NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1394/2014
ze dne 20. října 2014,
kterým se stanoví plán výmětů pro určité druhy pelagického rybolovu v jihozápadních vodách
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné rybářské politice, o změně nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutí Rady 2004/585/ES (1), a zejména na čl. 15 odst. 6 a čl. 18 odst. 1 a 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem nařízení (EU) č. 1380/2013 je zavést povinnosti vykládky úlovků druhů podléhajících omezením odlovu, a postupně tím odstranit výměty při veškerém rybolovu Unie.
(2)
Ustanovení čl. 15 odst. 6 nařízení (EU) č. 1380/2013 zmocňuje Komisi přijmout plány výmětů prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci na maximálně tři roky na základě společných doporučení vypracovaných členskými státy po konzultaci s příslušnými poradními sbory.
(3)
Na řízení rybolovu v jihozápadních vodách mají přímý zájem Belgie, Španělsko, Francie, Nizozemsko a Portugalsko. Uvedené členské státy předložily Komisi společné doporučení, které obsahuje zvláštní opatření poté, co konzultovaly poradní sbor pro pelagický rybolov, poradní sbor pro dálkový rybolov a poradní sbor pro jihozápadní vody. Vědecké mínění rovněž poskytly příslušné vědecké subjekty. Opatření obsažená ve společném doporučení splňují ustanovení čl. 15 odst. 6 nařízení (EU) č. 1380/2013, a proto by v souladu s čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1380/2013 měla být zařazena do tohoto nařízení.
(4)
Pokud jde o jihozápadní vody, podle čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1380/2013 se má povinnost vykládky vztahovat na veškerá plavidla, která se zabývají drobným pelagickým rybolovem a pelagickým rybolovem velkých druhů, pokud jde o výlov ryb u druhů rybolovu, pro které platí omezení odlovu nejpozději od 1. ledna 2015.
(5)
V souladu se společným doporučením má plán výmětů zahrnovat některé druhy drobného pelagického rybolovu a pelagického rybolovu velkých druhů, konkrétně rybolov kranase obecného, makrely obecné, šprota obecného, sardele obecné, tuňáka křídlatého, tresky modravé a kranase souměrného v oblastech ICES VIII, IX a X a v oblastech CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2.0 s platností ode dne 1. ledna 2015.
(6)
Společné doporučení obsahuje výjimku z povinnosti vykládky v případě sardele obecné, kranase obecného, kranase souměrného a makrely obecné odlovených košelkovými nevody v oblastech ICES VIII, IX a X a v oblastech CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2, která je založena na vědeckých důkazech vysoké míry přežití v souladu s čl. 15 odst. 4 písm. b) nařízení (EU) č. 1380/2013. Vědecké důkazy potvrzující vysokou míru přežití byly poskytnuty v rámci společného doporučení, které odkázalo na konkrétní vědeckou studii o přežití vypuštěných ryb při lovu košelkovými nevody v evropských jižních vodách. V rámci studie bylo zjištěno, že míra přežití závisí na délce tlačení ryb a jejich hustotě v síti, přičemž u tohoto druhu rybolovu je obojí obvykle omezeno. Tyto informace přezkoumal VTHVR (na svém druhém plenárním zasedání v roce 2014). VTHVR došel k závěru, že za předpokladu, že jsou výsledky studie o přežití, pokud jde o míru přežití u komerčních rybolovných operací, reprezentativní, podíl přeživších vypuštěných ryb je pravděpodobně vyšší než 50 %. Zákaz vypouštět makrelu obecnou a sledě obecného dříve, než je síť zcela vytažena na palubu rybářského plavidla, což by mohlo vést ke ztrátám v podobě mrtvých nebo umírajících ryb, je stanoven v čl. 19b odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 850/98 (2). Touto výjimkou ohledně míry přežití není dotčen platný zákaz, jelikož ryby budou vypouštěny ve fázi rybolovné činnosti, ve které bude míra přežití ryb po vypuštění vysoká. Proto by taková výjimka měla být zahrnuta do tohoto nařízení.
(7)
Společné doporučení rovněž zahrnuje čtyři výjimky de minimis z povinnosti vykládky, které platí u některých druhů rybolovu a do určité velikosti. Důkazní informace poskytnuté členskými státy přezkoumal VTHVR, který došel k závěru, že společná doporučení obsahují odůvodněné argumenty týkající se nárůstu nákladů při manipulaci s nežádoucími úlovky, které v několika případech podpořilo kvalitativní posouzení nákladů. Vzhledem k výše uvedenému a protože neexistují odlišné vědecké informace, je vhodné stanovit výjimky de minimis podle procentního podílu navrženého ve společném doporučení, a to na úrovních, jež nepřekračují úrovně podle čl. 15 odst. 5 nařízení (EU) č. 1380/2013.
