NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 153/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se požadavků na ústřední protistrany
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (2), a zejména na čl. 25 odst. 8, článek 26 odst. 9, čl. 29 odst. 4, čl. 34 odst. 3, čl. 41 odst. 5, čl. 42 odst. 5, čl. 44 odst. 2, čl. 45 odst. 5, čl. 46 odst. 3, čl. 47 odst. 8 a čl. 49 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení tohoto nařízení jsou úzce propojena, protože se týkají organizačních požadavků, včetně vedení záznamů a zachování provozu, a obezřetnostních požadavků, a to i ve vztahu k maržím, fondu pro riziko selhání, kontrolám rizika likvidity, postupné ochraně proti selhání, zajištění, investiční politice, přezkumu modelů a zátěžovému a zpětnému testování. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, je žádoucí zařadit všechny regulační technické normy požadované podle hlavy III a IV nařízení (EU) č. 648/2012 do jediného nařízení.
(2)
Vzhledem ke globálnímu charakteru finančních trhů by toto nařízení mělo zohlednit zásady vydané Výborem pro platební a vypořádací systémy a Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry („zásady CPSS-IOSCO“), které slouží jako celosvětový referenční standard, pokud jde o regulatorní požadavky na ústřední protistrany.
(3)
S cílem zajistit bezpečnost a stabilitu za všech tržních podmínek je důležité, aby ústřední protistrany přijaly postupy obezřetného řízení rizik, které náležitě pokryjí všechna rizika, jimž ústřední protistrany jsou nebo mohou být vystaveny. V této souvislosti by standardy řízení rizik, jež ústřední protistrany skutečně použijí, měly být přísnější než ty, které jsou stanovené v tomto nařízení, pokud se to pro účely řízení rizik považuje za vhodné.
(4)
Aby byl jasně stanoven omezený počet koncepcí vyplývajících z nařízení (EU) č. 648/2012 a rovněž byly upřesněny odborné pojmy nezbytné k vypracování této technické normy, měla by být řada pojmů definována.
(5)
Je důležité zajistit, aby uznané ústřední protistrany z třetích zemí nenarušovaly řádné fungování trhů Unie. Z tohoto důvodu je zásadní, aby bylo zajištěno, že uznané ústřední protistrany nemohou zmírnit své požadavky na řízení rizik pod úroveň uplatňovanou v Unii, což by mohlo vést k regulatorní arbitráži. Informace, které mají být poskytovány Evropskému orgánu pro cenné papíry (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“), pokud jde o uznání ústřední protistrany z třetí země, by měly orgánu pro cenné papíry a trhy umožnit posoudit, zda tato ústřední protistrana plně dodržuje obezřetnostní požadavky uplatňované v této třetí zemi. Kromě toho by Komise v rámci procesu určení ekvivalence měla zajistit, aby právní a správní předpisy příslušné třetí země byly rovnocenné všem ustanovením hlavy IV nařízení (EU) č. 648/2012 a tohoto nařízení.
(6)
S cílem zajistit náležitou úroveň ochrany investorů si může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy při uznávání ústředních protistran z třetích zemí vyžádat další informace nad rámec těch, které jsou nezbytně nutné k posouzení toho, zda podmínky stanovené nařízením (EU) č. 648/2012 jsou splněny.
(7)
Průběžné posuzování toho, zda ústřední protistrana z třetí země plně dodržuje obezřetnostní požadavky dané třetí země, je povinností příslušného orgánu třetí země. Cílem informací, které mají být orgánu pro cenné papíry a trhy poskytnuty žádající ústřední protistranou z třetí země, by nemělo být kopírovat posouzení příslušného orgánu třetí země, ale zajistit, aby ústřední protistrana podléhala účinnému dohledu a kontrole dodržování předpisů v dané třetí zemi, a tak byla zaručena vysoká úroveň ochrany investorů.
(8)
Aby orgán pro cenné papíry a trhy mohl provést úplné posouzení, měly by být informace poskytnuté žádající ústřední protistranou z třetí země doplněny informacemi nezbytnými k posouzení účinnosti průběžného dohledu, pravomocí ke kontrole dodržování předpisů a opatření přijatých příslušným orgánem třetí země. Takové informace by měly být poskytnuty v rámci dohody o spolupráci uzavřené v souladu s nařízením (EU) č. 648/2012. Taková dohoda o spolupráci by měla zajistit, aby byl orgán pro cenné papíry a trhy včas informován o všech opatřeních dohledu nebo kontroly dodržování právních předpisů vůči ústřední protistraně žádající o uznání a veškerých změnách podmínek, za nichž bylo povolení příslušné ústřední protistraně uděleno, a všech příslušných aktualizacích údajů, jež ústřední protistrana původně poskytla v rámci postupu uznávání.
(9)
Požadavky nařízení (EU) č. 648/2012 související s interními hierarchickými vztahy, pokud jde o riziko, potřebují další upřesnění pro účely realizace rámce řízení rizik, který zahrnuje strukturu, práva a povinnosti týkající se interního procesu řízení rizik. Systémy řízení by měly zohlednit různé režimy korporátního práva v Unii, aby ústřední protistrany působily v mezích řádného právního rámce.
(10)
Aby bylo zajištěno, že ústřední protistrana používá odpovídající postupy v zájmu dodržování požadavků tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1249/2012 (3), měly by být upřesněny role a povinnosti útvaru compliance ústřední protistrany.
(11)
Je nutné jasně definovat povinnosti rady a vrcholného vedení i stanovit minimální požadavky na činnost rady, aby bylo zajištěno, že organizační struktura ústřední protistrany jí umožňuje nepřetržitě a řádně poskytovat služby a provádět činnost. Pro zajištění odpovědnosti je rovněž nezbytné vymezit jasné a přímé hierarchické vztahy.
(12)
Aby bylo zajištěno řádné a obezřetné řízení ústřední protistrany, je důležité, aby její politika odměňování odrazovala od nadměrného podstupování rizika. Rada by měla politiku odměňování náležitě monitorovat a revidovat a měla by zřídit zvláštní výbor, který by náležitě dohlížel na její plnění, aby politika odměňování měla očekávané dopady.
(13)
S cílem zajistit, aby ústřední protistrany měly nezbytný personál k plnění všech svých povinností, byly odpovědné za výkon své činnosti a příslušné orgány měly u ústředních protistran, nad kterými vykonávají dohled, relevantní kontaktní osoby, měly by ústřední protistrany mít přinejmenším ředitele pro rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie.
