skälen 609-616 behöll den subventionerade importen från Kina, trots den minskade förbrukningen i unionen under undersökningsperioden, antingen sin marknadsandel (moduler) eller ökade den (celler) till nackdel för unionsindustrin under skadeundersökningsperioden. Det går därför inte att dra slutsatsen att utvecklingen av förbrukningen var sådan att den kunde bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada som unionsindustrin lidit. Undersökningen visade dessutom att eftersom unionsindustrins kapacitet i alla händelser var mycket lägre än nivån på förbrukningen så kunde den minskande förbrukningen under undersökningsperioden inte ha någon inverkan på den skada som unionsindustrin lidit. Detta påstående avvisades därför.
(629)
En annan berörd part bestred att efterfrågan i unionen kommer att kvarstå även utan nationella stödsystem. Denna part hävdade att det finns ett samband mellan efterfrågan och stödsystem och att i avsaknad av sådana system skulle projekt inom solcellssektorn inte längre vara lönsamma och efterfrågan på solpaneler skulle också upphöra. Parten kunde dock inte lägga fram några belägg som motsade de resultat som anges i skäl 626. I avsaknad av nya uppgifter avvisades detta påstående.
(630)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade de kinesiska myndigheterna att det faktum att unionsindustrins kapacitet i alla händelser inte tillgodosåg unionens efterfrågan saknar betydelse, eftersom försäljningsvolymen av unionsindustrins moduler minskat i linje med den minskade förbrukningen, och upprepade att den minskade förbrukningen mellan 2011 och undersökningsperioden orsakade den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Mellan 2011 och undersökningsperioden minskade visserligen förbrukningen och försäljningsvolymen av moduler i unionen i en liknande takt, men detta måste ses mot bakgrund av att utvecklingen av den kinesiska subventionerade priserna, som väsentligt underskred unionsindustrins priser, vilket tvingade unionsindustrin att sälja med förlust. Såsom nämnts i skäl 111 i förordningen om preliminär antidumpningstull, erinras det i detta avseende om att importen från Kina antingen bibehöll sin marknadsandel (moduler) eller ökade den (celler) när förbrukningen minskade. Samtidigt sjönk priserna på importen från Kina avsevärt och underskred betydligt unionsindustrins försäljningspriser. Detta påstående avvisades därför.
5.3.4. Inmatningspriser som huvudexempel på stödsystem
(631)
Flera berörda parter har hävdat att orsaken till den skada unionsindustrin lidit är förknippad med de sänkta inmatningspriserna i medlemsstaterna. Dessa nedskärningar påstås ha lett till en minskning av solcellsinstallationer och minskat efterfrågan på unionsmarknaden, vilket i sin tur skulle ha vållat unionsindustrin väsentlig skada.
(632)
Medlemsstaterna införde inmatningspriser, kvoter att uppfylla med köp- och säljbara gröna certifikat, investeringsbidrag och skatteincitament för att stödja produktionen av förnybar energi. Dessutom beviljas stöd från EU:s strukturfonder i vissa medlemsstater. Det vanligaste stödinstrument som tillämpades för solenergi var inmatningspriser. Kommissionen inriktade sin analys på denna typ av stödprogram.
(633)
Inmatningspriser är ett ekonomiskt stödinstrument som syftar till att uppnå obligatoriska nationella mål för användning av förnybar energi, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG (102) om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor. Stödnivån och hur inmatningspriserna fungerar varierar mellan medlemsstaterna. Inmatningspriserna binder nätoperatörer att köpa solenergi till priser som säkerställer att solenergiproducenter (vanligen ägarna av solenergiinstallationer) kan täcka sina kostnader och få en rimlig avkastning. I likhet med andra stödprogram är inmatningspriser i de flesta fall föremål för kontroll av statligt stöd i enlighet med artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget, vilket säkerställer att elproducenterna inte överkompenseras.
(634)
Trots de nationella skillnaderna kunde tre fenomen observeras när det gäller utvecklingen av inmatningspriser i unionen: i) minskad nivå på inmatningspriserna, ii) upphörande av hela systemet med inmatningspriser (Spanien) och iii) införande av kapacitetsgränser (nedan kallade tak) för installationer som berättigade till finansiering samt övergripande tak för den årliga nyinstallationen av stödberättigad kapacitet på medlemsstatsnivå. När det gäller taken förefaller dessa huvudsakligen ha införts under 2012 och hade därför sannolikt ingen inverkan på förbrukningen under undersökningsperioden. Analysen inriktades därför på att inmatningsprissystemet har upphört i Spanien och minskningen av nivån på inmatningspriserna i de flesta medlemsstater. Det analyserades huruvida dessa faktorer hade påverkat efterfrågan på unionsmarknaden och huruvida detta kunde ha orsakat den väsentliga skada unionsindustrin lidit. Det ansågs att utvecklingen av inmatningspriser när det gäller efterfrågan på moduler även var representativ för celler. Eftersom celler är nödvändiga för tillverkning av moduler och eftersom de inte används i någon annan tillverkningsprocess utlöser en minskad efterfrågan på moduler automatiskt en minskad efterfrågan även på celler.
(635)
Undersökningen bekräftade kopplingen mellan utvecklingen av inmatningspriserna och förbrukningen, men den fastställde också att minskningen av efterfrågan mellan 2011 och undersökningsperioden inte innebar att orsakssambandet bryts mellan den subventionerade importen från Kina och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit och som beskrivs i detalj i skäl 625 ovan. Undersökningen visade att de exporterande tillverkarna klarade att behålla sin marknadsandel för moduler (80 %) och kunde till och med öka sin marknadsandel något för celler (från 20 % år 2011 till 22 % under undersökningsperioden), samtidigt som situationen för unionsindustrin försämrades. Det bör dessutom noteras att unionsindustrins genomsnittspris på moduler sjönk med 53 % under skadeundersökningsperioden, huvudsakligen på grund av den väsentliga ökningen av den subventionerade importen och den kraftiga prispress denna medförde på unionsmarknaden. Därför kan den minskade lönsamhet som drabbade unionsindustrin inte huvudsakligen tillskrivas sänkning av inmatningspriserna.
(636)
Kommissionen håller med om att tillämpningen av inmatningspriser skapade efterfrågan på solenergi och att förbrukningen av den undersökta produkten under undersökningsperioden har minskat på grund av att systemet med inmatningspriser har upphört, som i Spanien, eller tillämpas i mindre omfattning, som i andra medlemsstater, vilket kan ha bidragit till den skada unionsindustrin lidit. Denna minskade förbrukning under undersökningsperioden var dock inte av sådan omfattning att den bryter orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada unionsindustrin lidit.
(637)
Flera parter hävdade att neddragningarna av inmatningspriserna gjorde det mindre lockande för investerare att investera i solenergi och därmed minskade efterfrågan på den berörda produkten i unionen.
(638)
Undersökningen bekräftade att det fanns ett samband mellan nivån på inmatningspriserna och investeringsnivån i solenergiindustrin, men den visade också att investeringar i solenergi är mindre beroende av stöd i regioner med hög solexponering där produktionen av solenergi är mer effektiv och i regioner med högre elpriser. Undersökningen visade att investeringar fortfarande görs (t.ex. i Spanien) trots att systemet med inmatningspriser har upphört. Vidare visade undersökningen att investeringar i solenergi fortfarande är attraktiva, trots lägre nivåer på inmatningspriserna. Mot bakgrund av detta avvisades detta påstående.
(639)
Flera parter hävdade att utvecklingen av inmatningspriserna utövat ett starkt nedåtgående tryck på priserna och därmed på unionsindustrins lönsamhet. En berörd part hävdade att det bara var inmatningsprisernas inverkan på efterfrågan som hade undersöktes, medan inverkan på priserna också borde ha analyserats. I samband med detta hävdade flera berörda parter att de flesta medlemsstater genomförde stora nedskärningar redan under 2010, vilket förde med sig ett nedåtgående tryck på priserna på moduler.
(640)
När det gäller detta påstående bör det noteras att medlemsstaterna har genomfört nedskärningar av inmatningspriserna vid olika tidpunkter och i olika takt och att få fram en allmän bild för hela unionen är ganska svårt. Oavsett vid vilken den tidpunkt nivåerna på inmatningspriserna var som lägst, kan den avsevärda minskningen av unionspriserna och lönsamheten under skadeundersökningsperioden inte enbart eller främst förklaras med minskningen av inmatningspriserna. För det första ska det påpekas att utifrån de uppgifter som samlats in för Tyskland och Italien, som tillsammans stod för ungefär 75 % av unionsförbrukningen under 2011, var nedgången i det genomsnittliga försäljningspriset mer uttalad än minskningen av inmatningspriserna under undersökningsperioden. För det andra ska det påpekas att den bevisning som samlats in visar att för vissa länder som Italien, blev unionsindustrin tvungen att kraftigt sänka sina priser, trots de mycket generösa inmatningspriserna. Slutligen ska det påpekas att under undersökningsperioden var unionstillverkarna tvungna att sälja till priser som låg under deras produktionskostnad, vilket främst berodde på det faktum att de kinesiska exporterande tillverkarna stod för 80 % av unionsförbrukningen och därför hade makten att påverka prissättningen.
(641)
I undersökningen konstaterades det vidare att fram till 2011 gjorde de höga inmatningspriserna tillsammans med prissänkningarna på moduler i unionen att investeringar i solenergi blev ytterst attraktiva eftersom investerarna kunde få stor avkastning. Detta resulterade i ett stort antal investeringar och följaktligen i en stor efterfrågan på solpaneler. Till följd av den ökade efterfrågan, ökade avsevärt det totala beloppet som betalades ut i inmatningspriser och de flesta medlemsstaterna sänkte nivån på de befintliga stödprogrammen, bland annat för att undvika en ökning av kostnaderna för el. Detta visar att nedskärningarna av inmatningspriserna också kan ha varit en följd av de sjunkande priserna och inte tvärtom. Detta påstående avvisades därför.
(642)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att det fanns en motsägelse mellan skäl 640, enligt vilket en bedömning av efterfrågan i unionen som helhet är svår att göra, och skäl 608, enligt vilket en analys av orsakssambandet för varje medlemsstat inte skulle leda till några meningsfulla resultat. I detta avseende klargörs att vad som avses i den bedömning som beskrivs i skäl 640 är svårigheten att få en allmän bild av utvecklingen av inmatningspriserna för hela unionen, och inte efterfrågan i unionen, vilket den berörda parten hävdade. Av detta följer att det inte finns någon motsättning mellan de två skälen och därför avvisades påståendet.
(643)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att priserna på moduler, även med höga inmatningspriser, kan minska avsevärt på grund av teknisk utveckling, stordriftsfördelar, kostnadsminskningar och en större global produktionskapacitet. Med avseende på detta påstående noteras det att den bevisning som samlats in visar att de italienska tillverkarna var tvungna att sänka sina priser till under produktionskostnad även när inmatningspriserna var höga. De faktorer som anges ovan kan mycket väl ha påverkat de genomsnittliga kostnaderna, men de kan inte förklara varför unionstillverkarna var tvungna att sänka sina priser till under deras produktionskostnad. Därför dras slutsatsen att det främst var den subventionerade importen från Kina som ledde till att priserna nådde ohållbara nivåer, och detta påstående avvisades.
(644)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en part att slutsatsen i skäl 641, att minskningen av inmatningspriserna också kunde vara följden av minskade priser och inte tvärtom, inte stöds med någon bevisning.
(645)
Det noteras att slutsatserna i skäl 641 grundades på uppgifter som var tillgängliga under undersökningen och det scenario som beskrivs faktiskt ansågs som rimligt med hänsyn till förhållandena på denna specifika marknad. Detta argument avvisades därför.
(646)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter höll en part inte med om slutsatsen att det nedåtgående pristrycket på unionstillverkarna främst berodde på den subventionerade importen och hävdade tvärtom att det var minskningarna av inmatningspriserna som tvingade unionstillverkarna att sänka sina priser. Samma part upprepade att när inmatningspriserna minskade sjönk också priserna på solcellssystemen i linje med de minskade inmatningspriserna, så att kostnaderna för projektutvecklarna inte ökar, vilket till slut orsakade pristrycket på unionstillverkarna.
(647)
Eftersom ingen avgörande bevisning lades fram till stöd för dessa påståenden vidhöll kommissionen sin analys och sina slutsatser i enlighet med skälen 640-641.
(648)
Samma part hävdade att marknaderna styrs genom utvecklingen av inmatningspriserna och lämnade uppgifter om antalet solcellsinstallationer för åren 2012 och 2013 i Förenade kungariket. De uppgifter som lämnats av denna part var en publikation av den brittiska regeringen som grundas på veckovisa registreringar i Förenade kungarikets centrala register över inmatningspriser. Det noteras att dessa uppgifter för det mesta avsåg en period utanför undersökningsperioden och endast gällde en medlemsstat, medan den aktuella undersökningen inriktades på situationen på unionsmarknaden som helhet. I alla händelser bestrids det inte att nivåerna på inmatningspriserna påverkar efterfrågan, eftersom investeringarnas lönsamhet på platser med mindre solstrålning beror på nivån på inmatningspriserna. För att visa att den nivå på vilken inmatningspriserna hade fastställts under undersökningsperioden hade vållat skadan, skulle de berörda parterna ha varit tvungna att visa att en prisökning för unionstillverkarna till en icke skadevållande nivå skulle ha inneburit att unionstillverkarna inte hade kunnat sälja den berörda produkten eftersom investeringar i solcellssystem inte skulle ha varit hållbara till dessa prisnivåer. Ingen sådan bevisning har lämnats in. Påståendet avvisades därför.
(649)
Flera parter hävdade mot bakgrund av de låga inmatningspriserna att investeringar i solenergiprojekt bara var ekonomiskt lönsamma när de utfördes med solpaneler som importerats från Kina till låga priser. Det hävdades därför att det var nedskärningarna av inmatningspriserna som hade vållat väsentlig skada för unionsindustrin. En annan part hävdade att nivån på inmatningspriserna påverkar prissättningen av moduler.
(650)
Det bör noteras att till vilken kostnad per modul ett projekt fortfarande är ekonomiskt lönsamt varierar beroende på medlemsstat eller region utifrån ett antal olika faktorer såsom inmatningspriser, andra incitament i lagstiftningen, solexponering, pris på konventionell el osv. Undersökningen visade dessutom att de nuvarande installationerna beror allt mindre på inmatningspriserna, eftersom nätparitet för solenergi troligen har uppnåtts för vissa typer av installationer i flera regioner i Europa, t.ex. en stor del av Italien, Spanien, Portugal, södra Frankrike och Grekland. Mot bakgrund av detta avvisades därför dessa påståenden.
(651)
En berörd part hävdade att kommissionen inte hade undersökt huruvida unionsindustrin hade försummat att förutse att de statliga stödsystemen plötsligt skulle kunna komma att dras in eller minska. Inga argument framfördes till stöd för detta påstående. Det bör emellertid noteras att, enligt den bevisning som samlats in, finns det inga uppgifter som tyder på att unionsindustrin svarade på marknadssignalerna (dvs. utveckling av förbrukningen) och andra tillgängliga uppgifter (dvs. en minskning av stödsystem) på ett orimligt sätt. Detta påstående avvisades därför.
(652)
En berörd part hävdade att nedskärningarna av inmatningspriserna var orsaken till att unionsindustrins försäljning minskade, eftersom investeringarna bara hade varit lönsamma på grund av de låga kinesiska priserna. Den bevisning som samlats in visar endast en liten minskning av unionsindustrins försäljning under undersökningsperioden, i motsats till vad som skulle förväntas om solenergiprojekten hade varit möjliga endast med kinesiska moduler. Tvärtom var det så att unionsindustrins försäljning av moduler ökade fram till 2011 för att sedan minska något under undersökningsperioden, och följde alltså samma tendens som förbrukningen. Detta påstående avvisades därför.
(653)
En berörd part hävdade att de sänkta inmatningspriserna hade tvingat unionstillverkarna att sänka sina priser för att hålla intresset uppe hos investerare för solenergi och säkra fortsatt efterfrågan och tillväxt.
(654)
Undersökningen visade att unionsindustrin framför allt tvingades sänka priserna på grund av pressen från den subventionerade importen och inte på grund av de sänkta inmatningspriserna. Detta framgår av att den mest betydande sänkningen av unionsindustrins priser inträffade 2010 och 2011, före de större neddragningarna av systemen med inmatningspriser. Ökningen av den subventionerade importen från Kina som kraftigt underskred unionsindustrins priser tvingade unionsindustrin att sänka sina priser allt mer. Detta påstående måste därför avvisas.
(655)
En annan berörd part hävdade att de undersökningsresultat i skälen 174 och 175 i förordningen om preliminär antidumpningstull som visade att förändringarna av inmatningspriserna inte bröt orsakssambandet inte har någon saklig eller rättslig grund, och att de är oförenliga med artikel 8.5 i grundförordningen, eftersom kommissionen underlåtit att bedöma nivån på den skada som orsakats av nedskärningarna av inmatningspriserna och eftersom kommissionen ansåg att den kraftiga minskningen av unionsindustrins pris bara hade varit en följd av den subventionerade importen från Kina. Samma part hävdade att det sänkta priset på moduler och celler var ett globalt fenomen och inte berodde på trycket från den kinesiska importen.
(656)
När det gäller påståendet att kommissionen hade underlåtit att bedöma nivån på den skada som vållats av nedskärningarna av inmatningspriserna, hänvisas till skälen 628 och 629, samt 640 och 641, där kommissionen kom fram till att varken nedgången i efterfrågan eller effekterna av inmatningspriserna på unionspriserna var av sådan art att detta kunde bryta orsakssambandet mellan den skada som unionsindustrin lidit och den subventionerade importen från Kina, oavsett huruvida och i vilken utsträckning de eventuellt hade orsakats av nedskärningar av inmatningspriserna. Därför måste påståendet att kommissionens undersökningsresultat saknar saklig grund avvisas. När det gäller argumentet att det sänkta priset på moduler och celler är ett globalt fenomen hänvisas till skälen 619-621, där volymer och priser för import till unionen från andra länder än Kina bedöms. Visserligen fanns det en övergripande nedåtgående trend i priserna på moduler och celler, men de subventionerade priserna på importen från Kina har förvärrat den nedåtgående trenden till förlustbringande nivåer. Mot bakgrund av detta avvisades detta påstående.