(8)
Výjimka de minimis pro lov tresky modravé (Micromesistius poutassou) ve výši maximálně 7 % v letech 2015 a 2016 a 6 % v roce 2017 celkových ročních úlovků v rámci průmyslového pelagického rybolovu tohoto druhu pomocí vlečných sítí v oblasti ICES VIII, při kterém se tento druh zpracovává na palubě za účelem získání základu surimi, se zakládá na skutečnosti, že zvýšení selektivity není možné a náklady na manipulaci s nežádoucími úlovky jsou nepřiměřené. VTHVR se domnívá, že tato výjimka je dostatečně odůvodněná. Proto by tato výjimka měla být zahrnuta do tohoto nařízení.
(9)
Výjimka de minimis pro lov tuňáka křídlatého (Thunnus alalunga) ve výši maximálně 7 % v letech 2015 a 2016 a 6 % v roce 2017 celkových ročních úlovků tuňáka křídlatého v rámci cíleného rybolovu pomocí pelagických vlečných párových sítí v oblasti ICES VIII vychází z nepřiměřených nákladů na manipulaci s nežádoucími úlovky. Jedná se o náklady na skladování a manipulaci na moři i pevnině. VTHVR ve svém hodnocení poukázal na riziko odlovu nejkvalitnější části populace ryb. Touto výjimkou však není dotčen článek 19a nařízení (ES) č. 850/98. Proto by dotyčná výjimka měla být zahrnuta do tohoto nařízení.
(10)
Výjimka de minimis pro lov sardele obecné (Engraulis encrasicolus), makrely obecné (Scomber scombrus) a kranase obecného (Trachurus spp.) ve výši maximálně 5 % v letech 2015 a 2016 a 4 % v roce 2017 celkových ročních úlovků těchto druhů v rámci pelagického rybolovu pomocí vlečných sítí v oblasti ICES VIII vychází ze skutečnosti, že je u tohoto druhu rybolovu obtížné zlepšit selektivitu. Výbor VTHVR vyslovil názor, že uvedená výjimka je dostatečně odůvodněná v případě makrely obecné a kranase obecného, přičemž u sardele obecné výbor konstatuje částečné riziko odlovu nejkvalitnější části populace ryb. Touto výjimkou však není dotčen článek 19a nařízení (ES) č. 850/98. Proto by tato výjimka měla být zahrnuta do tohoto nařízení.
(11)
Výjimka de minimis pro rybolov pomocí košelkových nevodů v oblastech ICES VIII, IX a X a v oblastech CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2.0, který se zaměřuje na odlov následujících druhů: maximálně 5 % v letech 2015 a 2016 a 4 % v roce 2017 celkových ročních úlovků kranase obecného (Trachurus spp.) a makrely obecné (Scomber scombrus); a maximálně 2 % v letech 2015 a 2016 a 1 % v roce 2017 celkových ročních úlovků sardele obecné (Engraulis encrasicolus). VTHVR se domnívá, že tuto výjimku podporují odůvodněné argumenty, které prokazují obtíže při zlepšování selektivity u tohoto druhu rybolovu. Proto by tato výjimka měla být zahrnuta do tohoto nařízení.
(12)
Společné doporučení dále obsahuje minimální referenční velikost pro zachování zdrojů činící 9 cm pro dva druhy rybolovu sardele obecné, která má zajistit ochranu nedospělých jedinců tohoto druhu. VTHVR posoudil toto opatření a dospěl k závěru, že nebude mít negativní dopad na nedospělé jedince sardele obecné, že se díky němu zvýší objem úlovků, které bude možné prodávat pro lidskou spotřebu, aniž by došlo ke zvýšení úmrtnosti ryb způsobené rybolovem, a že toto opatření může mít pozitivní vliv na kontrolu a vymáhání práva. Proto by u dotčených druhů rybolovu sardele obecné měla být minimální referenční velikost pro zachování zdrojů stanovena na 9 cm.