(14)
Ústřední protistrany by měly náležitě posuzovat a sledovat, do jaké míry jsou členové rady, kteří zasedají v radách různých subjektů, ve střetu zájmů, ať už v rámci skupiny ústřední protistrany nebo mimo ni. Členům rady by se nemělo bránit, aby zasedali v různých radách, pokud to nevede ke střetu zájmů.
(15)
Má-li útvar auditu fungovat efektivně, měla by ústřední protistrana definovat povinnosti svých interních auditorů a hierarchické vztahy mezi nimi, aby zajistila, že příslušné záležitosti budou předloženy radě ústřední protistrany a příslušným orgánům včas. Při zakládání útvaru interního auditu a zajišťování jeho chodu by měly být jasně vymezeny jeho poslání, nezávislost a objektivita, oblast působnosti a povinnosti, pravomoci, odpovědnost a standardy fungování.
(16)
Má-li relevantní příslušný orgán plnit své úkoly efektivně, měl by mít přístup ke všem nezbytným údajům, aby posoudil, zda ústřední protistrana dodržuje podmínky svého povolení. Tyto údaje by měla ústřední protistrana poskytnout bez zbytečného prodlení.
(17)
Záznamy vedené ústředními protistranami by měly usnadnit důkladný přehled o expozicích ústředních protistran vůči členům clearingového systému a umožnit monitorování vzniklého systémového rizika. Příslušným orgánům, orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) by rovněž měly umožnit adekvátně rekonstruovat clearingový proces s cílem posoudit dodržování regulatorních požadavků, včetně požadavků týkajících se podávání zpráv. Poté, co jsou údaje zaznamenány, jsou rovněž užitečné pro ústřední protistrany při plnění regulatorních požadavků a povinností vůči členům clearingového systému a v případě sporů.
(18)
Údaje vykázané ústředními protistranami do registrů obchodních údajů by měly být zaznamenány tak, aby příslušné orgány mohly ověřit, jak ústřední protistrany dodržují povinnost podávat zprávy stanovenou v nařízení (EU) č. 648/2012, a měly snadný přístup k údajům v případech, kdy je nelze nalézt v registrech obchodních údajů.
(19)
Aby bylo zajištěno náležité podávání zpráv ústředními protistranami, měly by požadavky na vedení záznamů v souvislosti s obchody pracovat se stejnými koncepcemi, jaké se používají v rámci povinnosti podávat zprávy stanovené v článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012.
(20)
Aby bylo zajištěno zachování provozu v době narušení, mělo by být sekundární místo zpracování ústřední protistrany umístěno dostatečně daleko a v dostatečně geograficky odlišné lokalitě od primární lokality tak, aby zde nedošlo k totožným mimořádným podmínkám, které mohou způsobit nedostupnost primární lokality. Měly by být vytvořeny scénáře, které by analyzovaly dopad krizových událostí na kriticky významné služby, včetně scénářů, které předpokládají nedostupnost systémů v důsledku přírodní katastrofy. Tyto analýzy by měly být pravidelně revidovány.
(21)
Ústřední protistrany jsou systémově relevantními infrastrukturami finančního trhu a měly by obnovit kriticky významné funkce do dvou hodin s tím, že v ideálním případě zahájí záložní systémy zpracování okamžitě po mimořádné události. Ústřední protistrany by měly také s velmi vysokou pravděpodobností zajistit, aby nedošlo ke ztrátě žádných údajů.
(22)
Je důležité, aby selhání člena clearingového systému nezpůsobilo významné ztráty jiným účastníkům trhu. Ústřední protistrany jsou proto povinny z marží složených členem, jenž selhal, pokrýt přinejmenším příslušný podíl na případné ztrátě, kterou by mohla ústřední protistrana utrpět během procesu uzavření. Pravidla by měla stanovit minimální procentní podíl, které by marže měly pokrýt v případě různých kategorií finančních nástrojů. Kromě toho by se ústřední protistrany měly řídit zásadami tak, aby odpovídajícím způsobem přizpůsobily rozpětí svých marží vlastnostem všech finančních nástrojů nebo portfolia, jejichž clearing provádějí.
(23)
Ústřední protistrany by neměly v reakci na výskyt silně konkurenčního prostředí snížit své marže na úroveň, která ohrožuje jejich bezpečnost. Z tohoto důvodu by se výpočty marží měly řídit zvláštními požadavky souvisejícími s jejich základními složkami. V tomto smyslu by marže měly zohledňovat celou řadu tržních podmínek včetně krizových období.
(24)
Měla by být vytvořena pravidla, která upřesní odpovídající procentní podíl a časový horizont pro likvidační období a výpočet historické volatility. Aby však bylo zajištěno, že ústřední protistrany řádně řídí rizika, jimž jsou vystaveny, je žádoucí nespecifikovat přístup, jaký by ústřední protistrana měla pro výpočet maržových požadavků z těchto parametrů zvolit. Ze stejných důvodů by se ústředním protistranám nemělo bránit v tom, aby využívaly různé spolehlivé metodické přístupy pro vypracování postupu stanovení marží ve vztahu k portfoliu, měly by mít možnost využívat metody založené na korelaci mezi cenovým rizikem finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů, u nichž provádějí clearing, i jakékoli další vhodné metody vycházející z rovnocenných statistických parametrů závislosti.
(25)
Aby stanovila dobu, během níž je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku souvisejícímu s řízením pozice člena, který selhal, měla by ústřední protistrana zvážit příslušné charakteristiky finančních nástrojů nebo portfolia, u nichž provádí clearing, jako je jejich úroveň likvidity a velikost dané pozice nebo jejich koncentrace. Ústřední protistrany by měly obezřetně vyhodnotit dobu potřebnou k úplnému uzavření pozice člena, který selhal, s ohledem na poslední výběr marží, velikost pozice a její koncentraci.
(26)
Aby se zamezilo vzniku nebo zhoršení finanční nestability, měly by ústřední protistrany v maximální proveditelné míře přijmout metodiky týkající se budoucích marží, které omezují pravděpodobnost procyklických změn v maržových požadavcích, aniž by přitom byla narušena odolnost ústřední protistrany.
(27)
Obvykle se pro OTC deriváty považuje za oprávněný vyšší interval spolehlivosti, protože pro uvedené produkty může být příznačné méně spolehlivé stanovování cen a menší objem historických údajů, na nichž lze založit odhady expozic. Ústřední protistrany mohou provádět clearing OTC derivátů, které nebudou spojeny s takovými projevy, a mají stejné charakteristiky rizika jako kotované deriváty a měly by být schopny u těchto produktů provádět clearing soustavně, bez ohledu na metodu provedení.