(657)
Sammanfattningsvis har inmatningspriser varit en viktig faktor för utvecklingen av solcellsmarknaden i unionen och systemet med inmatningspriser har påverkat förbrukningen av den undersökta produkten. Undersökningen visade dock att förbrukningen inte sjönk i någon väsentlig grad trots betydande neddragningar i systemet med inmatningspriser. Dessutom visade undersökningen att de minskade unionspriserna inte i första hand orsakades av neddragningar i systemet med inmatningspriser. Därför dras slutsatsen att utvecklingen när det gäller inmatningspriser inte bryter orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada unionsindustrin lidit.
5.3.5. Annat ekonomiskt stöd till unionsindustrin
(658)
Vissa berörda parter hävdade att den väsentliga skada som unionsindustrin lidit berodde på minskat ekonomiskt stöd till unionsindustrin. Som stöd för detta påstående tillhandahölls uppgifter om stöd som beviljats en unionstillverkare före skadeundersökningsperioden (mellan 2003 och 2006).
(659)
Den bevisning som lades fram visade ingen koppling mellan den väsentliga skada som åsamkats unionsindustrin och något påstått stöd som mottagits av en unionstillverkare under perioden före skadeundersökningsperioden. Eftersom denna information dessutom härrör från före skadeundersökningsperioden förefaller den inte vara relevant. Därför kunde inget samband fastställas mellan något påstått stöd som mottagits av unionsindustrin och den väsentliga skada som vållats. Detta påstående måste därför avvisas.
5.3.6. Överkapacitet
(660)
Det har påståtts att den väsentliga skada unionsindustrin lidit berodde på överkapacitet på unionsmarknaden och på hela världsmarknaden. Det hävdades också att överkapaciteten på världsmarknaden ledde till den konsolidering av unionsindustrin som för närvarande äger rum och att eventuell skada som lidits var en följd av det fanns alltför många produktionsanläggningar. Vidare hävdade flera berörda parter att den väsentliga skada som åsamkats unionsindustrin var självförvållad och förknippad med överexpansion av unionsindustrins kapacitet. Vissa berörda parter hävdade i stället att den skada unionsindustrin lidit berodde på dess misslyckande med att göra de nödvändiga investeringarna för att öka sin kapacitet.
(661)
Unionsindustrin ökade visserligen sin produktionskapacitet, men dess totala tillverkningsvolym täckte inte den ökade förbrukningen på unionsmarknaden under skadeundersökningsperioden. Därmed var ökningen av unionsindustrins tillverkningskapacitet rimlig och följde marknadsutvecklingen, dvs. förbrukningsökningen. Kapacitetsökningen kan därför inte anses vara en orsak till skadan.
(662)
Inte heller påståendet att unionsindustrin inte investerade i att bygga ut sin kapacitet bekräftades under undersökningen. Såsom nämns ovan ökade unionsindustrin i stället under skadeundersökningsperioden gradvis sin kapacitet och hade tillgänglig överskottskapacitet under skadeundersökningsperioden, vilket är ett tecken på att kapaciteten räckte för att tillgodose den ökade efterfrågan. Detta argument avvisades därför.
(663)
Vissa berörda parter hävdade att situationen var svår för alla aktörer på marknaden, inklusive de lägre ned och högre upp i tillverkningskedjan, vilket berodde på överkapaciteten på världsmarknaden och att marknaden förändrades till följd av detta. I detta sammanhang hävdades det att den undersökta produkten hade blivit en stapelvara som enskilda tillverkare inte längre kunde sätta priserna på utan att dessa bestämdes av efterfrågan och utbud på världsmarknaden. Det hävdades att det var denna situation och inte den subventionerade importen som hade orsakat den väsentliga skada unionsindustrin lidit.
(664)
Undersökningen bekräftade att det fanns en överkapacitet på den globala marknaden, främst i Kina. När det gäller den marknadsförändring som påstods ha gjort den undersökta produkten till en stapelvara skulle denna inte motivera illojal prissättning och illojala handelsmetoder. I detta avseende bör det noteras att unionsindustrin har tillverkat och sålt den undersökta produkten i över 20 år, medan den industri i Kina som tillverkar den berörda produkten utvecklades först nyligen (omkring 2005), huvudsakligen som en följd av inmatningspriser och andra politiska incitament i unionen och den efterföljande ökningen av efterfrågan. Dessa påståenden måste därför avvisas.
(665)
En annan berörd part hävdade att överkapaciteten ledde till prisrationalisering. I detta sammanhang bör det å ena sidan påpekas att överkapaciteten i praktiken ledde till en ”kapplöpning ned till lägsta möjliga nivå” och en press nedåt på unionsindustrins priser, som i genomsnitt översteg minskningen av produktionskostnaderna. Å andra sidan följde unionsindustrins kapacitetsökning marknadsutvecklingen och ansågs rimlig. Dessutom var ökningen av produktionskapaciteten för celler på en lägre nivå än för moduler. Detta påstående avvisas därför.
(666)
En annan berörd part hävdade att den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrins inriktning på enbart specialiserade investeringar samt dess oförmåga att göra nödvändiga investeringar i ökad kapacitet och kostnadsbesparingar. Inte heller detta påstående kunde bekräftas av undersökningen som visade att unionsindustrin ökade sin produktionskapacitet och effektivitet under skadeundersökningsperioden. Detta påstående avvisas därför.
(667)
Vidare hävdade en berörd part att unionsindustrin ökade sin produktionskapacitet trots redan låga nivåer av kapacitetsutnyttjande, vilket ledde till självförvållad skada. Detta påstående grundades dock på en jämförelse mellan utvecklingen av de investeringar som gjordes av unionstillverkarna i urvalet samt utvecklingen av hela unionsindustrins kapacitetsutnyttjande, som inte är en lämplig grund för jämförelse. Dessutom visade undersökningen att unionsindustrin inte har ökat sin produktionskapacitet i en omfattning som överskred utvecklingen av unionsförbrukningen, och detta argument avvisades därför.
(668)
Dessutom tyder den bevisning som inhämtats på att unionsindustrin kunde minska sina tillverkningskostnader och bli mer konkurrenskraftig genom investeringar i nya maskiner. Detta argument avvisades därför.
(669)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter invände vissa berörda parter mot att unionsindustrins kapacitetsökning var rimlig och följde marknadsutvecklingen, särskilt utvecklingen av förbrukningen i unionen. När det gäller moduler ökade emellertid produktionskapaciteten med 106 %, medan förbrukningen i unionen ökade med 221 % under skadeundersökningsperioden, dvs. mer än dubbelt så mycket. När det gäller celler ökade på samma sätt produktionskapaciteten med 39 %, medan förbrukningen i unionen ökade med 87 % under skadeundersökningsperioden. Detta visar att ökningen av produktionskapaciteten var avsevärt lägre än ökningen av förbrukningen, och kan därför inte betraktas som orimlig eftersom det aldrig var överkapacitet i unionen. Analysen av huruvida kapacitetsökningarna var rimliga bör inte heller bygga på en analys från år till år, utan bör beakta utvecklingen under hela skadeundersökningsperioden. Effekterna av kapacitetsökningarna slår således vanligtvis igenom först efter en viss tidsperiod efter de investeringar som görs och en separat analys av ett år kan leda till en snedvriden bild. Påståendet avvisades därför.
5.3.7. Råvaruprisernas inverkan
(670)
Flera berörda parter hävdade att den väsentliga skada unionsindustrin lidit var förknippad med utvecklingen av priset på polykristallint kisel, det huvudsakliga råmaterialet för tillverkning av plattor. Det hävdades att unionsindustrin slöt långsiktiga leveranskontrakt till fast pris och därför inte kunde dra nytta av de sänkta priserna på polykristallint kisel under skadeundersökningsperioden.
(671)
Utredningen visade att även om unionsindustrin hade långsiktiga avtal för polykristallint kisel, omförhandlades dessa oftast utifrån prisutvecklingen för polykristallint kisel, och avtalspriserna nådde nivåer nära och ibland till och med under priserna på spotmarknaden.
(672)
Vissa berörda parter upprepade att unionsindustrin eller åtminstone en del av den inte kunde dra nytta av de sjunkande priserna på polykristallint kisel under undersökningsperioden på grund av långfristiga kontrakt på råvaror. Parterna i fråga hävdade att omförhandlingarna eller uppsägningen av långfristiga kontrakt på polykristallint kisel och/eller plattor ledde till böter. För att understödja detta argument lämnade parterna in tidningsartiklar där det uppgavs att vissa unionstillverkare hotades av rättstvister eller att de avslutat sina kontrakt. Vissa parter inkom med uppgifter som påstods bekräfta att de långfristiga kontrakten inte kan omförhandlas.
(673)
Polykristallint kisel är den huvudsakliga råvaran för tillverkarna av plattor. Undersökningen visade att priserna på polykristallint kisel ökade under 2008 när de nådde en topp på cirka 500 USD/kg, men att de minskade igen under 2009 för att ligga på ca 50-55 USD/kg i slutet av 2009, med bara en svagt uppåtgående trend under 2010 och början av 2011. Priserna sjönk avsevärt under undersökningsperioden, vilket resulterade i ett pris på i 30 USD/kg (JRC Scientific and Policy Reports, PV Status Report 2012). Det bör noteras att verkningarna på unionsindustrin av priserna på polykristallint kisel endast kunde vara ganska marginell eftersom all påverkan på tillverkningskostnaden för celler och moduler försvagades genom värdekedjan. Vidare avsåg de ovannämnda tidningsartiklarna utvecklingen efter undersökningsperioden, och de rör alltså inte situationen för de berörda unionstillverkarna under undersökningsperioden och kan därför inte beaktas. Det kan bekräftas att unionsindustrin faktiskt kunde omförhandla inte bara priserna i de långfristiga kontrakten, utan också de avtalsenliga böterna rörande dessa långfristiga kontrakt.
(674)
En berörd part hävdade vidare att det är tillräckligt att endast en del av unionstillverkarna har påverkats av de långfristiga kontrakten och att situationen för unionsindustrin överlag är irrelevant. Parten hävdade att högre kostnader inte nödvändigtvis behöver påverka alla aktörer på samma sätt. Detta argument tar inte hänsyn till att de genomsnittliga priserna på polykristallint kisel för unionsindustrin i många fall inte var högre än marknadspriserna eller spotpriserna och att frågan om huruvida högre kostnader påverkar alla eller endast ett fåtal aktörer därför inte var relevant. Detta påstående avvisas därför.
(675)
En annan berörd part begärde att kommissionen skulle göra åtskillnad på och kvantifiera effekterna av varje faktor som påverkar unionsindustrins situation. Särskilt effekten av den betydande nedgången i priserna på polykristallint kisel borde behandlas separat. Det hävdades härvidlag att det var de sänkta priserna på polykristallint kisel snarare än prispressen från den kinesiska importen som orsakade nedgången i försäljningspriserna. När det gäller unionsindustrin bör det noteras att de genomsnittliga försäljningspriserna minskade mycket mer än de genomsnittliga produktionskostnaderna, för vilka minskningen av råvarupriserna kunde ha haft betydelse. Detta påstående avvisas därför.
(676)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade vissa berörda parter att effekterna av de minskade polykiselpriserna på unionsindustrins kostnader inte begränsades eller försvagades via värdekedjan som konstaterades i undersökningen. Såsom redan nämnts i skäl 255, är dock polykisel den huvudsakliga råvaran för dem som tillverkar plattor, och följaktligen konstaterades en eventuell inverkan på kostnaderna för tillverkningen av celler eller moduler bli försvagad i värdekedjan. De berörda parterna lämnade ingen bevisning som skulle ha kunnat minska värdet av detta undersökningsresultat. Undersökningen visade dessutom att minskningen av priserna på polykisel under skadeundersökningsperioden återspeglades i den genomsnittliga kostnaden för tillverkning av celler och moduler hos de unionstillverkare som ingick i urvalet, vilken minskade i liknande omfattning som polykiselpriserna. En berörd part ifrågasatte effekterna av de påstådda böter som unionsindustrin tvingades betala på grund av omförhandling av kontrakten med leverantörerna. I detta avseende kan det inte uteslutas att ett begränsat antal tillverkare kan ha varit tvungna att betala böter för uppsägning av kontrakt om leverans av plattor under skadeundersökningsperioden. Kommissionen fann dock inga bevis för att dessa påföljder kan ha påverkat situationen för unionsindustrin som helhet eller skulle vara representativa. Den berörda parten lämnade inte heller någon sådan bevisning. Det kan därmed inte helt uteslutas att påföljderna kan ha haft en viss negativ inverkan på ett begränsat antal unionstillverkare, men den övergripande effekten på unionsindustrin var i bästa fall marginell och kunde inte bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som unionsindustrin som helhet lidit. Dessa argument avvisades därför.
(677)
En annan berörd part hävdade att de minskade försäljningspriserna för den undersökta produkten i unionen delvis beror på det minskade priset på polykisel. I detta avseende bör det dock noteras att undersökningen visade att importen från Kina subventionerades till priser som väsentligt underskred unionsindustrins priser. Prisminskningen går därför utöver den minskning av produktionskostnaderna som kan förklaras av minskade råvarupriser. Om prisminskningen endast var en följd av de minskade råvarupriserna skulle unionsindustrin inte ha varit tvungen att sänka sina försäljningspriser under produktionskostnadsnivå. Detta påstående måste därför avvisas.
(678)
En annan berörd part upprepade att det tvistemål som en unionstillverkare stod inför efter undersökningsperioden kan ha påverkat situation för åtminstone denna unionstillverkare redan under undersökningsperioden. Denna part förklarade dock inte hur och i vilken utsträckning en sådan händelse som inträffade efter undersökningsperioden faktiskt skulle ha haft en inverkan på denna tillverkares situation under undersökningsperioden. Av undersökningen framgick inte heller någon bevisning för sådana effekter. Påståendet måste därför avvisas.
(679)
Samma berörda part ifrågasatte dessutom de ovannämnda undersökningsresultaten och påstod att ingen bevisning hade lagts fram. Undersökningsresultaten grundades emellertid på uppgifter och positiv bevisning, vars icke-konfidentiella versioner var tillgängliga för alla berörda parter.
(680)
Mot denna bakgrund dras slutsatsen att även om vissa unionstillverkare kan ha påverkats av de långsiktiga avtalen så har unionsindustrin som helhet inte lidit skada på grund av dem och kunde utnyttja råvaruprissänkningen fullt ut. De långsiktiga avtalen befanns därför inte bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som åsamkats unionsindustrin.
5.3.8. Självförvållad skada: inverkan av unionsindustrins automatisering, storlek, stordriftsfördelar, konsolidering, innovation, kostnadseffektivitet och import
(681)
Flera berörda parter hävdade att den skada som åsamkats unionsindustrin berodde på den höga graden av automatisering i tillverkningsprocessen. Det hävdades att de småskaliga tillverkarna hade en nackdel jämfört med de större, vertikalt integrerade, tillverkarna och att eventuell skada dessa småskaliga tillverkare lidit därmed inte kan tillskrivas den subventionerade importen. I detta sammanhang hävdades det också att unionsindustrin i vilket fall sammantaget var liten och därmed inte kunde dra nytta av stordriftsfördelar.
(682)
Undersökningen visade att även småskaliga tillverkare på unionsmarknaden hade en hög grad av automatisering i sina tillverkningsprocesser, vilket hade en gynnsam effekt på tillverkningskostnaderna. De flesta unionstillverkare har specialiserat sig på någon del av tillverkningsprocessen (celler eller moduler) och därigenom ökat sin konkurrenskraft när det gäller den specifika produkttyp de tillverkar. Påståendet att den höga graden av automatisering skulle ha orsakat den skada som unionsindustrin lidit måste därför avvisas.
(683)
Vissa berörda parter hävdade att prispressen ledde till en konsolidering av unionsindustrin och av den kinesiska industrin, och att konsolideringen skulle ha varit orsaken till den väsentliga skada unionsindustrin lidit. Undersökningen visade dock att konsolideringen snarare var en följd av den subventionerade importen och av de illojala handelsmetoderna. Vidare styrkte denna part inte med några bevis i vilken grad konsolideringsprocessen kunde ha orsakat den skada som lidits.
(684)
Vidare hävdades det att bristen på vertikal integration inom unionsindustrin var orsaken till den skada som lidits. Generellt borde de vertikalt integrerade tillverkarna under normala förhållanden ha större säkerhet för sin distributionskedja. Undersökningen visade dock att fördelen med vertikal integration inte kunde utnyttjas fullt ut av den del av unionsindustrin som var vertikalt integrerad på grund av den mycket starka prispressen från subventionerad import. Den subventionerade importen hindrade dessutom unionsindustrin, även den vertikalt integrerade, att dra full fördel av ett högt kapacitetsutnyttjande för att uppnå stordriftsfördelar. Vidare visade undersökningen inget samband mellan vertikal integration och bättre lönsamhet, eftersom den starka prispressen hade påverkat detta samband.
(685)
Vissa berörda parter hävdade att unionsindustrin saknade teknisk innovation samt inte investerade i ny teknik. Vid undersökningen framkom dock inga bevis som styrkte dessa påståenden. Tvärtom visade undersökningen att huvuddelen av unionsindustrins investeringar gällde nya maskiner och FoU och att det inte fanns några relevanta tekniska skillnader mellan produkterna i olika delar av världen.
(686)
Vidare hävdade en berörd part att den väsentliga skada unionsindustrin lidit beror på dåligt projektgenomförande (misslyckade projekt). I detta avseende bör det noteras att påståendet inte styrktes. Dessutom kunde eventuella misslyckade projekt snarare betraktas som en följd av den subventionerade importen. Detta påstående måste därför avvisas.
(687)
Flera berörda parter hävdade att unionsindustrin inte kunde rationalisera sina kostnader i tid för att anpassa sig till utvecklingen på världsmarknaden. Andra parter hävdade att arbetskraftskostnaderna och omkostnaderna är högre i unionen än i Kina.
(688)
Undersökningen visade att unionsindustrins tillverkningskostnad stadigt sjönk under skadeundersökningsperioden. Produktiviteten ökade för moduler och celler. Såsom nämns ovan kunde unionsindustrin inte dra nytta av den minskade tillverkningskostnaden på grund av den plötsliga ökningen av subventionerade import från Kina och den efterföljande prispressen på unionsmarknaden.