(13)
Vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení mají přímý dopad na související hospodářské činnosti a plánování období rybolovu rybářských plavidel Unie, mělo by toto nařízení vstoupit v platnost okamžitě po svém vyhlášení. Mělo by se začít používat od 1. ledna 2015, aby byl dodržen časový rámec stanovený v článku 15 nařízení (EU) č. 1380/2013. V souladu s čl. 15 odst. 6 uvedeného nařízení by se toto nařízení nemělo používat déle než tři roky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví podrobnosti provádění povinnosti vykládky stanovené v čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013, jež platí ode dne 1. ledna 2015 pro jihozápadní vody, jak jsou definovány v čl. 4 odst. 2 písm. d) uvedeného nařízení, a vztahuje se na druhy rybolovu, které jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Výjimka na základě míry přežití
Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013 se povinnost vykládky nevztahuje na úlovky sardele obecné, kranase obecného, kranase souměrného a makrely obecné v rámci tradičního rybolovu košelkovými nevody. Veškeré takové úlovky lze vypustit za předpokladu, že síť ještě nebyla zcela vytažena na palubu.
Článek 3
Výjimky de minimis
Odchylně od čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) č. 1380/2013 lze jako výměty vyřadit následující množství:
a)
v případě tresky modravé (Micromesistius poutassou) maximálně 7 % v letech 2015 a 2016 a 6 % v roce 2017 celkových ročních úlovků v rámci průmyslového pelagického rybolovu pomocí vlečných sítí, který se zaměřuje na tento druh v oblasti ICES VIII a při kterém se tento druh zpracovává na palubě za účelem získání základu surimi;
b)
v případě tuňáka křídlatého (Thunnus alalunga) maximálně 7 % v letech 2015 a 2016 a 6 % v roce 2017 celkových ročních úlovků v rámci cíleného rybolovu tuňáka křídlatého pomocí pelagických vlečných párových sítí v oblasti ICES VIII;
c)
v případě sardele obecné (Engraulis encrasicolus), makrely obecné (Scomber scombrus) a kranase obecného (Trachurus spp.) maximálně 5 % v letech 2015 a 2016 a 4 % v roce 2017 celkových ročních úlovků těchto druhů v rámci pelagického rybolovu pomocí vlečných sítí v oblasti ICES VIII;
d)
v rámci rybolovu pomocí košelkových nevodů v oblastech ICES VIII, IX a X a v oblastech CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2.0, který se zaměřuje na odlov následujících druhů: maximálně 5 % v letech 2015 a 2016 a 4 % v roce 2017 celkových ročních úlovků kranase obecného (Trachurus spp.) a makrely obecné (Scomber scombrus) a maximálně 2 % v letech 2015 a 2016 a 1 % v roce 2017 celkových ročních úlovků sardele obecné (Engraulis encrasicolus).
Článek 4
Minimální referenční velikost pro zachování zdrojů
Minimální referenční velikost pro zachování zdrojů se pro sardel obecnou (Engraulis encrasicolus) ulovenou v podoblasti ICES IX a oblasti CECAF 34.1.2 je 9 cm.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015 a jeho použitelnost končí dnem 31. prosince 2017.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. října 2014.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 1394/2014
av den 20 oktober 2014
om upprättande av en utkastplan för vissa pelagiska fisken i de sydvästliga vattnen
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (1), särskilt artikel 15.6 och artikel 18.1 och 18.3, och
av följande skäl:
(1)
Förordning (EU) nr 1380/2013 syftar till att successivt stoppa bruket att kasta fångst överbord inom alla unionens fisken genom att det införs en landningsskyldighet för fångster av arter som omfattas av fångstbegränsningar.
(2)
Genom artikel 15.6 i förordning (EU) nr 1380/2013 ges kommissionen befogenhet att anta utkastplaner genom en delegerad akt för en period om högst tre år, på grundval av gemensamma rekommendationer som tagits fram av medlemsstaterna i samråd med de berörda rådgivande nämnderna.
(3)
Belgien, Spanien, Frankrike, Nederländerna och Portugal har ett direkt fiskeriförvaltningsintresse i de sydvästliga vattnen. Dessa medlemsstater har lämnat in en gemensam rekommendation till kommissionen innehållande särskilda åtgärder, efter att ha samrått med den rådgivande nämnden för pelagiska arter, den rådgivande nämnden för långvandrande arter och den rådgivande nämnden för sydvästliga vatten. Vetenskapliga bidrag har erhållits från relevanta vetenskapliga organ. De åtgärder som ingår i den gemensamma rekommendationen är förenliga med bestämmelserna i artikel 15.6 i förordning (EU) nr 1380/2013 och därför bör de, i enlighet med artikel 18.3 i förordning (EU) nr 1380/2013, ingå i denna förordning.
(4)
När det gäller de sydvästliga vattnen bör, enligt artikel 15.1 a i förordning (EU) nr 1380/2013, landningsskyldigheten gälla alla fartyg som deltar i fisken efter små pelagiska arter och efter stora pelagiska arter och som i dessa fisken fångar arter som omfattas av fångstbegränsningar senast från och med den 1 januari 2015.