(28)
Stěžejní složkou řízení rizik ústřední protistrany je vhodná definice mimořádných, ale možných tržních podmínek Aby byl rámec pro řízení rizik ústřední protistrany stále aktuální, mimořádné, ale možné tržní podmínky by neměly být pojímány staticky, ale spíše jako podmínky, které se v čase vyvíjejí a liší na jednotlivých trzích. Konkrétní tržní scénář může být mimořádný, ale možný pro jednu ústřední protistranu, ale pro jinou nebude mít valný význam. Ústřední protistrana by měla zavést spolehlivý interní strategický rámec pro identifikaci trhů, jejichž rizikům je vystavena, a využívat společný minimální soubor norem k definici mimořádných, ale možných podmínek na každém identifikovaném trhu. Rovněž by měla objektivně zvážit možnost simultánních tlaků na více trzích.
(29)
Aby bylo zajištěno, že jsou zavedeny vhodné a spolehlivé řídící systémy, měl by být rámec, který ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Měl by být alespoň jednou ročně revidován, přičemž výsledky by měly být projednány ve výboru pro rizika a poté postoupeny radě. Přezkum by měl zajistit, aby se změny rozsahu a koncentrace expozic ústřední protistrany i vývoj na trzích, na nichž působí, odrážely v definici mimořádných, ale možných tržních podmínek. Uvedený přezkum by však neměl nahradit průběžné posuzování prováděné ústřední protistranou týkající se přiměřenosti jejího fondu pro riziko selhání s ohledem na vývoj tržních podmínek.
(30)
S cílem zajistit účinné řízení svého rizika likvidity by ústřední protistrany měly povinně zavést rámec pro řízení rizika likvidity. Uvedený rámec by měl záviset na povaze jejích povinností a zabývat se nástroji, které má ústřední protistrana k dispozici pro posuzování rizika likvidity, stanovením možnosti výskytu tlaků na likviditu a zajištěním přiměřenosti jejích zdrojů likvidity.
(31)
Při posuzování přiměřenosti zdrojů likvidity by měla ústřední protistrana povinně zohlednit velikost a likviditu zdrojů, které drží, i možné riziko koncentrace plynoucí z uvedených aktiv. Je důležité, aby ústřední protistrany byly schopny identifikovat všechny hlavní druhy koncentrace rizika likvidity ve svých zdrojích tak, aby zdroje likvidity ústřední protistrany byly v případě nutnosti okamžitě k dispozici. Ústřední protistrany by měly rovněž zvážit další rizika vyplývající z vícenásobných vztahů, vzájemných závislostí a koncentrace.
(32)
Protože likvidita musí být k dispozici pro obchody prováděné tentýž den nebo i vnitrodenní obchody, měla by ústřední protistrana mít dokonce i za krizových tržních podmínek hotovost v emisní centrální bance, hotovost v důvěryhodných komerčních bankách, přislíbené úvěrové linky, přislíbené repo, vysoce obchodovatelné zajištění držené v úschově a investice okamžitě dostupné a převoditelné na hotovost v rámci předjednaných a vysoce spolehlivých dohod o financování. Taková hotovost a zajištění by měly být započteny jako součást předjednaných likvidních finančních zdrojů pouze za určitých podmínek.
(33)
S cílem poskytnout ústřední protistraně nezbytnou motivaci, aby stanovila obezřetné požadavky a aby uvedenou částku udržovala na adekvátní úrovni a zároveň se vyhnula regulatorní arbitráži, je třeba vytvořit společnou metodiku výpočtu a zachování konkrétní výše vyčleněných vlastních zdrojů, které by ústřední protistrana měla mít k použití v rámci postupné ochrany proti selhání. Je nutné, aby byly uvedené zdroje pokrývající ztráty ze selhání oddělené a byly výrazně odlišeny od minimálních kapitálových požadavků ústřední protistrany, které kryjí odlišná rizika, jimž může být ústřední protistrana vystavena.
(34)
Aby byly zajištěny rovné podmínky mezi ústředními protistranami, je důležité, aby ústřední protistrany používaly jednotnou metodiku pro výpočet vlastních zdrojů, která se má uplatnit pro postupnou ochranu proti selhání. Pokud by ústředním protistranám bylo umožněno uplatnit metodiku, která není dostatečně jasná, vedlo by to k velmi odlišným výsledkům mezi ústředními protistranami, a tedy podněcovalo k regulatorní arbitráži. Je proto nezbytné, aby metodika nedávala ústředním protistranám možnost volného uvážení. Za tímto účelem by bylo vhodné zavést prostý procentní podíl, jenž by vycházel ze zřetelně identifikovatelného opatření, a jasnou metodiku k zajištění jednotného výpočtu vlastních zdrojů ústředních protistran, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání.
(35)
Aby bylo zabezpečeno, že odpovídající zajištění je vysoce likvidní a lze ho rychle přeměnit na hotovost a současně cenový dopad je minimální, měl by být stanoven minimální soubor kritérií. Uvedená kritéria by se měla týkat emitenta zajištění, míry, v jaké lze zajištění proměnit na likvidní prostředky na trhu a zda je jeho hodnota v korelaci s úvěrovou bonitou člena, který složil zajištění, aby nedošlo k možnému riziku pozitivní korelace. Ústřední protistrana by měla mít možnost uplatnit další kritéria, pokud je to nutné k dosažení požadované úrovně spolehlivosti.
(36)
Ústřední protistrany by měly přijímat pouze vysoce likvidní zajištění s minimálním úvěrovým a tržním rizikem. Aby bylo zabezpečeno, že zajištění, které ústřední protistrany drží, je za všech okolností stále likvidní, je nutné, aby ústřední protistrany vytvořily transparentní a předvídatelné strategie a postupy k hodnocení a průběžnému monitorování likvidity aktiv, která byla přijata jako zajištění, a používaly odpovídající metodiky oceňování. Za tímto účelem by ústřední protistrany měly rovněž používat limity koncentrace, které se zaměřují na udržení dostatečně diverzifikovaného zajištění, aby ho bylo možno rychle přeměnit na hotovost, aniž by došlo k výraznému tržnímu riziku, jež by ovlivnilo jeho hodnotu. Při určování své strategie týkající se způsobilého zajištění a limitů koncentrace by měly brát v úvahu globální dostupnost takového zajištění s ohledem na potenciální makroekonomické dopady své strategie.