(689)
Det noteras att de exporterande tillverkarna i Kina inte hade någon komparativ fördel när det gäller råvaror (polykristallint kisel) och de maskiner som används, eftersom båda huvudsakligen importerades från unionen. När det gäller berörda arbetskraftskostnader och omkostnader, inbegripet avskrivningar, utgjorde dessa i genomsnitt mindre än 10 % av den totala kostnaden för en modul under undersökningsperioden och anses inte ha haft någon väsentlig betydelse. När det gäller elkostnader utgjorde dessa i genomsnitt mindre än 1 % av den totala kostnaden för en modul under undersökningsperioden och anses inte ha haft någon väsentlig betydelse. Påståendet att de kinesiska tillverkarna använde nyare utrustning var dessutom inte underbyggt.
(690)
Vidare hävdades det att vissa unionstillverkare köpte in celler och/eller moduler från det berörda landet och återförsålde dessa produkter på unionsmarknaden som sina egna. Skadan som dessa transaktioner resulterade i borde inte tillskrivas den subventionerade importen. Undersökningen visade dock att unionsindustrins import av den berörda produkten var komplementär och omfattade en begränsad volym jämfört med tillverkningen i unionen och att därför en eventuell inverkan av denna endast skulle vara marginell och inte kunde anses bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada som unionsindustrin lidit.
(691)
För att matcha utvecklingen med sjunkande priser på importen från Kina tvingades unionsindustrin därför att göra stora ansträngningar för att rationalisera sin tillverkningskostnad. Trots unionsindustrins ansträngningar kunde försäljningspriset dock inte återspegla kostnadsrationaliseringen på grund av den subventionerade importens kraftiga prisunderskridande.
(692)
Vissa berörda parter hävdade att den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrin inte använde sig tillräckligt av stordriftsfördelar. Det hävdades att de småskaliga tillverkarna hade en nackdel jämfört med de större, vertikalt integrerade, tillverkarna och att eventuell skada dessa småskaliga tillverkare lidit därmed inte kan tillskrivas den subventionerade importen. En annan berörd part hävdade att automatiseringen av produktionsprocessen är kostsam och att stordriftsfördelar därför är ännu viktigare för att minska produktionskostnaderna.
(693)
Undersökningen visade att den subventionerade importen hindrade unionsindustrin, även större och vertikalt integrerade tillverkare, att dra full fördel av ett högt kapacitetsutnyttjande för att uppnå stordriftsfördelar. Undersökningen visade hursomhelst inget samband mellan storlek, vertikal integration och bättre lönsamhet, eftersom den starka prispressen från den subventionerade importen hade påverkat detta samband. Undersökningen har visat att det inte längre fanns några stordriftsfördelar på en marknad där kapacitetsutnyttjandet var lågt, något som även gällde de kinesiska tillverkarna. Dessa påståenden avvisades därför.
(694)
Vidare hävdade en berörd part att investerare och banker inte skulle finansiera projekt om modultillverkaren är alltför liten, eftersom större tillverkare erbjuder bättre garantier och är mer accepterade som låntagare. Med andra ord är investerare och banker tveksamma till att finansiera solenergirelaterade projekt med moduler som tillverkats i unionen. Undersökningen visade emellertid att om investerarna och bankerna eventuellt föredrar att finansiera kinesiska tillverkare som har större produktionskapacitet beror det på snedvridningen som den subventionerade importen har skapat på unionsmarknaden. Såsom nämns ovan spelar produktionslinjernas storlek inte någon roll om kapacitetsutnyttjandet är fortsatt lågt. Detta påstående avvisades därför.
(695)
En berörd part hävdade att unionsindustrin har en ogynnsam kostnadsstruktur jämfört med dess kinesiska konkurrenter, eftersom de senare drog fördel av lägre arbetskraftskostnader, elektricitets- och avskrivningskostnader, och dessutom hade den nyaste utrustningen. Den berörda parten kunde dock inte ge några nya uppgifter eller belägg som kunde ändra undersökningsresultaten i detta hänseende. Påståendet att de kinesiska tillverkarna använder den nyaste utrustningen behandlades i skäl 203 i förordningen om preliminär tull, där det uppges att de exporterande tillverkarna i Kina inte hade några komparativa fördelar, i synnerhet som maskiner och utrustning importerades från Europeiska unionen. De ovanstående påståendena avvisades därför.
(696)
En annan part hävdade att de kinesiska tillverkarna hade en komparativ fördel när det gäller priserna på polykristallint kisel och stordriftsfördelar, vilket resulterade i lägre kostnader för maskinerna. Parten lämnade dock inte några nya uppgifter eller belägg till stöd för detta. Följaktligen avvisades denna parts invändning.
(697)
Vidare hävdade en berörd part att vissa unionstillverkare köpte in celler och/eller moduler från det berörda landet och återförsålde dessa produkter på unionsmarknaden som sina egna. Parten menade att skadan som uppkom av dessa transaktioner inte borde tillskrivas den subventionerade importen. Undersökningen visade dock att unionsindustrins import av den berörda produkten var komplementär och omfattade en begränsad volym jämfört med tillverkningen i unionen och att därför en eventuell inverkan av denna endast skulle vara marginell och inte kunde anses bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada som åsamkats unionsindustrin.
(698)
En icke-närstående importör hävdade att det faktum att antalet anställda ökade borde beaktas i analysen. När det gäller detta påstående bör det noteras att sysselsättningen ökade mellan 2009 och 2011 för moduler för att sedan minska under undersökningsperioden. För celler ökade sysselsättningen fram till 2010 och minskade sedan under 2011 och ytterligare under undersökningsperioden. Det ska också noteras att för moduler följde sysselsättningen samma tendens som unionstillverkningen. Eftersom den kinesiska importen ökade sin marknadsandel för celler under hela perioden till men för unionsindustrin, kunde unionsindustrin inte dra nytta av den ökade förbrukningen såsom förväntat. Den minskade sysselsättningen under 2011 och under undersökningsperioden motsvarar därför de företag som antingen hade blivit insolventa eller hade upphört med sin celltillverkning.
(699)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade en berörd part påståendet att den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrins småskalighet och brist på tillräckliga stordriftsfördelar. Såsom redan förklarats i skäl 682 och i skälen 195 och 196 i förordningen om preliminär antidumpningstull, kan det inte längre ens på den globala marknaden finnas några stordriftsfördelar till följd av storlek, eftersom kapacitetsutnyttjandet i allmänhet var lågt och eftersom det var en enorm överkapacitet i hela världen. Påståendet måste därför avvisas.
(700)
Samma part upprepade vidare att den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrins oförmåga att uppnå kostnadsfördelar. Denna part hävdade att detta särskilt berodde på att de flesta unionstillverkare var vertikalt integrerade. Parten lade dock inte fram några ytterligare uppgifter om vilken utsträckning det faktum att tillverkarna är vertikalt integrerade skulle kunna ha haft en negativ inverkan på deras kostnadsstruktur. Påståendet måste därför avvisas.
(701)
Alla de ovannämnda argumenten måste därför avvisas.
5.3.9. Konkurrens från solcellstunnfilmsprodukter och annan solcellsteknik
(702)
Flera berörda parter hävdade att den skada unionsindustrin lidit hade orsakats av konkurrensen från solcellstunnfilmsprodukter och annan solcellsteknik, eftersom dessa tekniker är utbytbara och har samma slutanvändning. Det hävdades också att tunnfilm konkurrerade med den undersökta produkten särskilt för markmonterade och kommersiella/industriella hustakssystem, som utgör en väsentlig del av unionens sammanlagda solcellsmarknad.
(703)
Undersökningen visade att solcellstunnfilmsprodukter tillverkas från andra råvaror och inte bygger på plattor av kristallint kisel. De har generellt mycket lägre verkningsgrad och lägre avgiven effekt än moduler av kristallint kisel. Därför kan de inte användas på begränsade ytor som tak, dvs. de är inte helt utbytbara med den berörda produkten. Undersökningen visade också att även om solcellstunnfilmsprodukter är billigare än den undersökta produkten, stod de bara för en begränsad andel av den totala solcellsmarknaden i unionen under skadeundersökningsperioden. Även om det kan förekomma viss konkurrens mellan tunnfilmsprodukter och den berörda produkten anses denna därför vara begränsad.
(704)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade en berörd part att konkurrensen från tunnfilmsprodukter sannolikt hade orsakat den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Parten hävdade i detta avseende att marknadsandelen för tunnfilmsprodukter av hela marknaden för solteknik i Tyskland var betydande under större delen av undersökningsperioden och att den minskade först i början av 2012.
(705)
Undersökningen visade faktiskt att de genomsnittliga priserna på tunnfilmsprodukter låg på lägre nivåer än de genomsnittliga prisnivåerna på den undersökta produkten.
(706)
Såsom det anges i skäl 703 har dock tunnfilmsprodukter en mycket lägre verkningsgrad och lägre uteffekt än solcellsmoduler av kristallint kisel, vilket innebär att en eventuell konkurrens mellan dessa produkter inte kunde ha bidragit till den skada som unionsindustrin lidit, eftersom moduler av kristallint kisel är den dominerande tekniken på unionens solenergimarknad. I JRC PV Status Report 2012 anges att en följd av de minskade priserna på polysilikon är att tunnfilmsprodukter under de senaste åren har förlorat marknadsandelar på bekostnad av moduler av kristallint kisel.
(707)
Dessa påståenden måste därför avvisas.
5.3.10. Finanskrisen och dess återverkningar
(708)
Det hävdades att finanskrisen och den ekonomiska nedgången hade haft en negativ inverkan på unionsindustrins tillgång till finansiering och därmed var orsaken till den skada unionsindustrin lidit.
(709)
Unionsindustrins kapitalanskaffningsförmåga minskade kraftigt under skadeundersökningsperioden. Eftersom solenergiindustrin är kapitalintensiv är kapitalanskaffningsförmågan av avgörande betydelse. Den ekonomiska nedgången hade viss inverkan på unionsindustrins situation. Undersökningen visade dock att unionsindustrins situation försämrades trots unionsmarknadens tillväxt mellan 2009 och 2011 som en följd av den subventionerade import från Kina som kraftigt prisunderskred unionsindustrins försäljningspriser. Därför drogs slutsatsen att finanskrisens eventuella återverkningar förvärrades av ökningen av subventionerad import från Kina och att den begränsade tillgången till finansiering till stor del var en följd av det negativa marknadsklimatet samt av unionsindustrins situation och framtidsutsikter på grund av den subventionerade importen.
(710)
Det undersöktes också om den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrins underlåtenhet att söka lämplig finansiering medan den fortfarande var lönsam. Undersökningen visade till exempel att år 2010 då unionsindustrin fortfarande var lönsam ökade investeringsnivån för moduler och för celler med 315 % respektive 10 % jämfört med 2009. Eftersom solcellsindustrin är kapitalintensiv, kan man förvänta sig att unionsindustrin kontinuerligt söker lämplig finansiering för att förbättra kostnadseffektiviteten och konkurrera med den illojalt subventionerade importen. Därför dras slutsatsen att bristen på tillgång till finansiering är ett resultat av den snedvridna situationen och inte dess orsak.
(711)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter, upprepade en berörd part att de skadevållande verkningarna av finanskrisen bör separeras och särskiljas och inte tillskrivas den subventionerade importen. Parten hänvisade till allmänt tillgängliga uppgifter som visar att minst en unionstillverkare ansåg att finanskrisen var huvudorsaken till dess skadevållande situation. I den aktuella undersökningen grundades undersökningsresultaten på företagsspecifika uppgifter som går betydligt längre än allmänt tillgängliga uppgifter från vissa företag. De allmänt tillgängliga uppgifter till vilka hänvisning gjordes kan därför inte påverka undersökningsresultaten att även om finanskrisen har haft en viss inverkan på unionsindustrins situation, kunde den inte bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Detta påstående måste därför avvisas.
(712)
En annan berörd part hävdade att skillnaden i tillgång till finansiering mellan unionsindustrin och de kinesiska exporterande tillverkarna borde ha beaktats. Parten hävdade att det var en av de viktigaste faktorer som orsakat den väsentliga skadan för unionsindustrin och inte den subventionerade importen. Den förmånliga tillgången till finansiering för vissa kinesiska exporterande tillverkare har dock konstaterats snedvrida marknaden och kan mycket väl vara ett viktigt skäl till att de kinesiska exporterande tillverkarna kunde exportera den berörda produkten till subventionerade priser. Denna faktor kan därför inte bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. Påståendet avvisades därför.
(713)
Av dessa skäl drogs slutsatsen att även om finanskrisen hade en viss betydelse för unionsindustrins situation kunde den inte bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen och den skada unionsindustrin lidit. Dessa påståenden avvisades därför.
5.3.11. Unionsindustrins exportresultat
(714)
Vissa berörda parter hävdade att unionsindustrins exportförsäljning sjönk kraftigt under skadeundersökningsperioden, särskilt mellan 2009 och 2011 för moduler och mellan 2009 och första kvartalet 2012 för celler och att detta orsakade den väsentliga skada unionsindustrin lidit.
(715)
Såsom visas i tabellen nedan var exportvolymerna för moduler betydande trots en liten minskning under undersökningsperioden, och genomsnittspriserna under undersökningsperioden låg över genomsnittskostnaderna för moduler under hela skadeundersökningsperioden. Denna faktor kan därför inte ha orsakat den väsentliga skada som unionsindustrin lidit. När det gäller celler representerade exportvolymen endast 12 % av den totala tillverkningsvolymen för celler. Trots att priserna var låga under undersökningsperioden kan de därför inte ha haft mer än begränsad inverkan på unionsindustrins situation. Följaktligen avvisades dessa argument.
Tabell 13-a
Moduler
2009
2010
2011
UP
Volymen exporterade moduler (MW)
989
1 279
1 157
1 148
Index (2009=100)
100
129
117
116
Genomsnittligt exportpris (euro/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
Index (2009=100)
100
76
59
49
Källa: Europressedienst
Tabell 13-b
Celler
2009
2010
2011
UP
Volymen exporterade celler (MW)
62
320
315
238
Index (2009=100)
100
516
508
384
Genomsnittligt exportpris (euro/kW)
1 350
1 050
830
640
Index (2009=100)
100
78
61
47
Källa: Europressedienst
(716)
Av dessa skäl konstaterades det att inverkan av unionsindustrins exportresultat inte bidragit till den väsentliga skada industrin lidit. Följaktligen avvisades dessa argument.
5.3.12. Upptäckten av skiffergasfyndigheter i Europeiska unionen
(717)
En berörd part hävdade att den skada som åsamkats unionsindustrin berodde på upptäckten av skiffergasfyndigheter i unionen och att framtidsutsikterna med ökad produktion av billig skiffergas i unionen hade minskat offentliga och privata investeringar i projekt som rör förnybar energi.
(718)
Undersökningen visade att förbrukningen av den undersökta produkten ökade betydligt under hela skadeundersökningsperioden, vilket redan har nämnts i skäl 509. Vidare framkom vid undersökningen inga konkreta belägg för att den skada unionsindustrin lidit skulle ha berott på upptäckten av skiffergasfyndigheter i unionen. Detta påstående avvisas därför.
5.3.13. Europeiska unionens system för handel med utsläppsrätter
(719)
Samma part hävdade att den skada unionsindustrin lidit hade orsakats av låga investeringar i solenergiproduktion på grund av de låga marknadspriserna för koldioxidutsläppsrätter inom unionens utsläppshandelssystem.
(720)
Inga bevis har dock lagts fram för detta, och undersökningen har inte påvisat några faktiska omständigheter som skulle bekräfta detta påstående. Tvärtom visade undersökningen att förbrukningen av den undersökta produkten ökade väsentligt under skadeundersökningsperioden. Detta påstående måste därför avvisas.
5.3.14. Ledningsbeslut
(721)
Vissa berörda parter hävdade att den väsentliga skada minst en av unionstillverkarna lidit hade orsakats av felaktiga ledningsbeslut. Dessa påståenden byggde på årsredovisningar, viss information i en skrivelse från en aktieägare i företaget till övriga aktieägare och en tidningsartikel.
(722)
Inga uppgifter i handlingarna visade att något av ledningsbesluten för det berörda företaget var ovanliga eller oförsiktiga eller hade någon inverkan på hela unionsindustrin. Därför måste argumenten i detta avseende avvisas.
5.3.15. Andra politiska åtgärder
(723)
En berörd part hävdade att den väsentliga skada unionsindustrin lidit hade orsakats av andra politiska åtgärder rörande förnybar energi, åtgärder för att stimulera innovation, minska byråkrati, underlätta handel och reglera nätåtkomst, eftersom dessa politiska åtgärder gynnar de exporterande tillverkarna. Även om det skulle vara fallet att vissa av de politiska åtgärder som tas upp skulle underlätta import från tredjeländer och en allmän tillväxt av solenergiindustrin, skulle de dock även gynna unionsindustrin. Vidare skulle avsikten med dessa politiska åtgärder inte ha varit att import till unionen skulle ske till skadevållande subventionerade priser. Därför måste argumenten i detta avseende avvisas.
5.3.16. Övriga argument
(724)
En berörd part hävdade att den skada som unionsindustrin lidit berodde på nackdelen med att vara föregångare och bristen på politiskt stöd från Europeiska kommissionen under tidigare år. Denna part hävdade också att bortsett från de nationella stödsystemen är också befolkningen, BNP, elförbrukning, finansieringsmöjligheter och nätåtkomst viktiga faktorer på varje marknad. Den ovannämnda parten kunde emellertid inte underbygga sina påståenden, som därför avvisades.
(725)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade samma part påståendet att den skada som unionsindustrin lidit berodde på unionsindustrins nackdel att vara föregångare. Påståendet hade dock varken analyserats eller styrkts med bevisning, och måste därför avvisas.
5.4. Sammantagen bedömning av övriga faktorer som konstaterats ha bidragit till skadan
(726)
Undersökningen har visat att följande övriga faktorer kan ha bidragit till skadan: Importen av den berörda produkten från Taiwan, minskningen av inmatningspriserna, långfristiga kontrakt på polykisel för ett begränsat antal unionstillverkare samt finanskrisen.