(5)
I enlighet med den gemensamma rekommendationen bör utkastplanen täcka fisket efter små pelagiska arter och efter stora pelagiska arter, det vill säga fisket efter taggmakrill, makrill, skarpsill, ansjovis, långfenad tonfisk, blåvitling och blå taggmakrill i Ices-zonerna VIII, IX och X och i Cecaf-zonerna 34.1.1, 34.1.2 och 34.2.0, från och med den 1 januari 2015.
(6)
Den gemensamma rekommendationen inbegriper ett undantag från landningsskyldigheten för ansjovis, taggmakrill, blå taggmakrill och makrill som fångas i snörpvads-/ringnotsfisket i Ices-områdena VII, IX och X och i Cecaf-områdena 34.1.1, 34.1.2 och 34.2, baserat på vetenskapliga belägg för hög överlevnadsgrad i enlighet med artikel 15.4 b i förordning (EU) nr 1380/2013. I den gemensamma rekommendationen tillhandahölls vetenskapliga belägg för hög överlevnadsgrad, där det hänvisades till en särskild vetenskaplig studie om fiskens överlevnad efter att utan ha tagits ombord ha släppts tillbaka i havet från snörpvads-/ringnotsfisket i Europas sydliga vatten. Enligt studien beror överlevnadsnivåerna på den tid som fisken är samlad i nätet och fiskens densitet i nätet, och både samlingstiden och densiteten tenderar att vara begränsade inom dessa fisken. Denna information granskades av STECF (vid dess andra plenarsammanträde 2014). STECF drog slutsatsen att, förutsatt att resultaten av överlevnadstudien är representativa för överlevnadsnivåerna inom det kommersiella fisket, borde andelen fisk som släpps tillbaka i vattnet och som överlever sannolikt vara större än 50 %. Ett förbud mot att släppa makrill och sill innan nätredskapet helt har tagits ombord på ett fiskefartyg, vilket leder till förlust av död eller döende fisk, fastställs i artikel 19b.2 i förordning (EG) nr 850/98 (2). Undantaget grundat på överlevnadsförmåga påverkar inte det gällande förbudet eftersom fisken kommer att släppas i ett skede av fiskeinsatsen där överlevnadsnivån bör vara hög efter att fisken släppts. Därför bör ett sådant undantag ingå i denna förordning.
(7)
Den gemensamma rekommendationen omfattar även fyra undantag av mindre betydelse från landningsskyldigheten för vissa fisken och upp till vissa nivåer. De belägg som lagts fram av medlemsstaterna granskades av STECF som fann att de gemensamma rekommendationerna innehöll motiverade argument vad gäller kostnadsökningen för hanteringen av oönskade fångster, i vissa fall understödda av en kvalitativ kostnadsbedömning. Mot bakgrund av ovanstående och då andra vetenskapliga rön saknas, är det lämpligt att fastställa undantagen av mindre betydelse i enlighet med den procentsats som föreslås i den gemensamma rekommendationen och till nivåer som inte överskrider vad som är tillåtet enligt artikel 15.5 i förordning (EU) nr 1380/2013.
(8)
Undantaget av mindre betydelse för blåvitling (Micromesistius poutassou) på upp till högst 7 % under 2015 och 2016 och 6 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom det industriella pelagiska trålfiske som är inriktat på denna art i Ices-zon VIII och som bereder arten ombord för framställning av surimi, grundar sig på att ökad selektivitet inte kan uppnås och att kostnaderna för hantering av oönskad fångst är oproportionella. STECF drar slutsatsen att undantaget är tillräckligt välmotiverat. Därför bör det berörda undantaget ingå i denna förordning.
(9)
Undantaget av mindre betydelse för långfenad tonfisk (Thunnus alalunga) på upp till högst 7 % under 2015 och 2016 och 6 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom riktat fiske efter långfenad tonfisk med parflyttrål i Ices-zon VIII grundar sig på de oproportionella kostnaderna för hanteringen av oönskad fångst. Hanteringskostnader omfattar kostnader för lagring och hantering till havs och på land. STECF nämnde risken för utsortering i sin utvärdering. Detta undantag påverkar emellertid inte tillämpningen av artikel 19a i förordning (EG) nr 850/98. Därför bör det berörda undantaget ingå i denna förordning.
(10)
Undantaget av mindre betydelse på upp till högst 5 % under 2015 och 2016 och 4 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom det pelagiska trålfisket efter ansjovis (Engraulis encrasicolus), makrill (Scomber scombrus) och taggmakrill (Trachurus spp.) i Ices-zon VIII grundar sig på svårigheten att förbättra selektiviteten inom detta fiske. STECF drar slutsatsen att undantaget är välmotiverat för makrill och taggmakrill och noterar en partiell risk för utsortering för ansjovis. Detta undantag påverkar dock inte tillämpningen av artikel 19a i förordning (EG) nr 850/98. Därför bör det berörda undantaget ingå i denna förordning.