(37)
Členům clearingového systému by nemělo být obecně dovoleno používat jako zajištění své vlastní cenné papíry nebo cenné papíry emitované subjektem, který náleží do jejich stejné skupiny, aby se zamezilo riziku pozitivní korelace. Nicméně ústřední protistrana by měla mít možnost povolit členům clearingového systému, aby složili kryté dluhopisy, které jsou chráněny před úpadkem emitenta. Zajištění podkladového nástroje by však mělo být vhodně odděleno od emitenta a mělo by splňovat minimální kritéria pro přijatelnost zajištění. Člen clearingového systému by neměl emitovat finanční nástroje, které by primárně sloužily jako zajištění jiného člena clearingového systému.
(38)
S cílem zajistit bezpečnost ústředních protistran by měla ústřední protistrana přijímat jako zajištění záruku komerční banky pouze po důkladném posouzení emitenta a právního, smluvního a operačního rámce záruky. Nezajištěné expozice ústředních protistran vůči komerčním bankám by měly být vyloučeny. Proto se záruky komerčních bank mohou přijímat pouze za přísných podmínek. Uvedené podmínky jsou v zásadě splněny na trzích charakterizovaných vysokou koncentrací komerčních bank, které jsou ochotny poskytovat úvěry nefinančním členům clearingového systému. Z tohoto důvodu by měl být v těchto případech povolen vyšší limit koncentrace.
(39)
Aby omezila své tržní riziko, měla by ústřední protistrana povinně oceňovat své zajištění alespoň jednou denně. Měla by uplatnit obezřetné snížení hodnoty, které odráží potenciální snížení hodnoty zajištění v intervalu mezi jejich posledním přeceněním a okamžikem, kdy lze zajištění odůvodněně považovat za realizované za mimořádných tržních podmínek. Výše zajištění by rovněž měla zohlednit potenciální expozice vůči riziku pozitivní korelace.
(40)
Snížení hodnoty by mělo ústřední protistraně umožnit, aby zamezila velkým a neočekávaným korekcím výše požadovaného zajištění, a v maximálně možném rozsahu tak zabránila procyklickým účinkům.
(41)
Ústřední protistrana by neměla zajištění koncentrovat na omezený počet emitentů nebo omezený počet aktiv, aby zabránila významným potenciálním nepříznivým cenovým dopadům cen v případě realizace zajištění ve velmi krátké době. Koncentrované pozice ze zajištění by z tohoto důvodu neměly být považovány za vysoce likvidní.
(42)
Likviditní, úvěrové a tržní riziko je třeba zohlednit na úrovni portfolia i na úrovni jednotlivých finančních nástrojů. Koncentrované portfolio může mít výrazný negativní dopad na likviditu zajištění nebo finančních nástrojů, do kterých může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje, protože pravděpodobně nelze dosáhnout prodeje velkého objemu pozic za mimořádných tržních podmínek, aniž by došlo ke snížení tržní ceny. Ze stejného důvodu by zajištění držené ústřední protistranou mělo být sledováno a oceňováno průběžně, aby bylo zajištěno, že zůstane likvidní.
(43)
Trhy s deriváty na energie jsou zvláště silně propojeny se spotovými komoditními trhy a podíl nefinančních členů clearingového systému je na těchto derivátových trzích vysoký. Značný počet účastníků na uvedených trzích rovněž tvoří producenti podkladové komodity. Přístup k dostatečnému zajištění, které by v plné výši krylo záruky komerčních bank, by si mohl vyžádat značný odprodej současných pozic těchto nefinančních členů clearingového systému nebo by mohl bránit dalšímu provádění clearingu jejich pozic jako přímých členů clearingového systému ústřední protistrany. Uvedený postup by mohl způsobit narušení trhu na energetických trzích, co se týče likvidity a různorodosti účastníků trhu. Jeho uplatnění by proto mělo být odloženo na vhodnou dobu.
(44)
S cílem zajistit jednotné uplatňování rámce stanoveného v nařízení (EU) č. 648/2012 by měly být na všechny sektory kladeny podobné požadavky vymezením právních předpisů, která se na ně vztahují. Energetické společnosti v současné době fungují v zavedeném rámci, který bude vyžadovat čas na to, aby se přizpůsobil novým požadavkům vytvořeným s cílem zabránit škodlivým dopadům na reálnou ekonomiku. Proto se považuje za žádoucí stanovit datum, od kterého se nařízení použije pro takové typy trhů, které umožní odpovídající přechod od současné tržní praxe, aniž by to mělo závažný dopad na tržní strukturu a likviditu.
(45)
Investiční politika ústřední protistrany by měla přiřadit nejvyšší prioritu zásadám zachování kapitálu a maximalizace likvidity. Investiční politika by měla rovněž zajistit, aby nevznikaly střety zájmů v důsledku obchodních zájmů ústřední protistrany.
(46)
S cílem zajistit jednotnost na mezinárodní úrovni by kritéria, která by měly finanční nástroje splňovat k tomu, aby mohly být považovány za způsobilé investice pro ústřední protistranu, měla zohlednit zásadu č. 16 zásad CPSS-IOSCO. Ústřední protistrana by zejména měla být povinna uplatňovat omezující normy týkající se emitenta finančního nástroje, převoditelnosti finančního nástroje a úvěrového, tržního, měnového rizika a rizika volatility finančního nástroje. Ústřední protistrana by měla zajistit, že to neohrozí opatření přijatá k omezení expozic jejích investic tím, že vzniknou nadměrné expozice vůči jakýmkoli jednotlivým finančním nástrojům, typům finančních nástrojů, jednotlivým emitentům, typům emitentů nebo jednotlivým uschovatelům.
(47)
Skutečnost, že ústřední protistrana deriváty používá, ji vystavuje dalším úvěrovým a tržním rizikům, a proto je nezbytné definovat restriktivní soubor okolností, za nichž může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje do derivátů. Vzhledem k tomu, že cílem ústřední protistrany by měla být neutrální pozice, pokud jde o tržní riziko, jedinými riziky, která by ústřední protistrana měla zajišťovat, jsou ta, která souvisí se zajištěním, jež přijímá, nebo rizika plynoucí ze selhání člena clearingového systému. Riziko týkající se zajištění, jež ústřední protistrana přijímá, může být dostatečně řízeno prostřednictvím snížení hodnoty, a tudíž se nepovažuje za nezbytné, aby ústřední protistrana v tomto ohledu používala deriváty. Deriváty by měla ústřední protistrana používat pouze pro účely řízení rizika likvidity, které vyplývá z expozic vůči různým měnám, a pro účely zajištění portfolia člena clearingového systému, u něhož došlo k selhání, a pouze pokud postupy ústřední protistrany pro řízení rizika selhání takové užití předpokládají.