(727)
Såsom visats ovan i avsnitt 5.3.1 respektive 5.3.7, är den eventuella påverkan från importen från Taiwan och de långfristiga polykiselkontrakten för ett begränsat antal unionstillverkare i bästa fall marginell, eftersom eventuella effekter späddes ut ytterligare genom värdekedjan.
(728)
När det gäller finanskrisen har undersökningen visat att den viktigaste orsaken till unionsindustrins svårigheter med att få tillgång till kapital för investeringar var den subventionerade importen som hindrade unionsindustrin från att sälja sina produkter till lönsamma priser när unionsmarknaden uppvisade en stark tillväxt (2009-2011).
(729)
När det gäller inmatningspriserna har tredje parter inte kunnat visa att nivåerna under undersökningsperioden skulle ha varit så låga att de skulle ha hindrat unionstillverkarna från att sälja produkten till icke-skadevållande priser. Institutionerna anser att sänkningarna av inmatningspriserna kan förklara den minskade efterfrågan, eftersom investeringar i vissa områden inte längre bar sig. De kan dock inte bryta orsakssambandet, inte heller tillsammans med andra faktorer som har visat sig bidra till att vålla skada, eftersom de fortfarande låg på en nivå på vilken, om den subventionerade importen inte fanns, unionstillverkarna kunde ha sålt sina produkter till icke-skadevållande priser.
(730)
Även om den sammanlagda effekten av de fyra andra faktorerna som bidragit till skadan bedöms, bryts därför inte orsakssambandet mellan subventionering och skada.
5.5. Slutsats om orsakssamband
(731)
Undersökningen har visat ett orsakssamband mellan den väsentliga skada unionsindustrin lidit och den subventionerade importen från Kina. Andra möjliga orsaker till skada, såsom import från andra tredjeländer, förbrukning, inmatningspriser, andra ekonomiska stöd som beviljats unionsindustrin, överkapacitet, råvaruprisernas effekt, självförvållad skada, konkurrens från tunnfilm, finanskrisen och dess återverkningar, unionsindustrins exportresultat, upptäckten av skiffergasfyndigheter i EU, ledningsbeslut, unionens system för handel med utsläppsrätter och andra politiska åtgärder analyserades, och ingen av dessa kunde påvisas bryta orsakssambandet mellan den subventionerade importen från Kina och den väsentliga skada unionsindustrin lidit.
(732)
Samtliga verkningar av andra skadefaktorer än den subventionerade importen har analyserats individuellt och kollektivt. Därför dras slutsatsen att den samlade bedömningen av samtliga faktorer som skulle kunna ha haft en inverkan på den skadliga situationen för unionsindustrin (dvs. importen från tredjeländer, inmatningspriser, effekten av råvarupriserna, finanskrisen), inte gemensamt kan förklara den skada som unionsindustrin lidit, framför allt i form av låga priser och ekonomiska förluster på grund av spridningen av lågprisimport i betydande kvantiteter av den berörda produkten från Kina. På grundval av denna analys, i vilken det har redogjorts för verkningarna av alla kända faktorer som har betydelse för unionsindustrins situation och gjorts en avgränsning av den subventionerade importens skadevållande verkningar, drogs därför slutsatsen att det finns ett orsakssamband mellan den subventionerade importen från Kina och den väsentliga skada som vållats unionsindustrin under undersökningsperioden.
6. UNIONENS INTRESSE
6.1. Inledande anmärkningar
(733)
I enlighet med artikel 31 i grundförordningen undersökte kommissionen om det, trots ovan angivna undersökningsresultat om skadevållande subventionering, fanns tvingande skäl att dra slutsatsen att det inte ligger i unionens intresse att införa utjämningsåtgärder i detta särskilda fall. I detta syfte och i enlighet med artikel 31.1 i grundförordningen gjordes en analys av unionens intresse på grundval av en bedömning av alla berörda parters intressen, däribland intressena hos unionsindustrin, företagen på högre och lägre tillverkningsled inom solcellssektorn, importörerna och användarna av den berörda produkten.
(734)
Omkring 150 aktörer gav sig till känna efter det att den parallella antidumpningsundersökningen inletts, och beaktades också i den här undersökningen. Särskilda frågeformulär skickades till icke-närstående importörer, aktörer högre upp i tillverkningskedjan (inklusive en råvaruproducent och leverantörer av produktionsutrustning för den undersökta produkten), aktörer längre ned i tillverkningskedjan (inklusive projektutvecklare och installatörer) och konsumentorganisationen Beuc. Tre intresseorganisationer som företrädde olika aktörer (unionsindustrin, aktörer högre upp och längre ned i tillverkningskedjan) inom solcellssektorn lämnade information.
(735)
Det hävdades att bedömningen av unionens intresse inte grundades på ett representativt antal aktörer.
(736)
Kommissionen har tagit kontakt med de olika aktörerna på följande sätt.
(737)
Vad gäller aktörer i tidigare och senare led i tillverkningskedjan sände kommissionen, som nämns i skäl 734, särskilda frågeformulär till cirka 150 aktörer inklusive de icke-närstående importörer som hade gett sig till känna efter inledandet av undersökningen och som därför hade möjlighet att lämna relevanta uppgifter till kommissionen. 21 besvarade frågeformulär inkom. Dessutom har inte bara svaren på frågeformulären utan också kontrollerbara och vederbörligt motiverade kommentarer och synpunkter som de berörda parterna tillhandahållit inom tidsfristerna beaktats i undersökningen, oberoende av om dessa parter hade besvarat frågeformuläret eller inte. Afase har till kommissionen överlämnat synpunkter på sina medlemmars vägnar, aktörer inom solcellssektorn, som också granskades.
(738)
Vad gäller icke-närstående importörer kontaktade kommissionen, som nämns i skäl 25, alla 250 icke-närstående importörer som klaganden lämnat uppgift om och gjorde ett preliminärt urval i enlighet med artikel 27 i grundförordningen för att täcka in den största representativa importvolym som rimligen kan undersökas inom den tid som står till förfogande. Endast ett av de preliminärt valda företagen kunde dock efter kontroll bekräftas vara en icke-närstående importör. I ett senare skede av undersökningen uppmanades ytterligare icke-närstående importörer, som i inledningsskedet lämnat in ett formulär om stickprovsförfarande men inte ingick i urvalet, att samarbeta i undersökningen. Sex av dem samtyckte och fick ett frågeformulär, och fem lämnade svar, varav tre ansågs vara tillräckligt uttömmande. Det slutgiltiga urvalet av icke-närstående importörerna omfattar därför fyra icke-närstående importörer, som representerar ett urval på 2 % till 5 % av importen av den berörda produkten. Med avseende på denna låga andel, måste det hållas i minnet att den största delen av importen av den berörda produkten till unionen inte sker via icke-närstående importörer.
(739)
Sammanfattningsvis har följande uppgifter använts för analysen av unionens intresse:
-
Besvarade frågeformulär från åtta unionstillverkare i urvalet och fyra icke-närstående importörer i urvalet samt det specifika frågeformuläret som mottagits från åtta aktörer i tidigare led och 13 aktörer i senare led (sju projektutvecklare/installatörer, sex tjänsteleverantörer med verksamhet i bland annat solcellssektorn), av de 150 aktörer som hade gett sig till känna efter inledandet och fått de specifika frågeformulären.
-
De uppgifter som kontrollerats under kontroller på plats hos åtta unionstillverkare, en icke-närstående importör, två aktörer i tidigare led, fyra aktörer i senare led (projektutvecklare/installatörer) och en intresseorganisation (se skäl 17 i förordningen om preliminär antidumpningstull och skäl 29).
-
Uppgifter om unionens intresse som lämnats av andra berörda parter, däribland sammanslutningar, samt offentligt tillgängliga uppgifter om utvecklingen av solcellsmarknaden i Europa, särskilt: EPIA:s Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017.
6.2. Unionsindustrins intresse
(740)
Ungefär 21 000 personer var direkt sysselsatta inom unionsindustrin under undersökningsperioden inom tillverkning och försäljning av den likadana produkten.
(741)
I undersökningen fastslogs att unionsindustrin har lidit väsentlig skada som vållats av den subventionerade importen från det berörda landet under undersökningsperioden. Det erinras om att ett antal skadeindikatorer uppvisade en negativ utveckling under skadeundersökningsperioden. I synnerhet påverkades de skadeindikatorer som hänger samman med de samarbetsvilliga unionstillverkarnas ekonomiska resultat mycket negativt, såsom lönsamhet, kassaflöde och räntabilitet. Unionstillverkarna av moduler och celler bedrev sin verksamhet med förlust 2011 och under undersökningsperioden. Följaktligen tvingas vissa unionstillverkare redan då stänga sina tillverkningsanläggningar medan andra drabbades av insolvens. I avsaknad av åtgärder förefaller en ytterligare försämring av unionsindustrins ekonomiska situation mycket trolig.
(742)
Införandet av utjämningsåtgärder förväntas innebära att rättvisa handelsvillkor återupprättas på unionsmarknaden, så att unionsindustrin kan anpassa priserna på den likadana produkten till tillverkningskostnaden och på så sätt förbättra sin lönsamhet. Införandet av utjämningsåtgärder förväntas också göra det möjligt för unionsindustrin att åtminstone delvis återvinna de marknadsandelar som den förlorade under skadeundersökningsperioden, med en positiv inverkan på den ekonomiska situationen. Vidare skulle unionsindustrin kunna få bättre tillgång till kapital och investera mer i FoU och innovation på solcellsmarknaden. Slutligen visade undersökningen på en möjlig omstart av affärsverksamheten för de unionstillverkare som tvingades lägga ned sin tillverkning på grund av pressen från den kinesiska importen. Enligt detta scenario skulle inte bara de befintliga 21 000 arbetstillfällena i unionsindustrin (under undersökningsperioden) säkras, utan dessutom skulle det finnas rimliga framtidsutsikter till ytterligare expansion av tillverkningen och ökad sysselsättning.
(743)
Om åtgärderna inte skulle införas kan en fortsatt minskning av marknadsandelen förväntas med en ytterligare försämring av unionsindustrins lönsamhet. Detta skulle vara ohållbart på kort till medellång sikt. Som en följd av detta skulle utöver det stora antal unionstillverkare som redan tvingats bort från marknaden ännu fler tillverkare kunna ställas inför insolvens, vilket på kort till medellång sikt sannolikt skulle leda till att unionsindustrin skulle försvinna, med åtföljande omfattande följder när det gäller de befintliga arbetstillfällena.
(744)
Några berörda parter ifrågasatte att unionsindustrin skulle kunna dra nytta av eventuella utjämningsåtgärder och hävdade att i) åtgärderna kommer att leda till minskad efterfrågan på solcellsprodukter i unionen och unionsindustrin kommer därför inte att kunna öka sin försäljning, ii) unionsindustrin har små produktionsanläggningar och kan därför inte tillgodose efterfrågan från vissa typer av anläggningar såsom kommersiella takanläggningar och stora markmonterade anläggningar, iii) unionstillverkarna accepteras inte som låntagare i bank, iv) införandet av tullar på celler kommer i praktiken att öka unionstillverkarnas produktionskostnader för moduler och göra modulerna mindre attraktiva för konsumenterna samt v) om det sker en betydande minskning av importen från Kina, kommer tillverkarna från andra tredje länder med största sannolikhet att dra fördel av den minskade importen från Kina.
(745)
När det gäller påståendet att åtgärderna kommer att minska efterfrågan på solcellsprodukter i unionen, och att unionsindustrin därför inte kommer att kunna öka sin försäljning, ska det noteras att parterna inte kunde lämna några kontrollerbara uppgifter om att det skulle finnas ett direkt samband mellan införandet av åtgärder och minskningen av efterfrågan på solcellsprodukter som visade sig ha påverkats av flera faktorer under årens lopp.
(746)
Som svar på påståendet att unionsindustrin har små produktionsanläggningar och därför inte kan tillgodose efterfrågan från vissa typer av anläggningar såsom kommersiella takanläggningar och stora markmonterade anläggningar, bör det noteras att undersökningen har visat att unionsindustrin har kapacitet att leverera både till kommersiella och industriella anläggningar (mellan 40 kW och 1 MW) samt till anläggningar på den allmännyttiga marknaden (1 MW och 10 MW). Det kunde inte heller genom undersökningen påvisas att de produkter som tillhandahålls av olika tillverkare inte skulle kunna användas i samma projekt. Detta påstående avvisas därför.
(747)
Argumentet att unionsindustrin inte skulle kunna dra nytta av åtgärderna, eftersom unionstillverkarna inte accepteras som låntagare av banker och att investeringsfonder inte skulle vilja finansiera projekt som använder moduler tillverkade i EU var inte underbyggt. Under alla omständigheter kan det förväntas att införandet av åtgärder kommer att återupprätta rättvisa marknadsvillkor som bör lugna investerare, inklusive banksektorn, när det gäller unionstillverkarnas förmåga att utveckla livskraftiga projekt. Av dessa skäl avvisades argumentet.
(748)
Med hänvisning till påståendet att införandet av tullar på celler i praktiken kommer att öka produktionskostnaderna för unionstillverkarna av moduler och göra modulerna mindre attraktiva för konsumenterna, bör det beaktas att offentligt tillgängliga källor visar att priserna på moduler och celler är på väg nedåt, även om det inte kan uteslutas att vissa prisökningar kan inträffa efter införandet av tullar. Även om kostnaden för celler kan komma att öka till följd av åtgärderna, bör således de sammantagna prissänkningarna leda till minskade kostnader för moduler. Tillverkarna i fråga kan också besluta att köpa sina celler i unionen, och inte längre från Kina. Slutligen förväntar sig kommissionen att införandet av åtgärder kommer att leda till ett ökat kapacitetsutnyttjande hos unionstillverkarna av celler och därmed öka deras stordriftsfördelar, vilket skulle ge lägre kostnader. Detta påstående avvisas därför.
(749)
Påståendet att andra tredjeländer troligen skulle komma att dra nytta av om den kinesiska importen kraftigt skulle minska efter införandet av åtgärder kunde inte bekräftas i undersökningen. Enligt undersökningen finns det inga tydliga tecken på att andra tredjeländer skulle komma att lägga om stora delar av sin export till unionsmarknaden, särskilt mot bakgrund av expansionen av marknaderna i andra tredjeländer, särskilt i Asien, såsom förutspås av offentligt tillgängliga källor. Slutligen finns det heller inget som tyder på att unionsindustrin inte kommer att kunna konkurrera med importen från dessa länder, även om importen från andra tredjeländer skulle öka till följd av en minskad kinesisk import.
(750)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en del parter att det är orealistiskt att förvänta sig att framväxten av en hållbar unionsindustri som tillverkar moduler och celler eftersom det finns ingen rationell investerare som skulle investera i de unionstillverkare som påstods lida av en ogynnsam kostnadsstruktur och därför inte kan tillverka till konkurrenskraftiga priser. Undersökningen bekräftade inte att unionsindustrin lider av en ogynnsam kostnadsstruktur, såsom förklaras i skälen 202 och 203 i förordningen om preliminär antidumpningstull. Frånvaron av subventionerad import och ett större kapacitetsutnyttjande bör därför medföra stordriftsfördelar och möjliggöra framväxten av en hållbar unionsindustri. Mot bakgrund av detta avvisas argumentet.
(751)
En part hävdade att efterfrågan i EU drivs av utvecklingen av inmatningspriserna och att investerarnas förväntade avkastning på investeringarna är kopplad till denna utveckling. Parten hävdade särskilt att om priserna ökar i unionen till följd av tullarna och om inmatningspriserna inte anpassas till denna utveckling, kommer efterfrågan att minska och unionsindustrin kommer inte att kunna dra nytta av de tullar som införts.
(752)
Som svar på detta påstående kan det noteras att trots sambandet mellan nivån på inmatningspriserna och efterfrågan på solcellsanläggningar visar den bevisning som samlats in under undersökningen att efterfrågan i framtiden kommer att bli allt mindre beroende av inmatningspriser och andra stödordningar eftersom nätparitet för solenergi troligen har uppnåtts för vissa typer av anläggningar på flera platser i unionen. Dessutom bör den förväntade avkastningen på investeringen baseras på rättvisa marknadspriser. Slutligen bör det noteras att även om det inte kan uteslutas att vissa prisökningar kan komma att uppstå efter införandet av åtgärderna, framgår det av allmänt tillgängliga källor att priserna överlag är i nedåtgående. Detta påstående avvisas därför.
(753)
Berörda parter har påpekat att eftersom efterfrågan på solpaneler drivs av stödprogram, i synnerhet inmatningspriser, och av nivån på elpriserna för slutkonsumenten (som avgör nätparitet), kan priselasticiteten i efterfrågan vara mycket hög. Även om det är riktigt att en större prisökning kan leda till en kraftig minskning av efterfrågan på grund av den särskilda karaktären på marknaden som de berörda parterna påpekar, måste detta argument avvisas eftersom det är mycket osannolikt att prishöjningar till följd av åtgärderna kommer att bli stora av följande skäl: För det första bekräftar alla tillgängliga källor att den stora minskningen av priserna på den berörda produkten under och efter undersökningsperioden fram till idag kommer att fortsätta. För det andra skulle den ekonomiska effekten av det åtagande som godtagits av kommissionen vara att de kinesiska exporterande tillverkarna kommer att leverera den berörda produkten till ett minimiimportpris på mindre än 60 c/W, vilket ligger långt under det pris som har observerats under undersökningsperioden vid en volym som ungefär motsvarar dess nuvarande marknadsandelar. På denna prisnivå är det mycket osannolikt att efterfrågan kommer att minska i betydande utsträckning, eftersom det priset säkerställer tillräcklig efterfrågan både med den nu gällande stödnivån från stödsystemen och med de nuvarande nivåerna av nätparitet. Dessutom förväntas elpriset för slutförbrukarna öka, medan priset på den berörda produkten förväntas minska. Genom en indexering säkerställer åtagandet att ytterligare prissänkningar av den berörda produkten beaktas för minimiimportpriset. Dessa argument avvisades därför.
