PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 599/2013
ze dne 24. června 2013,
kterým se mění nařízení (EU) č. 578/2010, pokud jde o výši vývozních náhrad nekrytých osvědčeními pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a o oznamování některých souvisejících údajů členskými státy
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle nařízení Komise (EU) č. 578/2010 ze dne 29. června 2010, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad (2), jsou malí vývozci osvobozeni od požadavku předkládat osvědčení o náhradě až do celkové výše stanovené na individuální a globální úrovni. Totéž nařízení stanoví, že je třeba o osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, a v některých případech i o vydaných osvědčeních o náhradě informovat Komisi.
(2)
Nedávné snížení sazeb vývozních náhrad v důsledku kombinace vlivu reformy společné zemědělské politiky a vývoje cen zemědělských komodit na světovém trhu vedlo k situaci, kdy se počet předložených žádostí o osvědčení o náhradě snížil či dosáhl nuly, v důsledku čehož se zmírnil tlak na rozpočet Unie vyhrazený vývozním náhradám pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Za těchto okolností, kdy neexistuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, je vhodné režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, zjednodušit, a snížit tak administrativní zátěž.
(3)
Je proto vhodné zvýšit prahovou hodnotu plateb, pod níž jsou malí vývozci na individuální i globální úrovni osvobozeni od požadavku předložit osvědčení o náhradě. Je rovněž vhodné pozastavit povinnost příslušných orgánů členských států sdělovat výši částek v osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, v případě, že náhrady použitelné pro všechny základní produkty jsou buď pozastaveny, nejsou stanoveny, nebo jsou rovny nule, dále povinnost oznamovat některá vydaná osvědčení o náhradě v případě, že žádná osvědčení o náhradě nebyla vydána, a v případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, povinnost sdělovat určité informace pro zaručení fungování a řízení systému osvědčení o náhradě a informovat Komisi o tom, že žádné částky nebyly uděleny.
(4)
Nařízení (EU) č. 578/2010 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EU) č. 578/2010 se mění takto:
1)
V článku 42 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u něhož žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 200 000 EUR.“
2)
V článku 43 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 80 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.“
3)
Vkládá se nový článek 53a, který zní:
„Článek 53a
1. V případě, že je náhrada použitelná pro všechny základní produkty uvedené v příloze I v jednom z období uvedených v čl. 29 odst. 1 písm. a) až f) pozastavena, není stanovena, nebo je rovna nule, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států spojená s tímto obdobím a stanovená článkem 30 a čl. 34 odst. 2.
2. V případě, že nebyla v obdobích uvedených v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d) vydána žádná osvědčení o náhradě, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d).
3. V případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) a b), čl. 51 odst. 2, článku 52 a článku 53 první větě a povinnost podle článku 53 druhé věty informovat o tom, že nebyly poskytnuty žádné částky.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. června 2013.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 599/2013
av den 24 juni 2013
om ändring av förordning (EU) nr 578/2010 vad gäller bidragsbelopp för export som inte omfattas av licenser av vissa jordbruksprodukter i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget samt medlemsstaternas anmälan av vissa uppgifter
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1216/2009 av den 30 november 2009 om systemet för handeln med vissa varor som framställs genom bearbetning av jordbruksprodukter (1), särskilt artikel 8.3 första stycket, och
av följande skäl:
(1)
Enligt kommissionens förordning (EU) nr 578/2010 av den 29 juni 2010 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1216/2009 med avseende på ordningen för beviljande av exportbidrag för vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget samt kriterierna för fastställande av bidragsbeloppen (2) är mindre exportörer undantagna från licenskrav upp till totalbelopp som fastställts på individuell och global nivå. I förordningen föreskrivs också att kommissionen ska underrättas om ansökningar om bidragslicenser och, i vissa fall, om bidragslicenser som utfärdats.
(2)
På senare tid har nivån på exportbidragen sjunkit, vilket förklaras av en kombinerad effekt av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och förändrade världsmarknadspriser på jordbruksprodukter; detta har i sin tur lett till att färre eller inga ansökningar om bidragslicenser lämnats in och därmed till att unionens budget belastas mindre av kostnader för exportbidrag för varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget. Under förutsättning att unionen inte bryter mot något av sina internationella åtaganden bör systemet för beviljande av exportbidrag för vissa jordbruksprodukter i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget förenklas för att på så vis minska den administrativa bördan.
(3)
Utbetalningströskeln under vilken mindre exportörer får undantas från kravet att uppvisa bidragslicens på individuell och global nivå bör därför höjas. Det är också lämpligt att upphäva den skyldighet som de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna har att anmäla de belopp för vilka ansökningar om bidragslicenser lämnats in, om bidragssatserna för alla basprodukter antingen upphört att gälla, inte fastställts eller är lika med noll, anmäla vissa bidragslicenser som utfärdats om inga sådana licenser utfärdats och, om inga belopp är inblandade, anmäla vissa uppgifter för att säkerställa att systemet för bidragslicenser fungerar och förvaltas väl samt underrätta kommissionen om att inga belopp har beviljats.
(4)
Förordning (EU) nr 578/2010 bör därför ändras i enlighet med detta.
(5)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommittén för övergripande frågor rörande handeln med bearbetade jordbruksprodukter som inte omfattas av bilaga I till fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Förordning (EU) nr 578/2010 ska ändras på följande sätt:
1.
Artikel 42.1 ska ersättas med följande:
”1. Licenser ska inte krävas för export för vilken ansökningar som lämnats in av aktören under budgetåret inte leder till utbetalning av mer än 200 000 euro.”
2.
Artikel 43.1 ska ersättas med följande:
”1. För varje budgetperiod får bidrag inom gränsen för en reserv på totalt 80 miljoner euro för varje budgetår betalas ut för export som avses i artikel 42.1.”
3.
Följande artikel ska föras in som artikel 53a:
”Artikel 53a
1. Om bidragssatsen för alla basprodukter i bilaga I antingen upphört att gälla, inte fastställts eller är lika med noll under någon av de perioder som avses i artikel 29.1 a-f ska den anmälningsskyldighet som medlemsstaterna har för den perioden och som föreskrivs i artiklarna 30 och 34.2 upphävas.
2. Om inga bidragslicenser utfärdats under de perioder som avses i artikel 51.1 c och d ska den anmälningsskyldighet som medlemsstaterna har enligt artikel 51.1 c och d upphävas.
3. Om inga belopp är inblandade ska den anmälningsskyldighet som medlemsstaterna har enligt artiklarna 51.1 a och b, 51.2, 52 och 53 första meningen samt den skyldighet att underrätta kommissionen om att inga belopp beviljats, som föreskrivs i artikel 53 andra meningen, upphävas.”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 24 juni 2013.