(48)
Aby byla zajištěna bezpečnost ústředních protistran, mělo by jim být dovoleno držet hotovost v nezajištěných vkladech pouze v minimální míře. V zájmu zabezpečení své hotovosti by ústřední protistrany měly vždy zajistit, že jsou vždy dostatečně chráněny proti riziku likvidity.
(49)
Je nezbytné stanovit přísné požadavky na zátěžové a zpětné testování, aby bylo zabezpečeno, že modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity řádně fungují, s přihlédnutím ke všem rizikům, jimž je ústřední protistrana vystavena, aby vždy měla adekvátní zdroje k pokrytí uvedených rizik.
(50)
Aby ústřední protistrany uplatňovaly požadavky jednotně, je nezbytné stanovit podrobná ustanovení s ohledem na typy testů, které mají být provedeny, včetně zátěžových a zpětných testů. S cílem reagovat na širokou škálu smluv o cenných papírech a derivátových smluv, u nichž možná v budoucnu bude prováděn clearing, zachytit rozdíly v přístupech, pokud jde o řízení obchodu a řízení rizika ústřední protistrany, umožnit budoucí vývoj a vypořádat se s novými riziky a umožnit dostatečnou flexibilitu, je nezbytný přístup vycházející z kritérií.
(51)
Pro hodnocení modelů ústředních protistran, jejich metodik a rámce řízení rizika likvidity je důležité využít odpovídající nezávislou osobu, aby dříve než budou použity, bylo možné nalézt veškerá nezbytná nápravná opatření a uplatnit je a zabránit veškerým zásadním střetům zájmů. Nezávislá osoba by měla být dostatečně oddělena od činnosti ústřední protistrany, která vypracovává, realizuje a bude provozovat model nebo provádět strategii, jež je předmětem přezkumu, a neměla by být v zásadním střetu zájmů. Uvedené podmínky by mohla splňovat buď interní osoba, která má oddělené hierarchické vztahy, nebo externí osoba.
(52)
Různé aspekty finančních zdrojů ústřední protistrany, zejména rozpětí marží, fondy pro riziko selhání a další finanční zdroje, jsou navrženy tak, aby pokrývaly různé scénáře a cíle. Proto je nezbytné stanovit konkrétní požadavky, které tyto cíle odrážejí, a zajistit jednotné uplatňování ústředními protistranami. Při posuzování nezbytného pokrytí by ústřední protistrana neměla započítávat jakékoli expozice vůči členům clearingového systému, kteří selhali, aby se předešlo snížení případných dopadů, které tyto expozice mohou mít.
(53)
Různé druhy finančních nástrojů, u nichž ústřední protistrana může provádět clearing, jsou spojeny s řadou konkrétních rizik. Ústřední protistrana by proto ve svých modelech, metodikách jejich výpočtu a rámci pro řízení rizika likvidity měla povinně zvážit všechna rizika týkající se trhů, pro něž poskytuje clearingové služby, aby bylo zajištěno, že adekvátně poměřují její potenciální budoucí expozice. Aby byla taková rizika řádně zohledněna, měly by požadavky na zátěžové testování zahrnovat konkrétní rizika související s různými typy finančních nástrojů.
(54)
Aby ústřední protistrana zajistila, že její model pro výpočet počátečních marží adekvátně odráží její potenciální expozice, kromě denního zpětného testování svého maržového pokrytí zaměřeného na to, zda je účtovaná marže adekvátní, by rovněž měla zpětně testovat klíčové parametry a předpoklady modelu. To má zásadní význam pro to, aby modely ústředních protistran počítaly počáteční marži přesně.
(55)
Přísná analýza citlivosti týkající se maržových požadavků může mít ještě větší význam v případě, kdy trhy jsou nelikvidní nebo volatilní, přičemž by měla být použita k určení dopadu různých důležitých parametrů modelu. Analýza citlivosti je účinný nástroj pro zkoumání skrytých slabin, které nelze odhalit zpětným testováním.
(56)
Pokud by nebylo zátěžové a zpětné testování prováděno pravidelně, mohlo by dojít k tomu, že by finanční a likvidní zdroje ústřední protistrany nepostačovaly na pokrytí skutečných rizik, kterým je vystavena. Odpovídající testy také umožní, aby se modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity bezodkladně zabývaly měnícími se trhy a novými riziky. Výsledky testování by ústřední protistrany měly bezodkladně využít k revizi svých modelů, metodik a rámce pro řízení rizika likvidity.
(57)
Modelování mimořádných tržních podmínek může ústřední protistraně pomoci určit omezení jejích stávajících modelů, rámce pro řízení rizika likvidity a finančních a likvidních zdrojů. To však vyžaduje, aby ústřední protistrana pečlivě zvažovala modely různých trhů a produktů. Reverzní zátěžové testování by se mělo považovat za užitečný nástroj řízení, i když ne hlavní, ke stanovení odpovídající úrovně finančních zdrojů.
(58)
Zapojení členů clearingového systému, klientů a dalších relevantních zainteresovaných stran do testování postupů řízení selhání ústřední protistrany pomocí simulačních cvičení má zásadní význam pro to, aby bylo zajištěno, že situaci porozuměli a mají operační schopnosti, aby se úspěšně zapojili v situaci řízení selhání. Simulační cvičení by měla kopírovat scénář pro případ selhání, aby členům clearingového systému, klientům a dalším zainteresovaným stranám ukázala jejich role a povinnosti. Kromě toho je důležité, aby ústřední protistrana měla odpovídající mechanismy, které jí umožní určit, zda je nezbytné nápravné opatření, a identifikovaly jakékoli nejasnosti v předpisech a postupech nebo volnost uvážení, kterou případně umožňují. Testování postupů řízení ústřední protistrany v případě selhání je obzvláště důležité, pokud spoléhá na členy clearingového systému, kteří neselhali, nebo třetí osoby, aby v rámci postupu uzavření pomáhaly, a pokud postupy pro případ selhání nikdy nebyly prověřeny skutečným selháním.