(754)
Flera berörda parter hävdade att unionsindustrins intresse inte är betydelsefullt, eftersom det mervärde som skapas av industrier i tidigare och senare led är betydligt större än det mervärde som skapas av unionsindustrin i värdekedjan för solceller. Argumentet att de olika segmenten inom solcellssektorn har olika mervärden har inte bestridits. Undersökningen visade att unionsindustrin har lidit väsentlig skada till följd av orättvisa handelsmetoder. Faktum är att vissa unionstillverkare redan tvingats att stänga och om åtgärder inte införs, är det sannolikt med en ytterligare försämring. Eftersom alla segment inom solcellssektorn är nära beroende av varandra skulle ett upphörande av tillverkningen i unionen vara till förfång för hela solcellssektorn och göra denna helt beroende av leveranser utifrån. Därför, och också av skäl som rör försörjningstrygghet, avvisas detta argument.
(755)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade en berörd part argumentet att det högre mervärde som skapas av tidigare och senare produktionsled, jämfört med unionsindustrin av den berörda produkten, är relevant för huruvida utjämningstullar bör införas. I detta avseende bekräftas att institutionerna vid bedömningen av unionens intresse gjorde en avvägning mellan de positiva och de negativa konsekvenser tullarna kan få på de olika ekonomiska aktörerna. Medan inverkan på såväl tidigare som senare led är begränsad kommer åtgärderna ge unionsindustrin möjlighet att återhämta sig från den skadevållande subventioneringen.
(756)
En part ifrågasatte antalet arbetstillfällen som skulle räddas genom införandet av åtgärder. Parten hävdade att unionsindustrin sysselsätter cirka 6 000 personer, och inte 25 000, såsom anges i skäl 229 i förordningen om preliminär antidumpningstull.
(757)
Ingen bevisning lades emellertid fram till stöd för detta påstående, och det avvisades därför. Det ska klargöras att med hänsyn till uteslutandet av plattor från produktdefinitionen uppgick sysselsättningen inom unionsindustrin till cirka 21 000 anställda under undersökningsperioden. Några belägg för att antalet anställda i unionsindustrin har ändrats betydligt efter undersökningsperioden tillhandahölls inte av de berörda parterna.
(758)
Sammanfattningsvis har undersökningen visat att unionsindustrin led väsentlig skada av den subventionerade importen från Kina och att den inte kan få tillbaka investeringen genom lönsam försäljning. Det förväntas att införandet av åtgärder kommer att återupprätta rättvisa handelsvillkor på unionsmarknaden, vilket skulle göra det möjligt för unionsindustrin att konkurrera på lika villkor. Den sannolika minskningen av importen från Kina bör göra det möjligt för unionsindustrin att öka sin försäljning i unionen och därmed bättre utnyttja den tillgängliga produktionskapaciteten på kort sikt. Detta kan i sin tur ge stordriftsfördelar. Även om det kan hända att priserna på den likadana produkten kommer att öka på kort sikt till följd av åtgärderna, lär den övergripande sjunkande pristrenden upprätthållas, vilket, å ena sidan, beror på den ytterligare minskningen av tillverkningskostnaden för den undersökta produkten, och, å andra sidan, det konkurrenstryck från tillverkarna i tredjeländer, vilka också skulle konkurrera på unionsmarknaden.
(759)
Slutsatsen blir därför att det skulle ligga i unionsindustrins intresse att införa slutgiltiga utjämningsåtgärder.
6.3. Icke-närstående importörers intresse
(760)
Som nämns i skäl 26 analyserades situationen för de importörer som ingick i urvalet.
(761)
Sammantaget under undersökningsperioden stod den verksamhet som rörde den berörda produkten för 60-100 % av den totala verksamheten för de fyra samarbetsvilliga icke-närstående importörerna. Dessutom tog de fyra samarbetsvilliga icke-närstående importörerna mellan 16 % till 100 % av sin totala import av moduler från Kina, men bara en av dem importerade uteslutande från det berörda landet. De fyra samarbetsvilliga icke-närstående importörernas lönsamhet när det gäller den berörda produkten var i genomsnitt 2,3 % under undersökningsperioden.
(762)
Ett påstående gjordes om att införande av åtgärder för den berörda produkten skulle inverka negativt på importörernas affärsverksamhet. För det första skulle all import från Kina inte upphöra om tullar infördes. För det andra kan det visserligen förväntas att införandet av åtgärder kan ha en negativ inverkan på den ekonomiska situationen för importörer som enbart importerar från Kina, men med tanke på den sannolika ökningen av import från andra tredjeländer, bör importörer som köper från Kina kunna byta till andra försörjningskällor.
(763)
En berörd part hävdade att effekterna av tullarna för de icke-närstående importörerna hade underskattats, eftersom det inte finns några egentliga alternativa försörjningskällor som skulle kunna ersätta importen från Kina av den berörda produkten om tullar skulle införas. Ett byte av leveranskälla är svårt med tanke på att merparten av tillverkningen finns i Kina och detta skulle innebära ytterligare betydande kostnader.
(764)
I detta hänseende erinras det om att införandet av åtgärder inte skulle leda till att importen av den berörda produkten från Kina skulle upphöra. Av undersökningen framgick det att den eventuella minskningen av importen från Kina kommer att påverka särskilt de importörer som köper den berörda produkten enbart från Kina. Detta är fallet för bara en av de fyra samarbetsvilliga icke-närstående importörerna. När det gäller åtgärdernas inverkan på de icke-närstående importörernas ekonomiska situation, kan det inte uteslutas att den kan bli negativ, men man har kommit fram till att detta i hög grad kommer att bero på deras förmåga att byta försörjningskälla eller föra över åtminstone en del av den eventuella prisökningen på sina kunder. För operatörer som importerar produkten också från andra källor än Kina eller som importerar också andra produkter än den berörda produkten kommer den negativa inverkan att begränsas ytterligare. Kommissionen anser därför att även om det är troligt att importörerna av den berörda produkten påverkas negativt så kommer denna påverkan i genomsnitt vara begränsad.
(765)
En icke-närstående importör hävdade att det krävs en betydande arbetsinsats och finansiella investeringar innan importören kan godta produkter från en ny leverantör. I detta avseende hävdades som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter att relevant bevisning lämnades till kontrollgruppen vid tidpunkten för kontrollbesöket på plats angående de långa provningar som krävs av importörer innan de fattar ett beslut om att handla från en särskild exportör.
(766)
Kommissionen erkänner att upprättandet av ett nytt förhållande mellan en importör och en leverantör kan medföra ytterligare kostnader och tid (t.ex. för provning av produkten). Detta uppväger dock inte behovet av att återställa rättvisa konkurrensförhållanden på marknaden. Samtidigt förefaller byte av leverantör att vara en normal risk i importörernas yrkesverksamhet och hänger samman med att solcellsmarknaden utvecklas och därmed genomgår ständiga ändringar (t.ex. konkurser, sammanslagningar) som kräver en övergång till nya leverantörer. Det kan dessutom antas att nya typer av moduler når marknaden med jämna mellanrum (med t.ex. ny effektivitet) som också kräver provning. I detta avseende förefaller provning av en ny produkt (även från samma leverantör) vara en rutinverksamhet snarare än en ovanlig verksamhet. Påståendet avvisades därför.
(767)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade två parter påståendet att de icke-närstående importörernas intresse inte korrekt beaktats. En part hävdade att avsaknaden av en icke-konfidentiell version av svaren på frågeformulären från de ytterligare samarbetsvilliga importörerna inte möjliggjorde en riktig bedömning av parterna. Parten ifrågasatte kommissionens bedömning när det gäller möjligheten att import från andra tredjeländer till unionen skulle öka och därmed göra det möjligt för importörerna att byta leverantörer, mot bakgrund av att andra tredjemarknader växer explosionsartat. Parten hävdade i detta syfte att ett sådant antagande motsade slutsatsen i skäl 749, dvs. att importen från andra tredjeländer inte skulle vara särskilt stor. En annan part ifrågasatte huruvida kommissionen respekterar principen om icke-diskriminering, eftersom unionstillverkarna gavs en mer framträdande plats i kommissionens bedömning jämfört med andra aktörer.
(768)
För det första bekräftas att den icke-konfidentiella versionen av svaren på frågeformulären som mottagits efter offentliggörandet av förordningen om preliminär antidumpningstull från ytterligare samarbetsvilliga importörer inkluderades i akten för inspektion av berörda parter. För det andra finns det ingen motsättning mellan antagandet att importen från andra tredjeländer kan öka till följd av lägre import från Kina och att en sådan ökning inte skulle vara särskilt stor till följd av den ökande efterfrågan på solcellsinstallationer i hela världen. Samtidigt, eftersom unionsindustrin förväntas ta en viss del av de marknadsandelar som tidigare innehades av produkter från Kina, kan en viss förlust av affärer för icke-närstående importörer inte uteslutas. Men det bör beaktas att den totala storleken på solcellsmarknaden förväntas fortsätta växa på lång sikt, allteftersom nätparitet nås på fler och fler ställen. Slutligen klargörs det att, som i alla undersökningar avseende handelspolitiska skyddsåtgärder, medan unionsindustrins situation bedömdes i syfte att fastställa om den lidit väsentlig skada till följd av den subventionerade importen, bedömdes unionsindustrins intresse i samband med analysen av unionens intresse på lika villkor som intressen hos andra ekonomiska aktörer, inbegripet de icke-närstående importörerna. Vidare klargörs att undersökningen huruvida unionsindustrin lidit väsentlig skada regleras särskilt i artikel 8.4 i grundförordningen som fastställer miniminormer för en sådan undersökning. Unionens intresse analyseras endast när förekomsten av skadlig subventionering fastställts i enlighet med de standarder som anges i artikel 31 i grundförordningen. Till följd av detta ansågs att de sannolika negativa konsekvenserna för vissa importörer, särskilt de som handlar uteslutande från Kina, inte är större än fördelarna med åtgärderna för unionsindustrin och för EU:s solcellsmarknad på medellång och lång sikt till följd av en rättvis konkurrens.
(769)
Därför dras slutsatsen att införandet av åtgärder på den föreslagna nivån kan ha en viss negativ inverkan på icke-närstående importörer av den berörda produkten.
6.4. Aktörernas intresse högre upp i tillverkningskedjan
(770)
Aktörer högre upp i tillverkningskedjan är huvudsakligen verksamma inom råvaruproduktion samt tillverkning och konstruktion av produktionsutrustning för den undersökta produkten. Åtta svar på frågeformulären mottogs från aktörer högre upp i tillverkningskedjan. Två kontrollbesök gjordes som omfattade en råvaruproducent och en tillverkare av produktionsutrustning.
(771)
Sammantaget varierade verksamheten under undersökningsperioden för de åtta samarbetsvilliga aktörerna högre upp i tillverkningskedjan för den undersökta produkten i förhållande till deras totala verksamhet, och endast för ett samarbetsvilligt företag representerade den 100 % av verksamheten. För övriga varierande andelen mellan 6 % och 80 %. I genomsnitt representerade den verksamhet under undersökningsperioden som rörde den berörda produkten ca 41 % av den totala verksamheten för samarbetsvilliga aktörer högre upp i tillverkningskedjan. När det gäller arbetstillfällen sysselsatte de åtta aktörerna högre upp i tillverkningskedjan ca 4 200 personer under undersökningsperioden. Lönsamheten varierade beroende på segment och enskilt företag från höga nivåer till svagt negativa resultat. Undersökningen visade att aktörer med negativ lönsamhet led av unionsindustrins försämrade situation, eftersom vissa kunder de förlorade var unionstillverkare av den undersökta produkten, och av den minskade förbrukningen. Efter det att plattor uteslutits från produktdefinitionen bör unionstillverkarna av produkten gynnas av införandet av tullar, eftersom unionsindustrin förväntas öka sin tillverkning av celler och moduler.
(772)
Försäljningen för unionsaktörer på en högre nivå i tillverkningskedjan omfattade unionen, Kina och andra tredjeländer. Under undersökningsperioden motsvarade fördelningen av försäljningen ca 20 % i unionen, nästan 50 % till Kina och ca 30 % till övriga tredjeländer.
(773)
Vissa parter i den sektor som omfattar högre nivåer i tillverkningskedjan hävdade att ett införande av antidumpningsåtgärder skulle påverka deras affärsverksamhet negativt eftersom Kina är deras huvudsakliga exportmarknad. Det hävdades att tullar skulle leda till en kraftig begränsning av importen av den berörda produkten från Kina till unionen, vilket i sin tur skulle leda till att Kina skulle begränsa importen av polykristallint kisel och produktionsutrustning från unionen. Som en följd av detta skulle unionsaktörerna högre upp i tillverkningskedjan enligt uppgift behöva skala ned sin affärsverksamhet och minska antalet anställda.
(774)
Det noteras först att syftet med tullen inte är att förhindra importen från Kina av den berörda produkten utan att återupprätta lika konkurrensvillkor. Därmed skulle importen från Kina till unionsmarknaden fortsätta i viss grad men till rättvisa priser. Vidare visade undersökningen att aktörerna högre upp i tillverkningskedjan i unionen är globalt närvarande på olika nationella marknader och är därför inte helt beroende av sin export till Kina. Det är därmed rimligt att anta att unionens aktörer högre upp i tillverkningskedjan på solcellsmarknaden skulle kunna kompensera för en eventuell minskning av exporten till Kina genom export till andra marknader, som enligt offentligt tillgängliga marknadsundersökningar förväntas växa. I vilket fall står den kinesiska solcellsmarknaden redan inför en betydande tillverkningsöverkapacitet, och det är därför tveksamt om unionens maskintillverkare skulle kunna sälja mycket mer tillverkningsutrustning på kort till medellång sikt.
(775)
Flera berörda parter påstod att merparten av insatsvarorna i värdekedjan för solcellsprodukter kommer från unionen, men att denna fördelaktiga situation kan upphöra om tullar skulle införas. Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter påpekade en av parterna att åtgärderna i detta fall kan utlösa andra åtgärder som Kina kan införa för unionens produkter.
(776)
I detta sammanhang förväntas importen från Kina fortsätta att försörja unionsmarknaden även med gällande tullar. Dessutom förutspår olika offentligt tillgängliga källor inom solcellssektorn, som EPIA:s prognos för den globala solcellsmarknaden 2013-2017, att en eventuell efterfrågeminskning inom unionen bara kommer att äga rum på kort sikt (2013 och 2014), eftersom förbrukningen i unionen kommer att öka ytterligare under kommande år. Om orättvisa handelsmetoder åtgärdas blir det dessutom möjligt att skapa en hållbar tillväxt på solcellsmarknaden i unionen på medellång och lång sikt, vilket alla aktörer i unionen bör kunna dra nytta av. Slutligen när det gäller argumentet om eventuella repressalier från Kina som svar på åtgärder i detta fall, erinras det om att Kina som varje annan WTO-medlem endast får utnyttja undersökningar avseende handelspolitiska skyddsåtgärder i motiverade fall och att en sådan undersökning måste uppfylla WTO:s strikta regler. Kommissionen övervakar varje sådan undersökning för att säkerställa att WTO:s regler följs. Detta påstående avvisas därför.
(777)
En del parter ifrågasatte påståendet att den minskade exporten till Kina från unionens aktörer i tidigare led av tillverkningskedjan i solcellssektorn kan kompenseras genom export till andra marknader och hävdade att tullarna kommer att minska den globala efterfrågan på produkten.
(778)
I detta hänseende ska det för det första noteras att den kinesiska importen inte förväntas upphöra helt till följd av tullarna. Dessutom visade de uppgifter som inhämtats under loppet av undersökningen inte något direkt samband mellan utvecklingen av importen från Kina till unionsmarknaden och exporten från Kina till andra marknader. Dessutom förutspår offentligt tillgängliga källor, som EPIA:s prognos för den globala solcellsmarknaden 2013-2017, att solcellsmarknaden världen över kommer att växa under kommande år. När det gäller den kinesiska solcellsmarknaden, finns det tecken som tyder på att den inhemska förbrukningen i Kina kommer att öka kraftigt (enligt EPIA). Mot bakgrund av ovanstående förväntas exporten till Kina från unionsaktörer i tidigare led inte minska väsentligt till följd av ett införande av åtgärder.
(779)
Det bör också noteras att nedgången i efterfrågan i unionen under 2013 och 2014 kan få en negativ inverkan på aktörerna i tidigare led. Detta kan dock inte, åtminstone i huvudsak, kopplas till tullarna. När det gäller unionstillverkarna av maskiner för solcellsindustrin är det dessutom på grund av den befintliga betydande outnyttjade kapaciteten i Kina osannolikt att deras export till Kina kan öka stort, även i ett scenario där de kinesiska tillverkarna ökar sin produktionsvolym. Den information som samlats in under undersökningen visade slutligen att tillverkarna av maskiner också kan påverkas av den kinesiska tolfte femårsplanen för solcellsindustrin som anger att år 2015 bör 80 % av tillverkningsutrustningen för celler komma från Kina. Så länge denna förändring sker i överensstämmelse med WTO:s regler kan den också ytterligare minska möjligheten för maskintillverkarna i unionen att konkurrera på den kinesiska marknaden. Ovanstående invändning avvisas därför.
(780)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade de kinesiska myndigheterna att den tolfte femårsplanen för solcellsindustrin endast erbjuder vissa allmänna vägledande principer som är inte bindande, eftersom några tillsynsbefogenheter inte fastställs, och att den bör därför inte ses som ett tecken på att möjligheten för maskintillverkarna i unionen att konkurrera på den kinesiska marknaden begränsas. I detta avseende ska det noteras att de kinesiska myndigheterna inkluderade solcellsindustrin bland de strategiska industrierna i den tolfte femårsplanen och också utfärdade en specifik plan för solcellsindustrin. I denna plan uttryckte de kinesiska myndigheterna sitt stöd för ”överlägsna företag” och ”nyckelföretag”, åtog sig att ”främja genomförandet av olika stöd till solcellsindustrin” och att ”utarbeta övergripande förberedelser för stöd av industrin, finansiering, beskattning […]”. Eftersom dessutom planen innehåller centrala direktiv som den kinesiska industrin ska uppnå under femårsperioden har den en stor verkan på marknaden, både i Kina och i länder som gör affärer med Kina. Med hänsyn till ovanstående finns det tydliga indikationer på att valfriheten för de kinesiska tillverkarna av celler och konkurrensen från unionstillverkarna av den tillverkningsutrustning som exporteras till den kinesiska marknaden begränsas av planen. Detta argument avvisades därför.
(781)
En samarbetsvillig råvarutillverkare ifrågasatte möjligheten till kompensation på andra marknader för den lägre produktionen på den kinesiska marknaden, med tanke på den betydande produktionskapaciteten i Kina, som inte lätt skulle kunna byggas upp på annat håll. Detta argument avvisas eftersom det inte finns något som tyder på att produktionen på den kinesiska marknaden minskar så som det påstås.