(11)
Slutligen, ett undantag av mindre betydelse för snörpvads-/ringnotsfisket i Ices-zonerna VIII, IX och X och i Cecaf-områdena 34.1.1, 34.1.2 och 34.2.0 som är inriktat på följande arter: upp till högst 5 % under 2015 och 2016 och 4 % under 2017 av de totala årliga fångsterna av taggmakrill (Trachurus spp.) och makrill (Scomber scombrus), och upp till högst 2 % under 2015 och 2016, och 1 % under 2017 av de totala årliga fångsterna av ansjovis (Engraulis encrasicolus). STECF drar slutsatsen att detta undantag stöds av rimliga argument som visar svårigheterna med att förbättra selektiviteten inom detta fiske. Därför bör det berörda undantaget ingå i denna förordning.
(12)
Slutligen inbegriper den gemensamma rekommendationen en minimireferensstorlek för bevarande på 9 cm för två ansjovisfisken i syfte att säkerställa skydd av ungfisk inom den arten. STECF utvärderade denna åtgärd och drog slutsatsen att den inte kommer att påverka unga exemplar av ansjovis negativt, att den kommer att öka den mängd fångst som får säljas för livsmedelskonsumtion utan att öka fiskeridödligheten, och att den kan innebära fördelar för kontroll och verkställighet. Därför bör minimireferensstorleken för bevarande för ansjovis fastställas till 9 cm inom dessa fisken.
(13)
Eftersom åtgärderna i denna förordning direkt påverkar den ekonomiska verksamhet som är knuten till och planeringen av unionsfartygens fiskeår bör denna förordning träda i kraft omedelbart efter dess offentliggörande. Den bör tillämpas från och med den 1 januari 2015 för att vara förenlig med den tidsram som anges i artikel 15 i förordning (EU) nr 1380/2013. I enlighet med artikel 15.6 i den förordningen bör denna förordning gälla i högst tre år.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs närmare bestämmelser för genomförandet av den landningsskyldighet som avses i artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 från och med den 1 januari 2015 i de sydvästliga vattnen enligt definitionen i artikel 4.2 d i den förordningen, i de fisken som anges i bilagan till denna förordning.
Artikel 2
Undantag grundat på överlevnadsgrad
Genom undantag från artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska landningsskyldigheten inte gälla för fångster av ansjovis, taggmakrill, blå taggmakrill och makrill inom icke-industriellt snörpvads-/ringnotsfiske. Alla sådana fångster får släppas, förutsatt att nätredskapet inte har tagits ombord helt.
Artikel 3
Undantag av mindre betydelse
Genom undantag från artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 får följande kvantiteter kastas överbord:
a)
För blåvitling (Micromesistius poutassou), upp till högst 7 % under 2015 och 2016 och 6 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom det industriella pelagiska trålfiske som är inriktat på denna art i Ices-zon VIII och som bereder arten ombord för framställning av surimi.
b)
För långfenad tonfisk (Thunnus alalunga) upp till högst 7 % under 2015 och 2016 och 6 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom riktat fiske efter långfenad tonfisk med parflyttrål i Ices-zon VIII.
c)
Upp till högst 5 % under 2015 och 2016 och 4 % under 2017 av de totala årliga fångsterna inom det pelagiska trålfisket efter ansjovis (Engraulis encrasicolus), makrill (Scomber scombrus) och taggmakrill (Trachurus spp.) i Ices-zon VIII.
d)
Snörpvads-/ringnotsfisket i Ices-zonerna VIII, IX och X och i Cecaf-områdena 34.1.1, 34.1.2 och 34.2.0 som riktas mot följande arter: upp till högst 5 % under 2015 och 2016 och 4 % under 2017 av de totala årliga fångsterna av taggmakrill (Trachurus spp.) och makrill (Scomber scombrus), och upp till högst 2 % under 2015 och 2016, och 1 % under 2017 av de totala årliga fångsterna av ansjovis (Engraulis encrasicolus).
Artikel 4
Minimireferensstorlek för bevarande
Minimireferensstorleken för bevarande för ansjovis (Engraulis encrasicolus) som fångas i Ices-delområde IX och Cecaf-område 34.1.2 ska vara 9 cm.
Artikel 5
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2015 till och med den 31 december 2017.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdat i Bryssel den 20 oktober 2014.