(59)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy (ESMA).
(60)
Před předložením návrhů technických norem, z nichž toto nařízení vychází, vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v případech, kde to bylo vhodné, konzultace s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA), Evropskou radou pro systémová rizika a členy ESCB. V souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (4), vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy otevřené veřejné konzultace o těchto návrzích regulačních technických norem, provedl analýzu potenciálních souvisejících nákladů a přínosů a vyžádal si stanovisko skupiny subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízené v souladu s článkem 37 nařízení (EU) č. 1095/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„bazickým rizikem“ se rozumí riziko vyplývající z ne zcela korelovaných pohybů mezi dvěma nebo více aktivy nebo smlouvami, jejichž clearing provádí ústřední protistrana;
2)
„intervalem spolehlivosti“ se rozumí procento pohybů expozic pro jednotlivé finanční nástroje, u nichž byl proveden clearing, s odkazem na konkrétní zpětné období, kdy je ústřední protistrana povinna pokrýt určité likvidační období;
3)
„výnosem z držení“ se rozumí prospěch z přímého vlastnictví fyzické komodity, který je ovlivněn jak tržními podmínkami, tak i faktory jako jsou náklady na fyzické skladování;
4)
„maržemi“ se rozumí marže, jak jsou uvedeny v článku 41 nařízení (EU) č. 648/2012, které mohou zahrnovat počáteční marže a variační marže;
5)
„počáteční marží“ se rozumí marže, které vybírá ústřední protistrana, aby pokryla potenciální budoucí expozice vůči členům clearingového systému platícím marže, a případně interoperabilní ústřední protistrany v intervalu mezi posledním výběrem marží a likvidací pozic v důsledku selhání člena clearingového systému nebo selhání interoperabilní ústřední protistrany;
6)
„variační marží“ se rozumí vybrané marže nebo marže vyplacené, aby odrážely stávající expozice vyplývající ze skutečných změn tržní ceny;
7)
„rizikem pádu do defaultu“ se rozumí riziko, že protistrana nebo emitent náhle selžou, aniž by trh měl čas, aby zohlednil jejich zvýšené riziko selhání;
8)
„likvidačním obdobím“ se rozumí časové období použité pro výpočet marží, které je podle odhadu ústřední protistrany nezbytné za účelem řízení její expozice vůči členu, který selhal, a v jehož průběhu je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku, které souvisí s řízením pozice člena, který selhal;
9)
„zpětným obdobím“ se rozumí časový horizont pro výpočet historické volatility;
10)
„výjimkou z testování“ se rozumí výsledek testu, který ukazuje, že model nebo rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany nevedl k předpokládané úrovni pokrytí;
11)
„rizikem pozitivní korelace“ se rozumí riziko vyplývající z expozice vůči protistraně nebo emitentu, pokud zajištění poskytnuté danou protistranou nebo vydané tímto emitentem je vysoce korelováno s jejich úvěrovým rizikem.
KAPITOLA II
UZNÁNÍ ÚSTŘEDNÍCH PROTISTRAN Z TŘETÍ ZEMĚ
(Článek 25 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 2
Informace, které mají být poskytnuty Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy za účelem uznání ústřední protistrany
Žádost o uznání předložená ústřední protistranou usazenou ve třetí zemi obsahuje minimálně tyto informace:
a)
úplný název právnické osoby;
b)
totožnost jejich akcionářů nebo společníků s kvalifikovanou účastí;
c)
seznam členských států, ve kterých hodlá poskytovat služby;
d)
kategorie finančních nástrojů, u nichž provádí clearing;
e)
údaje, které mají být uvedeny na internetových stránkách Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy podle čl. 88 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012;
f)
údaje o jejích finančních zdrojích, formě a způsobech jejich uchovávání a dohodách k jejich zajištění včetně postupů řízení selhání;
g)
údaje týkající metodiky pro marže a výpočtu fondu pro riziko selhání;
h)
seznam způsobilého zajištění;
i)
podrobný rozpis hodnot, v budoucí podobě, jestliže je to třeba, u nichž byl žádající ústřední protistranou proveden clearing v jednotlivých měnách Unie, v nichž se provádí clearing;
j)
výsledky zátěžového a zpětného testování provedeného během roku předcházejícího datu podání žádosti;
k)
její předpisy a interní postupy s důkazy o úplném dodržování požadavků uplatňovaných v dané třetí zemi;
l)
údaje o veškerých dohodách o outsourcingu;
m)
údaje o mechanismech oddělení a příslušné právní spolehlivosti a vymahatelnosti;
n)
údaje o požadavcích ústřední protistrany týkající se přístupu a podmínky pro pozastavení a ukončení členství;
o)
údaje o veškerých dohodách o interoperabilitě, včetně informací poskytnutých příslušnému orgánu třetí země pro účely posouzení dohody.
KAPITOLA III
ORGANIZAČNÍ POŽADAVKY
(Článek 26 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 3
Řídící systémy
1. Hlavní části řídících systémů ústřední protistrany, které určují její organizační strukturu, i jasně specifikované a dobře zdokumentované strategie, postupy a procesy, jimiž se řídí rada a vrcholné vedení, zahrnují:
a)
složení, úlohu a povinnosti rady a všech výborů rady;
b)
role a povinnosti vedení;
c)
strukturu vrcholného vedení;
d)
hierarchické vztahy mezi vrcholným vedením a radou;
e)
postupy pro jmenování členů rady a vrcholného vedení;
f)
koncepce řízení rizik, útvaru compliance a funkcí interní kontroly;
g)
postupy pro zajištění odpovědnosti vůči zainteresovaným stranám.
2. Ústřední protistrana má k dispozici adekvátní personál, aby splnila všechny povinnosti vyplývající z tohoto nařízení a z nařízení (EU) č. 648/2012. Ústřední protistrana nesdílí svůj personál s jinými subjekty skupiny, pokud se tak neděje v rámci dohody o outsourcingu podle článku 35 nařízení (EU) č. 648/2012.
3. Ústřední protistrana musí stanovit vztahy odpovědnosti, které jsou jasné, konzistentní a řádně doložené. Ústřední protistrana zajistí, aby pozice ředitele pro řízení rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie vykonávaly odlišné osoby, které jsou zaměstnanci ústřední protistrany pověřenými výlučnou povinností vykonávat tyto funkce.