(782)
En berörd part ifrågasatte antalet anställda i den sektor i tidigare led som anges i skäl 236 i förordningen om preliminär antidumpningstull. Det klargörs att dessa 4 200 anställda bara avsåg de samarbetsvilliga aktörerna i tidigare led, t.ex. utrustningstillverkare och råvaruleverantörer, utifrån deras svar på frågeformuläret, och inte hela sektorn.
(783)
Med tanke på ovanstående dras slutsatsen att utjämningsåtgärdernas inverkan på maskintillverkare inte skulle vara betydande, medan inverkan på råvaruleverantörerna kan vara negativ på kort sikt med tanke på en möjlig minskning av deras försäljning till Kina.
6.5. Aktörernas intresse längre ned i tillverkningskedjan
(784)
Aktörerna längre ned i tillverkningskedjan är huvudsakligen verksamma inom projektutveckling, marknadsföring och kommunikation samt solcellsinstallation. 13 svar på frågeformuläret mottogs från aktörer på lägre nivåer i tillverkningskedjan, varav sju från aktörer vilkas verksamhet är direkt kopplade till den likadana produkten (nämligen projektutvecklare och installatörer) och sex från tjänsteleverantörer inom solcellssektorn vilkas verksamhet inte är direkt kopplade till den undersökta produkten (logistik, transport, marknadsföring etc.). Dessa besvarade frågeformulär inkluderar också ett svar från en icke-närstående importör som visade sig uppfylla kriterierna för en aktör längre ned i tillverkningskedjan, eftersom den huvudsakliga verksamheten var installation (se skäl 25 ovan).
(785)
I skäl 242 i förordningen om preliminär antidumpningstull görs bedömningen att verksamheten för aktörerna längre ned i tillverkningskedjan (installatörer och projektutvecklare) när det gäller den undersökta produkten varierade i andel av deras totala verksamhet. I genomsnitt representerade den 41 % under undersökningsperioden. De samarbetsvilliga aktörernas lönsamhet för den undersökta produkten var i genomsnitt 11 % under undersökningsperioden. När det gäller arbetstillfällen sysselsatte de sju aktörerna längre ned i tillverkningskedjan ca 550 personer under undersökningsperioden.
(786)
Flera parter ifrågasatte representativiteten för de uppgifter om aktörer i senare led när det gäller omsättning, lönsamhet och sysselsättning som kommissionen fått fram i svaren på frågeformulären från de sju aktörerna i senare led. Afase lämnade in en undersökning som genomförts bland dess medlemmar (installatörer) för att illustrera att solcellsverksamheten för en majoritet av installationsföretagen utgör en viktig inkomstkälla. Afase gjorde vidare gällande att aktörerna i senare led, särskilt installatörerna, i motsats till undersökningsresultaten i skäl 242 i förordningen om preliminär antidumpningstull bara skulle uppnå ensiffriga vinstmarginaler som inte tillåter någon absorption av tullar.
(787)
När det gäller representativiteten hos de uppgifter som används i förordningen om preliminär antidumpningstull har kommissionen använt alla uppgifter som tillhandahålls av de operatörer i senare led som har fyllt i särskilda frågeformulär samt de inlagor som lämnats av Afase, såsom förklaras i skäl 737.
(788)
När det gäller påståendet att solcellsverksamheten utgör en viktig inkomstkälla för installatörer, bekräftade ytterligare analys av svaren på frågeformuläret från de sju operatörerna i senare led (installatörer och projektutvecklare) att den verksamhet som har direkt samband med den likadana produkten står för i genomsnitt ca 42 % av dessa aktörers totala verksamhet och att lönsamheten är i genomsnitt 11 %. Om man däremot också beaktar den verksamhet som inte har direkt samband med den berörda produkten så ökar den totala betydelsen i hög grad för tre av de sju aktörerna. Därför varierar den motsvarande andelen från cirka 45 % till 100 % under undersökningsperioden. Dessutom skulle för de sju aktörerna (installatörer och projektutvecklare) lönsamheten av solcellsverksamheten inklusive verksamheter som inte är direkt knutna till den berörda produkten uppgå till i genomsnitt 9 %. När det gäller sysselsättning skulle solcellsverksamheten inklusive verksamheter som inte är direkt knutna till den berörda produkten stå för omkring 660 arbetstillfällen på heltid under undersökningsperioden för de sju aktörerna. Bortsett från solcellsprojekt och solcellsanläggningar var dessa operatörer också verksamma inom vindkraftsanläggningar och produktion av elektrisk utrustning.
(789)
Det anses att åtgärdernas eventuella effekter på operatörer i senare led i första hand måste bedömas för verksamhet som har direkt samband med den undersökta produkten som under undersökningsperioden hade en lönsamhet på 11 % i genomsnitt. Även om den bedöms på grundval av den totala solcellsverksamheten utan direkt anknytning till den undersökta produkten skulle slutsatserna inte ändras avsevärt eftersom de olika faktorer som beaktas, nämligen lönsamhet och möjlighet att absorbera en del av tullen, inte varierar kraftigt totalt sett (lönsamheten sjunker från 11 % i genomsnitt till 9 % i genomsnitt). Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter ifrågasatte en part hos vilken kommissionen hade genomfört ett kontrollbesök representativiteten för slutsatsen om lönsamhet för installatörer och utvecklare, som, när det gäller detta företag, påstods baseras på en enda transaktion. Detta argument avvisas eftersom kommissionen beräknade lönsamheten av aktörerna i senare led på grundval av alla uppgifter som lämnats av dem i deras svar på frågeformuläret.
(790)
När det gäller den undersökning som genomfördes av Afase bland dess medlemmar, ska det för det första noteras att alla aktörer hade tillfälle att ge sig till känna vid inledandet av undersökningen och besvara det specifika frågeformulär som utformats för aktörerna i senare led i vilket nödvändiga uppgifter begärs in för bedömningen av effekterna av tullar på dessa aktörer. För det andra ska det noteras att installatörernas identitet inte angavs i undersökningen, och det gick därför inte att kontrollera t.ex. relevansen och tillförlitligheten hos de lämnade uppgifterna. För det tredje ska det noteras att även om ett antal frågor i undersökningen gällde installatörernas förmåga att absorbera eventuella tullar, saknades i undersökningen uppgifter om vilken vinst som uppnåtts av dessa installatörer under undersökningsperioden, vilket innebär att det saknades ett viktigt inslag för att utvärdera effekten av åtgärderna. Till följd av detta gick det inte att dra några meningsfulla slutsatser av den undersökning som tillhandahållits.
(791)
Ett påstående gjordes om att åtgärderna inte ligger i unionens intresse eftersom de kommer att leda till högre priser på moduler och därmed avskräcka slutanvändare/konsumenter från att göra installationer. Följaktligen skulle aktörerna längre ned i tillverkningskedjan få färre beställningar och vara tvungna att skala ned sin verksamhet. Denna bedömning byggde på en studie från Prognos av eventuella förluster av arbetstillfällen som lämnades in i samband med undersökningen. Enligt studien ligger den stora majoriteten arbetstillfällen på unionens solcellsmarknad i riskzonen om tullar införs. Studien bygger på en uppskattning från EPIA enligt vilken totalt 265 000 personer var direkt sysselsatta på alla nivåer av unionens solcellsmarknad under 2011, inklusive unionstillverkare, importörer och aktörer högre upp och längre ned i tillverkningskedjan. Med utgångspunkt från denna uppskattning av den totala direkta sysselsättningen inom solcellssektorn under 2011 drog man i studien från Prognos slutsatsen att upp till 242 000 av 265 000 arbetstillfällen skulle förloras på tre år, beroende på nivån på tullarna. De flesta av arbetstillfällen skulle enligt studien förloras på marknaden för aktörer längre ned i tillverkningskedjan, där Prognos hävdade att ca 220 000 personer var anställda 2011.
(792)
Undersökningen bekräftade inte scenariot ovan och pekade på en mycket lägre direkt sysselsättning på unionens solcellsmarknad 2011, under undersökningsperioden och 2012.
(793)
Till att börja med väckte undersökningen tvivel på att EPIA:s uppskattning av den totala direkta sysselsättningen inom solcellssektorn var korrekt. Särskilt visade sig vid kontrollbesöket hos EPIA att de underliggande uppgifterna som ledde till slutsatsen om 265 000 arbetstillfällen var inexakta och inte kunde användas som underlag för en sådan slutsats. De uppgifter som erhölls i samband med kontrollbesöket tyder på att den direkta sysselsättning inom solcellssektorn som beräknats för 2011 kunde ha en felmarginal på upp till 20 %. Dessutom inkluderade uppskattningen arbetstillfällen i andra europeiska länder utanför EU samt arbetstillfällen som rörde tunnfilmsprodukter, som inte omfattas av denna undersökning.
(794)
Det klargörs att felmarginalen på 20 %, uppåt eller nedåt, för EPIA:s uppskattning av den direkta sysselsättningen inom solcellssektorn, upptäcktes under kontrollbesöket hos EPIA. Detta visar svårigheten att ge exakta uppgifter om sysselsättningen längre ned i tillverkningskedjan beroende på att få och ofta motstridiga uppgiftskällor finns att tillgå.
(795)
Trots dessa tvivel, och även om den ursprungliga uppskattningen av antalet arbetstillfällen skulle användas för att analysera åtgärdernas inverkan, måste följande kommentarer göras. Uppskattningen omfattar europeiska arbetstillfällen inom solcellssektorn 2011, som hade samband med ett mycket stort antal solcellsinstallationer inom unionen det året (ca 20 GW). Med tanke på att installationerna minskade till ca 17,5 GW under undersökningsperioden och 15 GW år 2012 är det rimligt att anta att även antalet arbetstillfällen i lägre tillverkningsled minskade i motsvarande grad, eftersom den har ett direkt samband med den installerade effekten. För detta ändamål gav specialtidskrifter vid handen att sysselsättningen inom solcellssektorn i Tyskland, den största nationella marknaden, minskade från 128 000 till 100 000 mellan 2011 och 2012, inklusive arbetstillfällen hos tillverkarna. Vidare väckte undersökningen starka tvivel på huruvida siffran endast innefattade heltidsjobb som enbart gällde solcellsindustrin. Undersökningen visade här att särskilt verksamheten inom solcellssektorn längre ned i tillverkningskedjan (installationer) i allmänhet bara utgör en del av en mycket bredare verksamhet, där den huvudsakliga verksamheten gäller värme- eller elinstallationer, VVS m.m.
(796)
I ljuset av detta är det sannolikt att införandet av åtgärder kan leda till en höjning av priset i unionen på den undersökta produkten och därmed innebära att färre solcellsinstallationer görs på kort sikt. Arbetstillfällena inom denna del av marknaden kan dock endast påverkas negativt i begränsad grad, på grund av det följande. För det första utgör den solcellsrelaterade verksamheten för åtminstone vissa av installatörerna endast en del av deras verksamhet och är dessutom säsongsbunden. Därför bör installatörerna kunna genomföra annan verksamhet i ett läge där efterfrågan på solcellsinstallationer minskar. Eftersom de mål för förnybar energi och energieffektivitet som överenskommits på unionsnivå är rättsligt bindande för medlemsstaterna kan det förväntas att den minskade efterfrågan på solenergiinstallationer kompenseras av en ökad efterfrågan på andra former av förnybar el och energieffektivitet. Många anställda inom den sektorn som omfattar lägre nivåer i tillverkningskedjan har sannolikt de färdigheter som krävs för att dra fördel av den ökade efterfrågan inom dessa närliggande sektorer. För det andra, med tanke på de befintliga vinsterna på marknaden på lägre nivåer i tillverkningskedjan (se skäl 785 ovan) torde installatörer kunna absorbera en del av prishöjningen och därmed begränsa inverkan på slutpriserna och på efterfrågan av solcellsinstallationer.
(797)
Oberoende av införandet av tullar tyder tillgängliga prognoser för efterfrågan på solcellsinstallationer på en sannolik minskning av efterfrågan 2013, med en årlig installation av mellan 9,8 och 16,5 GW under året, vilket sannolikt skulle inverka negativt på antalet arbetstillfällen på marknaden för lägre nivåer i tillverkningskedjan.
(798)
Slutligen påpekas det att en höjning av solcellspriser sannolikt skulle inträffa i vilket fall, eftersom den tillverkning i Kina som försörjer unionsmarknaden till stor del förefaller vara förlustbringande, vilket är en ohållbar situation.
(799)
Vad gäller förlusten av arbetstillfällen bekräftade de uppgifter som samlades in under undersökningen att sektorn i senare led har fått kännas vid förluster av arbetstillfällen till följd av nedgången i efterfrågan på solcellsanläggningar på cirka 5 GW mellan 2011 och 2012. Dessa förlorade arbetstillfällen kan inte kopplas till åtgärderna eftersom de speglar en marknadsutveckling. Dessutom förväntas en ytterligare nedgång i efterfrågan under 2013 och 2014 och denna kommer sannolikt att leda till ytterligare förluster av arbetstillfällen inom solcellssektorn. Den här utvecklingen av efterfrågan förespåddes av viktiga forskningscentra före inledandet av undersökningen och således kan förlusten av arbetstillfällen inte tillskrivas införandet av åtgärder.
(800)
Unionsindustrin lämnade in en studie utförd av en konsult vid PriceWaterhouseCoopers (nedan kallat PWC) av den eventuella inverkan av åtgärder på arbetstillfällen inom solcellssektorn. I PWC:s studie hänvisas det till studien från Prognos som förutspådde stora förluster av arbetstillfällen på solcellsmarknaden till följd av införandet av åtgärder och som lämnades in av Afase innan de preliminära tullarna infördes och har beskrivits i skäl 791. PWC:s studie kritiserar studien från Prognos och pekar på det faktum att det totala antalet förlorade arbetstillfällen enligt prognos uppskattning i själva verket överskred det totala antalet existerande arbetstillfällen inom solcellssektorn i unionen. När det gäller effekterna av tullar på unionsmarknaden, kom PWC till motsatt slutsats än företaget Prognos hade gjort, dvs. positiva nettoeffekter på arbetstillfällena i unionen och att fördelarna uppväger eventuella negativa effekter av tullarna (t.ex. på efterfrågan).
(801)
Afase hävdade att kommissionen inte avslöjade källan till den felmarginal på 20 % för direkta arbetstillfällen inom solcellssektorn som beräknats för 2011 av EPIA.
(802)
Denna felmarginal på 20 %, som kan gälla uppåt eller nedåt, blev uppenbar under kontrollbesöket vid EPIA. Den visar svårigheten att ge exakta uppgifter om sysselsättningen längre ned i tillverkningskedjan beroende på att få och ofta motstridiga uppgiftskällor finns att tillgå.
(803)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade några parter att kommissionens analys teg om att tullarna endast kommer att leda till förlust av ytterligare arbetstillfällen till följd av det färre antalet solcellsinstallationer efter 2011. Det hävdades att denna förlust av arbetstillfällen, särskilt i senare led, är nära knuten till det faktum att solcellsinstallatörer är beroende av solenergiinstallationer. Dessutom kritiserade Afase kommissionen för att inte korrekt ha beaktat den undersökning man gjorde bland sina medlemmar och en liknande undersökning som utförs av en brittisk branschorganisation som påstods visa ett sådant beroende.
(804)
När det gäller kommissionens påstådda tystnad om verkningarna av tullarna på sysselsättningen, hänvisas det till skälen 799 och 800, där invändningarna i fråga om åtgärdernas effekter på sysselsättningen inom solcellssektorn behandlas och där det erkänns att arbetstillfällen i senare led kan påverkas på kort sikt på grund av åtgärderna.
(805)
När det gäller den undersökning som genomfördes av Afase och den brittiska branschorganisationen tillhandahölls som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter identiteten på de företag som deltog. Undersökningarna var dock fortfarande bristfälliga, eftersom till exempel vissa svar var ofullständiga. Analysen av undersökningarna visade följande. När det gäller Afases undersökning ska man för det första notera att majoriteten av de 50 installatörer som besvarade undersökningen förklarade sig vara uteslutande verksamma på solcellsmarknaden. 15 av de 50 installatörerna förklarade sig vara verksamma också inom annan icke-solcellsrelaterad verksamhet, såsom värme, elektriska anläggningar och vindkraft i viss utsträckning. I den brittiska undersökningen hade 21 av de 31 brittiska företagen som besvarade undersökningen annan verksamhet än solcellsverksamhet. Detta resultat visar att när det gäller nästan hälften av projektutvecklarna och installatörerna är slutsatsen i skäl 247 i förordningen om preliminär antidumpningstull beträffande förmågan att utföra annan verksamhet, såsom el- och värmeinstallationer, rörsystem och andra miljövänliga energianläggningar, korrekt. Det erkänns dock att denna förmåga kan finnas i mindre omfattning än vad som antogs i förordningen om preliminär antidumpningstull. Dess mildrande effekt vad gäller förlorade arbetstillfällen kan därför vara mindre än vad som ursprungligen antogs. För det andra använde vissa av aktörerna som deltog i undersökningarna av Afase och den brittiska branschorganisationen produkter som tillverkats i unionen och vissa planerade att köpa icke-kinesiska produkter till följd av åtgärderna för att undvika en prishöjning.
Deras beroende av kinesisk import och åtgärdernas verkningar förväntas därför minska eftersom de kan tillgå produkter tillverkade i unionen. För det tredje medger uppskattningen av åtgärdernas verkningar på alla tillfrågade aktörers verksamhet inte några säkra slutsatser eftersom deras bedömning var mycket olika. Vissa företag har inte ens kunnat bedöma sådana effekter. För det fjärde varierade också svaren på frågan om antalet solcellsprojekt som riskerade att ställas in om tullar infördes från ”inte många” till ”alla” i den brittiska undersökningen. Vissa operatörer var inte förmögna att göra en uppskattning. Slutligen saknade båda undersökningarna en fråga om lönsamheten för de ekonomiska aktörerna som deltog, vilket är viktigt för bedömningen av en möjlig absorption av en eventuell prisökning till följd av tullen.
(806)
Flera parter hävdade att installatörer inte så lätt kan ändra sin verksamhet eller byta till andra anläggningar inom grön energi på grund av områdenas mycket olika teknik och kunnande. Om tullar införs, skulle de därför tvingas upphöra med sin verksamhet. Efter det slutliga meddelandet av uppgifter upprepades detta påstående av en berörd part, med argumentet att installatörer har investerat betydande resurser i specialisering på solcellsverksamhet, såsom särskild utbildning, som skulle visa att deras huvudsakliga inriktning är solcellssektorn och att de inte skulle ha lätt att byta till annan verksamhet.
(807)
Detta argument var inte tillräckligt underbyggt, eftersom det inte framgår vilken specifik kunskap en installatör skulle behöva förvärva och hur svårt och dyrt det är att erhålla den. Det förnekas under alla omständigheter inte att installatörer har utvecklat ett kunnande som är specifikt för anläggningar med solcellsmoduler. Utvecklingen av denna sakkunskap är dock relativt ny och tillkommer till den primära expertis installatörerna besitter vad gäller el- och värmeinstallationer, rörsystem etc. Den har också utvecklats som svar på orättvisa handelsmetoder, nämligen inflödet av subventionerad import från Kina. Oberoende av de specialiserade färdigheterna hos de anställda i installationsföretagen, måste detta argument diskuteras parallellt med analysen i skälen 792-800 om sysselsättningsläget i senare led som på kort sikt kan påverkas negativt men som tack vare en hållbar handel skulle leda till en ökning av anställningen av installatörer på medellång till lång sikt. Därför avvisades påståendet i fråga.
(808)
Flera parter ifrågasatte förmågan hos aktörerna i senare led att absorbera ens en del av den eventuella prisökningen. Även detta argument var otillräckligt underbyggt och det var alltså omöjligt att bedöma i vilken utsträckning detta påstående stämde. Lönsamheten för de samarbetsvilliga aktörerna i senare produktionsled vilkas verksamhet har direkt samband med den berörda produkten uppskattas till i genomsnitt cirka 11 %, vilket ger de berörda aktörerna möjlighet att absorbera åtminstone en del av en eventuell prisökning. I detta sammanhang bör det erinras om att den övergripande tendensen för priserna är nedåtgående.
(809)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter upprepade några parter påståendet om en allvarlig risk för minskad efterfrågan på solenergiprodukter i unionen till följd av åtgärderna, som enligt dessa parter talar mot åtgärderna. En part hävdade att solenergi för närvarande har en hög priselasticitet i efterfrågan och att även en begränsad prisökning för solenergiprodukter skulle leda till en kraftig nedgång i efterfrågan. Denna part uppskattade att en utjämningstull på cirka 30 % kan minska efterfrågan med 8 GW medan en tull på 50 % skulle minska efterfrågan med 10 GW. I samma anda hänvisar Afase till en undersökning som gjorts av en marknadsanalytiker, som även den förutspår en minskning av efterfrågan på upp till 2 GW under 2013 till följd av en tull på 50 %, vilket är en nedgång av mycket mindre omfattning.
(810)
Även om olika nedgångsscenarier lämnades in av parterna under undersökningen utöver de som nämns ovan, innehöll de inga jämförbara resultat. Även om det inte kan uteslutas att tullarna kan leda till en minskning av efterfrågan på solcellsinstallationer, är en kvantifiering av detta svår att göra med hänsyn till de olika faktorer som påverkar hur attraktiva solcellsinstallationer är i unionen. Även om en sådan minskning skulle äga rum på kort sikt förväntas dessutom de medel- och långsiktiga fördelarna med rättvis handel uppväga de negativa konsekvenserna på kort sikt. Slutligen har Afase själv medgett att bedömningen av det direkta sambandet mellan efterfrågan och tullar skulle vara möjlig först då tullarna är på plats. Detta argument avvisades därför.
(811)
Såsom nämns i skäl 784 ovan mottogs sex besvarade frågeformulär från tjänsteleverantörer inom solcellssektorn vilkas verksamhet inte har direkt samband med den berörda produkten (logistik, transport, marknadsföring etc.). Svaren ansågs indikera den solcellsrelaterade verksamhetens relativa betydelse jämfört med de berörda samarbetsvilliga aktörernas totala verksamhet. Trots vissa brister i svaren gav uppgifterna i frågeformulären möjlighet att göra bedömningen att dessa aktörers solcellsrelaterade verksamhet är marginell i förhållande till deras totala verksamhet. Den solcellsrelaterade verksamheten stod för i genomsnitt omkring 5 % av den totala omsättningen och omkring 8 % av den totala sysselsättningen. Vad gäller lönsamheten låg den i genomsnitt på 7 %. Uppgifterna avseende lönsamhet var dock inte fullständiga eftersom alla aktörer inte rapporterade dessa. Därför drogs slutsatsen att det inte är troligt att åtgärdernas eventuella inverkan på den ekonomiska situationen för tjänsteleverantörerna inom solcellssektorn skulle vara betydande.
(812)
Mot bakgrund av detta dras slutsatsen att åtgärderna på kort sikt skulle ha en begränsad negativ inverkan på aktörer på lägre nivåer i tillverkningskedjan, baserat på den större minskning av antalet installationer jämfört med ett kontrafaktiskt scenario utan tullar som större forskningscentrum förutspår och i den mån tullarna inte kan absorberas av aktörerna på lägre nivåer i tillverkningskedjan. Trots den möjliga minskningen av efterfrågan på solcellsinstallationer bör installatörerna kunna bedriva annan verksamhet, antingen förknippad med andra gröna energikällor eller med installatörernas primära verksamhet, enligt ovan. I ljuset av de uppgifter som tillhandahölls drogs slutsatsen att det inte är troligt att åtgärdernas eventuella inverkan på den ekonomiska situationen för tjänsteleverantörerna inom solcellssektorn skulle vara betydande.
6.6. Slutanvändarnas/konsumenternas intresse
(813)
Inga framställningar har kommit från några parter som direkt företräder slutanvändarnas intressen, t.ex. konsumentorganisationer. I detta avseende hänvisas det till två typer av slutanvändare: konsumenter (hushåll) och övriga slutanvändare (t.ex. institutioner och företag). Undersökningen visade att endast ungefär en fjärdedel av de befintliga solcellsinstallationerna i unionen (så kallade mindre takinstallationer) var beställda av konsumenter. Övriga installationer (markmonterade, industriella och kommersiella i mycket större skala) var beställda av övriga slutanvändare.
(814)
Flera parter hävdade att konsumenterna skulle drabbas av en prishöjning på solcellsmoduler om åtgärderna infördes. Även om priset på solcellsmoduler på unionsmarknaden som en följd av tullar kan förväntas öka något, kommer troligen konsumenter och andra slutanvändare endast att drabbas i begränsad omfattning eftersom undersökningen visade att modulpriset står för upp till 50 % av den totala kostnaden för en solcellsinstallation. Med tanke på projektutvecklares och installatörers vinstmarginaler är det rimligt att anta att de slutgiltiga prishöjningarna för moduler för konsumenter kommer att kunna absorberas åtminstone delvis och därmed motverkas. På grundval av tillgängliga bevis dras slutsatsen att åtgärder på den föreslagna nivån åtminstone delvis kommer att absorberas av distributionskedjan och därmed inte nödvändigtvis leda till högre priser för konsumenterna på detaljhandelsnivå.
(815)
Vidare noteras det att om ingen tull skulle införas skulle unionsindustrins sannolika försvinnande leda till att konsumenterna bara skulle ha en källa till moduler i framtiden. I detta scenario skulle de kinesiska exporterande tillverkarna kunna stärka sin redan mycket starka position på marknaden, och detta skulle också kunna leda till prishöjningar på kort till medellång sikt som skulle drabba konsumenter/slutanvändare. Såsom nämns ovan skulle en prishöjning förmodligen inträffa i vilket fall, med tanke på att den kinesiska tillverkningen är förlustbringande.
(816)
Vissa parter hävdade att tullarna skulle leda till höjda priser på den berörda produkten. Följaktligen skulle bli en nedgång i efterfrågan på solcellsanläggningar eftersom de skulle bli för dyra för konsumenterna och inte tillräckligt attraktiva för andra investerare.
(817)
Som redan nämnts i skäl 752, ska det noteras att även om det kan bli en tillfällig ökning av priserna till följd av införandet av åtgärder, är den övergripande tendensen nedåtgående, vilket bekräftas i flera offentliga källor. Detta påstående avvisas därför. Även om det är svårt att exakt kvantifiera en eventuell prisökning till följd av åtgärderna och en därmed sammanhängande eventuell nedgång i efterfrågan, bör flera punkter uppmärksammas. För det första står den undersökta produkten för upp till 50 % av den totala kostnaden för en solcellsanläggning och därför kan tullen åtminstone delvis absorberats. För det andra kommer konkurrensen mellan unionsindustrin och tillverkarna i tredjeländer, som redan finns på unionsmarknaden, sannolikt att hålla priserna nere. Samtidigt borde unionsindustrin kunna uppnå bättre ekonomiska resultat tack vare de stordriftsfördelar som följer av en bättre användning av produktionsanläggningarna och minskade produktionskostnader. För det tredje har efterfrågan på solcellsanläggningar ett samband inte bara med priserna på den undersökta produkten, utan även med nivån på inmatningspriserna. Med den nuvarande låga efterfrågan, jämfört med efterfrågan under 2011 och under undersökningsperioden, förväntas det att inmatningspriserna inte kommer att minska så snabbt som under skadeundersökningsperioden, vilket möjliggör fortsatta investeringar i solcellsprojekt. Detta påstående avvisas därför.
(818)
Som svar på det slutliga meddelandet av uppgifter ifrågasatte en part resonemanget ovan. Parten hävdade att tendensen till sjunkande priser inte kan fortsätta efter det att åtgärderna införs. Parten erinrade om att åtgärderna utgör en mycket betydande kostnadsökning som inte kan kompenseras helt och hållet genom kostnadsminskningar och/eller import från tredjeländer. Dessutom framhölls på nytt att unionsindustrin inte kommer att kunna göra nya investeringar i anläggningar och maskiner och att operatörer i senare led kan absorbera lite om deras vinst är 11 %. Slutligen finns ingen bevisning som tyder på att inmatningspriserna kan kompensera för prishöjningen.
(819)
Det erinras om att det tvärt emot detta påstående inte förväntas att en prishöjning till följd av åtgärderna kan kompenseras helt utan snarare att en tillfällig ökning av priserna till följd av åtgärderna är möjlig (se skäl 247 i förordningen om preliminär antidumpningstull). En sådan prisökning kan till och med föranledas av skillnader i pris mellan de kinesiska subventionerade produkterna och de icke-kinesiska produkterna. Den information som samlats in under undersökningen gör det dock möjligt att hävda att den slutgiltiga prishöjningen delvis kan absorberas av ett antal faktorer mot bakgrund av lönsamheten i senare led på 11 % i genomsnitt. Slutligen, när det gäller påståendet om att det inte finns några belägg som tyder på att inmatningspriser kan kompensera för prishöjningen, är rimligt att anta att dessa anpassas över tiden i takt med utvecklingen av projektkostnaderna.
(820)
En part hävdade att sedan mars 2013 har i själva verket priserna på moduler ökat med 20 % i unionen och att det råder en brist på lager sedan 2013. Detta argument var inte underbyggt och tvärtom bekräftar offentliga uppgiftskällor att priserna var relativt stabila under andra kvartalet 2013. Även om uppgifterna skulle vara korrekta, skulle de endast återspegla att risken för en eventuell utjämningstull har räknats in i priset efter det att registreringen av importen infördes. Argumentet avvisas därför.
(821)
En annan part hävdade att solcellsprojekten inte skulle generera någon avkastning för en investerare om de sjunkande inmatningspriserna motsvarades av sjunkande projektkostnader, inklusive priset på moduler, eftersom de utgör en betydande del av kostnaderna i ett visst givet projekt. I detta syfte hävdades det att tullarna skulle äventyra genomförbarheten för många solcellsprojekt eftersom tullarna medför höjda priser.
(822)
Såsom nämns i skäl 752 ovan, är den allmänna pristrenden för produkten i nedåtgående. Vikten av inmatningspriserna för marknaden minskar allteftersom nätparitet sannolikt kommer att uppnås i flera regioner. På dessa grunder avvisas påståendet att priset på solcellsmoduler skulle kunna få en negativ inverkan på solcellsprojekt inklusive frågan om deras genomförbarhet.
(823)
En berörd part tillhandahöll en intern modell för att bevisa att genomförbarheten för många solcellsprojekt kommer att hotas om tullar skulle tillämpas.
(824)
Denna modell möjliggjorde inte en korrekt kvantifiering av i vilken utsträckning attraktiviteten av investeringar i solcellsanläggningar (t.ex. avkastningen på investeringarna) kan komma att minska i händelse av höjda priser på produkten. Det antagande som används i modellen att en eventuell tull skulle kunna överföras helt och hållet till slutanvändarna eller konsumenterna är hur som helst osannolikt med tanke på de befintliga vinstmarginalerna för aktörerna i senare led. Ett investeringsbeslut baseras dessutom inte enbart på priset på moduler utan också på många andra faktorer, bland annat förekomsten av ett generellt gynnsamt ramverk för solcellsanläggningar i ett visst land, stödnivån respektive elpriset (för nätparitet). Detta påstående måste därför avvisas.
(825)
Mot bakgrund av det ovanstående dras slutsatsen att införandet av åtgärder generellt borde ha begränsad inverkan på konsumenter och andra slutanvändare. Detta gäller oavsett de nationella stödprogrammens roll när det gäller att stimulera efterfrågan på solcellsinstallationer. Om nationella stödprogram anpassas till högre priser för solpaneler (genom högre inmatningspriser) kan effekten för konsumenterna försvinna helt.
6.7. Övriga argument
(826)
Vissa parter hävdade att unionsindustrin inte kan försörja unionsmarknaden med de mängder som krävs och att det därför om utjämningstullar införs finns stor risk för brist i unionen, vilket kan leda till ytterligare prishöjningar på den berörda produkten.
(827)
Undersökningen har funnit att detta argument är oberättigat. Unionsindustrin har underutnyttjat sin tillverkningskapacitet sedan 2009. Under undersökningsperioden var unionens kapacitetsutnyttjande för moduler 41 %, med reservkapacitet på ytterligare ca 5,7 GW. För celler var den 63 %, med ytterligare reservkapacitet på ca 1,2 GW. Tack vare reservkapaciteten skulle unionsindustrin därför på kort sikt kunna konkurrera om ytterligare marknadsandelar. Även på medellång sikt kan det rimligen antas att unionsindustrin kommer att utöka sin tillverkningskapacitet för att kunna uppnå bättre stordriftsfördelar och ytterligare prissänkningar. Vidare finns det även andra försörjningskällor i världen som levererar till unionsmarknaden och kommer att kunna konkurrera på den om importen av kinesiska produkter minskar. Undersökningen visade att den icke-kinesiska reservkapaciteten utanför unionen under undersökningsperioden var 5,6 GW för moduler och 6 GW för celler. Därför dras slutsatsen att den totala reservkapaciteten i unionen och andra tredjelandstillverkare utanför unionen räcker för att på kort sikt täcka upp den möjliga minskningen av kinesisk import mot bakgrund av efterfrågan på solcellsinstallationer i EU enligt prognosen för 2013 (mellan 9,8 GW och 16,5 GW) och 2014 (9 GW och 17,1 GW) från forskningscentrum som EPIA.
(828)
Även om man gör ett mer återhållsamt antagande om unionens tillverkningskapacitet (se skäl 545 ovan), skulle unionens och tredjeländers outnyttjade kapacitet tillsammans vara tillräcklig för att på kort sikt komplettera den potentiella minskningen av importen från Kina. Även på medellång sikt kan det rimligen antas att unionsindustrin kommer att utöka sin tillverkningskapacitet för att kunna täcka efterfrågan och uppnå bättre stordriftsfördelar och ytterligare prissänkningar. Detta argument avvisades därför.
(829)
Vissa parter hävdade också att införandet av tullar på den berörda produkten kommer att skada utvecklingen av solcellsmarknaden i Europa och därmed innebära att målen för Europa 2020-agendan när det gäller förnybara energikällor och en minskning av utsläppen av växthusgaser inte kommer att kunna uppnås.
(830)
Till att börja med är 2020-målen inte enbart beroende av solenergi. Andra gröna energikällor som vind, biomassa, vattenkraft osv. är lika viktiga. Eftersom ingen särskild andel tillskrivs solenergi för 2020-målen förväntas ett något minskat antal solcellsinstallationer inte höja den totala kostnaden för 2020-agendan. Vidare är priset på solpaneler bara en av många faktorer som är avgörande för solcellsindustrins utveckling i unionen. Lika viktiga är en gynnsam rättslig och ekonomisk ram på unionsnivå och nationell nivå, förbättrad tillgång till finansiering av projekt för förnybar energi och investeringar i FoU. När det gäller finansiering av investeringar i solenergi kommer införandet av tullar att förbättra situationen för unionsindustrin och för solcellssektorn i allmänhet. Troligen kommer därmed också tillgången till kapital att öka både för unionsindustrin och för investerare inom solcellssektorn. Slutligen påminns det om att syftet med tullen inte är att eliminera den kinesiska importen utan att återställa en rättvis konkurrens. Om priset på den berörda produkten skulle öka innebär beläggen för vinsterna på marknaden på lägre nivåer i tillverkningskedjan att det kan antas att prishöjningen delvis absorberas av aktörerna på den marknaden. Därför bör priset på moduler inte öka väsentligt för slutanvändarna/konsumenterna och efterfrågan på solenergiinstallationer skulle kunna hålla sig inom det prognosticerade intervallet.
(831)
Mot bakgrund av det ovanstående dras slutsatsen att införandet av åtgärder generellt sett inte skulle få någon betydande negativ påverkan på annan EU-politik.
6.8. Slutsats om unionens intresse
(832)
Den övergripande positiva effekten för unionsindustrin uppväger den sannolika negativa effekten för andra aktörer på solcellsmarknaden, inklusive slutanvändare (konsumenter).
(833)
Mot bakgrund av ovanstående dras slutsatsen att det på grundval av den tillgängliga informationen rörande unionens intresse inte finns några tvingande skäl som talar emot införandet av slutgiltiga åtgärder på import av den berörda produkten med ursprung i Kina.
7. SLUTGILTIGA UTJÄMNINGSÅTGÄRDER
(834)
Mot bakgrund av slutsatserna beträffande subventionering, skada, orsakssamband och unionens intresse bör slutgiltiga utjämningsåtgärder införas i syfte att förhindra att unionsindustrin vållas ytterligare skada genom subventionerad import.
7.1. Nivå för undanröjande av skada
(835)
Vid fastställandet av nivån på tullen togs hänsyn till de subventionsmarginaler som konstaterats och det tullbelopp som var nödvändigt för att undanröja den skada som unionsindustrin lidit utan att överskrida de konstaterade subventionsmarginalerna.
(836)
Vid beräkning av det tullbelopp som är nödvändigt för att undanröja verkningarna av den skadevållande subventioneringen, ansågs det att åtgärderna borde göra det möjligt för unionsindustrin att täcka sina tillverkningskostnader och uppnå en vinst före skatt som industrin rimligen skulle kunna uppnå vid försäljning av den likadana produkten i unionen under normala konkurrensförhållanden, dvs. om det inte hade förekommit någon subventionerad import. I enlighet med tribunalens rättspraxis är en sådan vinst den som uppnåtts i början av skadeundersökningsperioden, dvs. innan ökningen av den subventionerade importen. Därför justerades vinstmålet till 8 % på grundval av den vägda genomsnittliga vinst som unionsindustrin uppnådde under 2009 och 2010 för moduler och celler vid lönsamhet.
(837)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade unionsindustrin att lönsamheten för året 2010 bör användas som den lönsamhetsnivå som unionsindustrin rimligtvis skulle kunna uppnå om det inte förekom någon subventionerad import snarare än den genomsnittliga vinstmarginalen för åren 2009 och 2010. I detta avseende anfördes att lönsamheten under 2009 var otillräcklig och att omständigheterna under dessa två år var tydligt specifika med tanke på i synnerhet utvecklingen av förbrukningen under 2010, vilket dämpade effekterna av subventionering under det året. I detta sammanhang bör det noteras att det inte är relevant om den genomsnittliga vinstmarginal som unionsindustrin uppnått var ”tillräcklig” för fastställandet av nivån för undanröjande av skada. Nivån för undanröjande av skada bör baseras på den vinst som rimligen kan uppnås vid frånvaron av subventionerad import. Det är de utredande avdelningarnas praxis att anse att denna nivå har uppnåtts i början av skadeundersökningsperioden. Eftersom i detta fall unionsindustrin gjorde förluster i samband med försäljningen av celler i början av skadeundersökningsperioden under 2009 är denna metod olämplig och det ansågs vara mer tillförlitligt att grunda fastställandet av nivån för undanröjande av skada på den vägda genomsnittliga vinstmarginalen för det första och det andra året av skadeundersökningsperioden. Det ansågs också att det är irrelevant att omständigheterna var olika under dessa två år.
(838)
En annan part upprepade att olika vinstmål bör fastställas för moduler och celler, till följd av att lönsamheten för dessa produkttyper visade skilda tendenser under skadeundersökningsperioden. Även om indikatorerna anges separat för varje produkttyp, avser slutsatserna för varje indikator den undersökta produkten som helhet. Det erinras också om att moduler och celler är en och samma produkt och att subventionsmarginalerna och nivån för undanröjande av skada fastställdes på grundval av detta.
(839)
På grundval av detta beräknades ett icke-skadevållande pris för unionsindustrins likadana produkt. Det icke-skadevållande priset erhölls genom addition av ovannämnda vinstmarginal på 8 % till tillverkningskostnaden under undersökningsperioden för unionstillverkarna i urvalet.
(840)
Den nödvändiga prisökningen fastställdes därefter på grundval av en jämförelse mellan det vägda genomsnittliga importpriset för de samarbetsvilliga exporterande tillverkarna i Kina, som fastställts vid beräkningen av prisunderskridandet, vederbörligen justerat för importkostnader och tullar, och det vägda genomsnittliga icke-skadevållande priset för den likadana produkt som unionstillverkarna i urvalet sålde på unionsmarknaden under undersökningsperioden. Den eventuella skillnad som jämförelsen resulterade i uttrycktes sedan i procent av det vägda genomsnittliga totala importvärdet cif.
(841)
En part hävdade att de utvalda unionstillverkarnas försäljning var inriktad på de övre segmenten på marknaden, såsom bostads- och småföretagssektorn, vilka drog till sig högre inmatningspriser och föreslog att unionsindustrins försäljningspris därför borde anpassas i enlighet med detta. Det bör noteras att detta påstående inte bör vara avgörande för beräkningen av skademarginalen, eftersom undersökningen visade att unionstillverkarna inte var lönsamma.
7.2. Slutgiltiga åtgärder
(842)
Mot denna bakgrund och i enlighet med artikel 15 i grundförordningen, bör en slutlig utjämningstull införas på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Kina, och i enlighet med regeln om lägsta tull fastställas till en nivå motsvarande den lägre av de konstaterade subventions- och skademarginalerna. I detta fall bör tullsatsen därför fastställas till en nivå som motsvarar de konstaterade subventionsmarginalerna.
(843)
Med hänsyn till den höga graden av samarbetsvilja från de kinesiska exporterande tillverkarnas sida, fastställs tullsatsen för övriga företag till nivån för den högsta tullsatsen som ska införas för företag i urvalet eller som är samarbetsvilliga. Tullsatsen för övriga företag kommer att tillämpas på de företag som inte var samarbetsvilliga i undersökningen.
(844)
För de samarbetsvilliga kinesiska företag som förtecknas i bilagan och som inte ingick i urvalet fastställs den slutgiltiga tullsatsen till den vägda genomsnittliga tullsats som gäller för företagen i urvalet.
(845)
På grundval av det som anges ovan fastställs nivån för tullarna till följande:
Företag
Subventionsmarginal
Skademarginal
Tullsats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd
Suntech Power Co. Ltd
Wuxi Sunhhine Power Co. Ltd
Luoyang Suntech Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd;
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd,
miniminivå
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Företag som förtecknas i bilagan
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Övriga företag
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
De ovanstående slutgiltiga utjämningsåtgärderna fastställs i form av värdetull.
(847)
De individuella företagsspecifika utjämningstullsatser som anges i denna förordning har fastställts på grundval av resultaten av den här undersökningen. De speglar således den situation som under undersökningen konstaterades föreligga för dessa företag. Dessa tullsatser är således (i motsats till den landsomfattande tullsats som är tillämplig på övriga företag) uteslutande tillämpliga på import av produkter med ursprung i det berörda landet och som har tillverkats av dessa företag, dvs. de specifika rättsliga enheter som nämns. Import av den berörda produkten som tillverkats av något annat företag som inte uttryckligen nämns med namn och adress i artikel 1, inbegripet enheter som är närstående de uttryckligen nämnda företagen, omfattas inte av dessa satser utan ska i stället omfattas av den tullsats som gäller för övriga företag.
(848)
En ansökan om tillämpning av en individuell utjämningstullsats (t.ex. till följd av en ändring av enhetens namn eller inrättandet av nya produktions- eller försäljningsenheter) bör utan dröjsmål sändas till kommissionen (103) tillsammans med alla relevanta uppgifter, särskilt beträffande sådana ändringar av företagets verksamhet i fråga om tillverkning, inhemsk försäljning och exportförsäljning som hänger samman med exempelvis namnändringen eller ändringen av produktions- eller försäljningsenheterna. Om det är motiverat kommer den här förordningen i sådana fall att ändras genom en uppdatering av förteckningen över de företag som omfattas av individuella tullsatser.
(849)
För att utjämningstullen ska kunna tillämpas korrekt bör tullsatsen för övriga företag inte bara tillämpas på de icke-samarbetsvilliga exporterande tillverkarna utan också på de tillverkare som inte exporterade till unionen under undersökningsperioden.
(850)
Åtgärder införs för att tillåta unionstillverkarna att återhämta sig från den skadevållande verkan av subventionering. För den händelse att det till att börja med skulle uppstå en obalans mellan de eventuella fördelarna för unionstillverkarna och kostnaderna för andra ekonomiska aktörer i unionen, kan denna obalans kompenseras av en ökning eller återupptagning av tillverkningen i unionen. Det tänkta scenariot med ökad tillverkning i unionen kanske dock inte är fas med marknadsutvecklingen på denna volatila marknad. Unionens förbrukning av moduler ökade med 264 % mellan 2009 och 2011, för att sedan minska med 43 procentenheter under de sex månaderna mellan 2011 och undersökningsperioden. Volatiliteten är än mer framträdande när man tittar på perioden 2006-2011, då unionens förbrukning av moduler ökade från mindre än 1 GW till nästan 20 GW, dvs. en ökning med cirka 2 000 % på bara fem år. Denna volatilitet förväntas fortsätta, och prognoser som har publicerats av företagsorganisationer pekar på skillnader på 100 % och mer mellan olika scenarier även på medellång sikt för perioden 2014-2015.
(851)
Av dessa skäl anses det under sådana exceptionella omständigheter lämpligt att begränsa åtgärdernas giltighetstid till bara två år.
(852)
Denna period bör räcka för att unionstillverkarna ska kunna öka eller återuppta sin tillverkning, utan att situationen för andra ekonomiska aktörer i unionen ändå riskeras särskilt mycket. Det anses att en period om två år är lämpligast för att kunna analysera om införandet av åtgärder verkligen har fått någon verkan när det gäller att öka unionstillverkningen och att därmed kompensera för de negativa effekterna på andra ekonomiska aktörer i unionen.
(853)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en unionstillverkare att en period på två år är för kort för att återhämta sig från den skada man lidit. Dessutom hävdades att en period om två år inte skulle tillåta unionstillverkare att lämna in affärsplaner för det innevarande och det kommande räkenskapsåret. I detta avseende ska det noteras att åtgärdernas varaktighet till och med december 2015 bör vara tillräckligt för unionstillverkarna att lämna in affärsplaner till och med 2015.
(854)
Dessutom bestred inte unionstillverkaren skälen till att varaktigheten begränsades till två år, främst marknadens rörlighet. Tillverkaren uttryckte till och med sin uppskattning för en översyn om åtgärderna behöver ändras på grund av en ändrad marknadssituation. Eftersom sannolikheten av en förändring av marknadsförhållandena inom två år verkligen är hög på denna rörliga marknad, anses det lämpligt att begränsa åtgärderna till två år till att börja med.
(855)
Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade klaganden att två år är otillräckligt för att investera i produktion, med hänvisning till skäl 852. På grund av den betydande lediga kapaciteten hos unionsindustrin kan dock en ökad produktion uppnås genom ett bättre utnyttjande av befintlig produktionskapacitet, som borde vara genomförbart utan betydande ytterligare investeringar.
(856)
Klaganden hävdade vidare att införandet av slutgiltiga utjämningstullar för en period på två år är otillräckligt för att unionsindustrin ska kunna återhämta sig från de skadliga verkningarna av tidigare subventionering. Införandet av utjämningstullar kan emellertid inte bara baseras på unionsindustrins intressen, utan måste bygga på en avvägning mellan de eventuella fördelarna för unionstillverkarna och kostnaderna för andra ekonomiska aktörer i unionen. På grundval av detta bibehålls beslutet att begränsa åtgärderna till två år.
(857)
Alla parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för kommissionens avsikt att rekommendera införandet av en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel och celler av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel, med ursprung i eller avsända från Kina (slutligt meddelande av uppgifter). Alla parter beviljades en tidsfrist inom vilken de kunde lämna synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter.
(858)
Skriftliga och muntliga synpunkter från de berörda parterna övervägdes och togs i beaktande när så var lämpligt.
7.3. Registrering och retroaktivitet
(859)
Såsom nämns i skäl 7 ovan, antog kommissionen den 1 mars 2013 förordning (EU) nr 182/2013 som införde en registrering på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina från och med den 6 mars 2013.
(860)
Från och med den 6 juni 2013 upphörde registreringen av import i syfte att skydda mot dumpad import genom förordningen om preliminär antidumpningstull. Vad gäller denna antisubventionsundersökning och mot bakgrund av ovanstående undersökningsresultat bör också registreringen av import för antisubventionsundersökningens syften upphöra i enlighet med artikel 24.5 i grundförordningen.
(861)
Vad gäller en eventuell retroaktiv tillämpning av utjämningsåtgärder behöver de kriterier som anges i artikel 16.4 i grundförordningen utvärderas. Enligt den artikeln kan en slutgiltig utjämningstull tas ut på produkter som infördes för konsumtion högst 90 dagar före den dag då de preliminära åtgärderna börjar tillämpas men inte före undersökningens inledande.
(862)
I detta fall har inga preliminära utjämningsåtgärder tillämpats. Som en följd därav beslutas att den slutgiltiga utjämningstullen inte ska tas ut retroaktivt.
8. ÅTGÄRDERNAS FORM
(863)
Efter det att de preliminära antidumpningsåtgärderna antagits i den parallella antidumpningsundersökningen (104)erbjöd en grupp av samarbetsvilliga exporterande tillverkare, inbegripet närstående företag i Kina och i Europeiska unionen tillsammans med den kinesiska handelskammaren för import och export av maskiner och elektroniska produkter (nedan kallad CCCME), ett gemensamt prisåtagande i enlighet med artikel 8.1 i den grundläggande antidumpningsförordningen (105). Erbjudandet om åtagande fick även stöd av de kinesiska myndigheterna. Kommissionen undersökte erbjudandet och godtog åtagandet genom kommissionens beslut 2013/423/EU (106).
(864)
Efter beslut 2013/423/EU lämnade de exporterande tillverkarna tillsammans med CCCME in en anmälan om att ändra sitt ursprungliga åtagande. De önskade revidera åtagandet till följd av att plattor undantagits från produktdefinitionen som beskrivs i skälen 46 och 99. Dessutom begärde ett antal ytterligare exportörer, inom den tidsfrist som anges i artikel 8.2 i den grundläggande antidumpningsförordningen, att få omfattas av åtagandet.
(865)
Samma grupp av exporterande tillverkare har tillsammans med CCCME, inom den tidsfrist som anges i artikel 13.2 i den grundförordningen (107), begärt att villkoren för åtagandet godtas av kommissionen för att avlägsna alla skadliga verkningar av den subventionerade importen. Kommissionen godtog genom genomförandebeslut 2013/707/EU detta erbjudande med avseende på de slutgiltiga tullarna.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. En slutgiltig utjämningstull införs härmed på import av solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel samt celler av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel (cellernas tjocklek är högst 400 mikrometer), som för närvarande omfattas av KN-numren ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 och ex 8541 40 90 (Taricnummer 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 och 8541409039) och med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina, om de inte befinner sig under transitering i den mening som avses i artikel V i Gatt.
Följande produkttyper är undantagna från definitionen av den berörda produkten:
-
Bärbara solladdare som består av mindre än sex celler och som laddar batterier eller tillhandahåller elektricitet till apparater.
-
Solcellstunnfilmsprodukter.
-
Solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter som inte används för energiproduktion men som använder den elektricitet som produceras av de integrerade solcellerna av kristallint kisel.
-
Moduler eller paneler med en utgående spänning som inte överstiger 50 V likspänning och en uteffekt på högst 50 W som endast är avsedda att användas direkt som batteriladdare i system med samma spänning och effekt.
2. Följande slutgiltiga utjämningstullsatser ska tillämpas på nettopriset fritt unionens gräns, före tull, för de produkter som beskrivs i punkt 1 och som tillverkats av nedanstående företag:
Företag
Tullsats
Tarictilläggsnummer
Wuxi Suntech Power Co. Ltd;
Suntech Power Co. Ltd;
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd;
Luoyang Suntech Power Co. Ltd;
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd; Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd,
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd;
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
B845
Företag som förtecknas i bilagan
6,4 %
Övriga företag
11,5 %
B999 (108)
3. Om inget annat anges ska gällande bestämmelser om tullar tillämpas.
Artikel 2
1. Import som deklareras för övergång till fri omsättning för produkter som för närvarande omfattas av KN-nummer ex 8541 40 90 (Taricnummer 8541409021, 8541409029, 8541409031 och 8541409039) och som faktureras av företag från vilka åtaganden har godtagits av kommissionen och vars namn förtecknas i bilagan till genomförandebeslut 2013/707/EU ska undantas från den antisubventionstull som införs genom artikel 1, förutsatt att
a)
ett företag på förteckningen i bilagan till genomförandebeslut 2013/707/EU har tillverkat, avsänt och direkt fakturerat ovannämnda produkter eller via ett närstående företag som också förtecknas i bilagan till genomförandebeslut 2013/707/EU antingen till närstående företag i unionen som fungerar som importör och klarerar varorna för fri omsättning i unionen eller till första oberoende kund som fungerar som importör och klarerar varorna för fri omsättning i unionen,
b)
importen åtföljs av en åtagandefaktura som är en handelsfaktura som innehåller åtminstone de uppgifter och den försäkran som föreskrivs i bilaga 2 till denna förordning,
c)
importen åtföljs av ett exportåtagandeintyg enligt bilaga 3 till den här förordningen, och
d)
de varor som deklarerats och uppvisas för tullmyndigheterna exakt motsvarar beskrivningen på åtagandefakturan.
2. En tullskuld ska uppstå vid tidpunkten för godkännande av deklarationen för övergång till fri omsättning
a)
närhelst det konstateras att sådan import som avses i punkt 1 inte uppfyller ett eller flera av villkoren i den punkten, eller
b)
om kommissionen drar tillbaka sitt godtagande av åtagandet enligt artikel 13.9 i förordning (EG) nr 597/2009 genom en förordning eller ett beslut där det hänvisas till enskilda transaktioner och genom vilket de berörda åtagandefakturorna ogiltigförklaras.
Artikel 3
De företag från vilka åtaganden godtagits av kommissionen och vars namn förtecknas i bilagan till genomförandebeslut 2013/707/EU med förbehåll för de där angivna villkoren, ska också utfärda en faktura för transaktioner som inte är undantagna från antisubventionstullen. Den fakturan ska vara en handelsfaktura som innehåller minst de uppgifter som anges i bilaga 4 till denna förordning.
Artikel 4
Den registrering av import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina som infördes genom förordning (EU) nr 182/2013 ska upphöra.
Artikel 5
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska gälla under en period av två år.
Den ska upphöra att gälla den 7 december 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 2 december 2013.