4. Ústřední protistrana, která je součástí skupiny, vezme v úvahu veškerý vliv skupiny na svůj vlastní systém řízení včetně toho, zda dosahuje nezbytné úrovně nezávislosti, aby splnila regulatorní povinnosti jako samostatná právnická osoba, a toho, zda by její nezávislost mohla být ohrožena strukturou skupiny nebo jakýmkoli členem rady, jenž je také členem rady jiných subjektů téže skupiny. Ústřední protistrana zejména zváží konkrétní postupy pro předcházení a zvládání střetů zájmů, a to i s ohledem na dohody o outsourcingu.
5. Pokud má ústřední protistrana dualistický systém řízení, role a povinnosti rady, jak jsou uvedeny v tomto nařízení a v nařízení (EU) č. 648/2012, se odpovídajícím způsobem přidělí řídícím a dozorčím orgánům.
6. Strategie řízení rizik, postupy, systémy a kontroly jsou součástí soudržného a jednotného rámce řízení, který se pravidelně přezkoumává a aktualizuje.
Článek 4
Mechanismy řízení rizika a interní kontroly
1. Ústřední protistrana má spolehlivý rámec pro komplexní řízení veškerých podstatných rizik, kterým je nebo může být vystavena. Ústřední protistrana stanoví zdokumentované strategie, postupy a systémy, které tato rizika identifikují, měří, monitorují a řídí. Při vytváření strategií, postupů a systémů řízení rizik je ústřední protistrana strukturuje tak, aby bylo zajištěno, že členové clearingového systému řádně řídí a omezují rizika, která pro ústřední protistranu představují.
2. Ústřední protistrana zaujímá ucelený a komplexní přístup ke všem příslušným rizikům. Tato rizika zahrnují rizika, které ústřední protistraně vznikají od členů clearingového systému a které ústřední protistrana představuje pro ně, a pokud je to možné, od klientů, jakož i rizika, která ústřední protistraně vznikají od ostatních subjektů a která ústřední protistrana představuje pro ostatní subjekty, jako jsou mimo jiné interoperabilní ústřední protistrany, vypořádací a platební systémy pro obchody s cennými papíry, zúčtovací banky, poskytovatelé likvidity, centrální depozitáře cenných papírů, obchodní systémy, které ústřední protistrana obsluhuje, a další poskytovatelé kriticky významných služeb.
3. Ústřední protistrana vypracuje odpovídající nástroje pro řízení rizik, aby byla schopna zvládat všechna příslušná rizika a podávat o nich zprávy. Nástroje zahrnují identifikaci a řízení systémových, tržních nebo jiných vzájemných závislostí. Pokud ústřední protistrana poskytuje služby související s clearingem, které mají odlišný rizikový profil oproti jejím funkcím, a potenciálně pro ni představují další významná rizika, musí ústřední protistrana adekvátně řídit tato další rizika. To může znamenat právní oddělení dalších služeb, které ústřední protistrana poskytuje, od jejích hlavních funkcí.
4. Systémy řízení zajistí, aby rada ústřední protistrany nesla konečnou odpovědnost za řízení rizik ústřední protistrany. Rada definuje, určí a zdokumentuje odpovídající úroveň tolerance rizika a schopnost ústřední protistrany nést riziko. Rada a vrcholné vedení zajistí, aby strategie, postupy a kontroly ústřední protistrany odpovídaly toleranci rizika ústřední protistrany a její schopnosti nést riziko, aby řešily to, jak ústřední protistrana identifikuje, monitoruje a řídí rizika a podává o nich zprávy.
5. Ústřední protistrana má k dispozici spolehlivé informační systémy a systémy řízení rizika, které ústřední protistraně a případně členům jejího clearingového systému a pokud je to možné, klientům, poskytují včasné informace, a odpovídajícím způsobem uplatňují strategie a postupy řízení rizika. Tyto systémy zajistí přinejmenším to, že úvěrové a likviditní expozice jsou na úrovni ústřední protistrany i členů clearingového systému a, pokud je to možné, na úrovni klienta, nepřetržitě monitorovány.
6. Ústřední protistrana zajistí, aby útvar řízení rizik disponoval nezbytnými pravomocemi, zdroji, odborností a přístupem ke všem potřebným informacím a aby byl dostatečně nezávislý na jiných útvarech ústřední protistrany. Ředitel pro řízení rizika ústřední protistrany zavede rámec pro řízení rizik, včetně strategií a postupů stanovených radou.
7. Ústřední protistrana má adekvátní interní kontrolní mechanismy, které radě pomáhají při monitorování a posuzování adekvátnosti a účinnosti jejích strategií, postupů a systémů řízení rizik. Mezi tyto mechanismy patří řádné správní a účetní postupy, spolehlivý útvar compliance a nezávislý útvar interního auditu a útvar ověřování nebo přezkumu.
8. Účetní závěrka ústřední protistrany se připravuje každoročně a ověřuje se statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES (5).
Článek 5
Strategie a postupy pro výkon činnosti compliance
1. Ústřední protistrana vytvoří, zavede a udržuje přiměřené strategie a postupy ke zjištění jakéhokoli rizika nesplnění povinností ústřední protistrany a jejích zaměstnanců podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i souvisejících rizik a zavede adekvátní opatření a postupy, jejichž cílem je minimalizovat takové riziko a umožnit příslušným orgánům účinně vykonávat své pravomoci podle těchto nařízení.
2. Ústřední protistrana zajistí, aby její předpisy, postupy a smluvní ujednání byly jasné a ucelené a aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i všech dalších platných požadavků na regulaci a dohled.
Předpisy, postupy a smluvní ujednání ústřední protistrany se zaznamenají v písemné formě nebo na jiném trvalém nosiči. Tyto předpisy, postupy a smluvní ujednání a veškeré doprovodné podklady musí být přesné, aktuální a snadno dostupné příslušnému orgánu, členům clearingového systému a případně klientům.
Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje spolehlivost předpisů, postupů a smluvních ujednání ústřední protistrany. Je-li to nezbytné, pro účely této analýzy si vyžádá nezávislá právní stanoviska. Ústřední protistrana má postup, kterým navrhuje a provádí změny svých předpisů a postupů, a před provedením jakékoli podstatné změny ji konzultuje se všemi dotčenými členy clearingového systému a navrhované změny předkládá příslušnému orgánu.
3. Při vypracovávání svých předpisů, postupů a smluvních ujednání zohlední ústřední protistrana příslušné regulatorní zásady, standardy odvětví a tržní protokoly a jasně označí, kde byly tyto postupy začleněny do dokumentace, kterou se řídí práva a povinnosti ústřední protistrany, členů jejího clearingového systému a dalších relevantních třetích osob.
4. Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje možné právní konflikty a vypracuje předpisy a postupy s cílem zmírnit právní riziko vyplývající z těchto otázek. Je-li to nezbytné, ústřední protistrana si pro účely této analýzy vyžádá nezávislá právní stanoviska.
Předpisy a postupy ústřední protistrany jasně odkazují na právní předpisy, které se použijí na jednotlivé aspekty činností a provozu ústřední protistrany.
Článek 6
Útvar compliance
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje stálý a efektivní útvar compliance, který vykonává činnost nezávisle na ostatních útvarech ústřední protistrany. Zajistí, aby útvar compliance měl nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním informacím.
Při zřizování svého útvaru compliance zohlední ústřední protistrana povahu, rozsah a složitost svého obchodování i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných v rámci tohoto obchodování.
2. Ředitel útvaru compliance má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat adekvátnost a účinnost opatření přijatých podle čl. 5 odst. 4 a kroků učiněných za účelem řešení jakýchkoli nedostatků v plnění povinností ústřední protistranou;
b)
provádět strategie a postupy dodržování předpisů stanovené vrcholným vedením a radou;
c)
radit a pomáhat osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností ústřední protistrany, aby byly plněny povinnosti ústřední protistrany podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a případně jiných požadavků právních předpisů;
d)
pravidelně radě podávat zprávy o tom, jak ústřední protistrana a její zaměstnanci dodržují povinnosti uvedené v tomto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcím nařízení (EU) č. 1249/2012;
e)
ustavit postupy pro účinnou nápravu v případě nedodržování povinností;
f)
zajistit, aby příslušné osoby pověřené výkonem činnosti compliance nevykonávaly služby či činnosti, jež monitorují, a aby veškeré střety zájmů těchto osob byly řádně identifikovány a odstraněny.
Článek 7
Organizační struktura a oddělení hierarchických vztahů
1. Ústřední protistrana definuje složení, roli a povinnosti rady a vrcholného vedení a všech výborů rady. Tyto mechanismy jsou jasně specifikovány a řádně zdokumentovány. Rada ustaví přinejmenším kontrolní výbor a výbor pro odměňování. Výbor pro rizika zřízený v souladu s článkem 28 nařízení (EU) č. 648/2012 je poradním výborem rady.
2. Rada má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
stanovit jasné cíle a strategie ústřední protistrany;
b)
efektivně monitorovat vrcholné vedení;
c)
vytvořit vhodné strategie odměňování;
d)
zřídit útvar řízení rizik a dohlížet na něj;
e)
dohlížet nad útvarem compliance a útvarem interní kontroly;
f)
dohlížet nad dohodami o outsourcingu;
g)
dohlížet nad dodržováním všech ustanovení tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012, prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a veškerých dalších právních předpisů a požadavků dohledu;
h)
být odpovědná vůči akcionářům nebo vlastníkům a zaměstnancům, členům clearingového systému a jejich zákazníkům a ostatním relevantním zainteresovaným stranám.
3. Vrcholné vedení má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
zajistit, aby činnost ústřední protistrany byla v souladu s cíli a strategií ústřední protistrany stanovenými radou;
b)
navrhnout a ustavit postupy kontroly dodržování předpisů a interní kontroly, které prosazují cíle ústřední protistrany;
c)
podrobit postupy interní kontroly pravidelnému přezkumu a testování;
d)
zajistit, aby na řízení rizik a kontrolu dodržování předpisů byly vyčleněny dostatečné zdroje;
e)
aktivně se zapojit do procesu řízení rizika;
f)
zajistit, aby rizika, která ústřední protistraně vznikají v souvislosti s jejím clearingem a činnostmi s ním spojenými, byl řádně řešena.
4. Pokud rada pověří výkonem úkolů výbory a podvýbory, ponechá si pravomoc schvalovat rozhodnutí, která by mohla mít významný dopad na rizikový profil dané protistrany.
5. Ujednání, v jejichž rámci rada a vrcholné vedení vykonávají svou činnost, obsahují postupy k identifikaci, řešení a řízení potenciálních střetů zájmů členů rady a vrcholného vedení.
6. Ústřední protistrana má jasné a přímé hierarchické vztahy mezi svou radou a vrcholným vedením, aby se zajistilo, že je vrcholné vedení odpovědné za své výsledky. Hierarchické vztahy pro řízení rizik, dodržování předpisů a interní audit musí být jasné a oddělené od těch, které jsou určeny pro jiné operace ústřední protistrany. Ředitel pro rizika je podřízen radě buď přímo, nebo prostřednictvím předsedy výboru pro rizika. Ředitel útvaru compliance a útvar interního auditu jsou podřízeni přímo radě.
Článek 8
Politika odměňování
1. Výbor pro odměňování navrhuje a dále rozvíjí politiku odměňování, dohlíží na její realizaci ze strany vrcholného vedení a pravidelně přehodnocuje její praktické fungování. Samotná politika musí být zdokumentována a alespoň jednou ročně revidována.
2. Politika odměňování je navržena tak, aby úroveň a struktura odměňování odpovídala obezřetnému řízení rizik. Politika počítá s budoucími riziky, jakož i stávajícími riziky a rizikovými výsledky. Plány vyplácení odměn musí citlivě reagovat na časový horizont rizik. Zejména v případě pohyblivé složky odměny musí koncepce náležitě zohlednit případné rozpory mezi výkonem a obdobími rizika a zajistit, aby platby byly případně odloženy. Pevná a pohyblivá složka celkové odměny musí být vyvážené a provázány s riziky.
3. Politika odměňování zajistí, aby personál, který se podílí na řízení rizik, kontrole dodržování předpisů a interním auditu byl odměňován způsobem, který je nezávislý na obchodních výsledcích ústřední protistrany. Výše odměny je odpovídající, pokud jde o odpovědnost, i ve srovnání s úrovní odměňování v odvětví.
4. Politika odměňování podléhá jednou ročně nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se dají k dispozici příslušnému orgánu.
Článek 9
Systémy informačních technologií
1. Ústřední protistrana navrhne systémy informačních technologií a zajistí, aby byly spolehlivé a bezpečné a byly schopny zpracovávat informace nezbytné k tomu, aby ústřední protistrana bezpečně a účinně prováděla svou činnost a operace.
Struktura informačních technologií musí být dobře zdokumentována. Systémy jsou navrženy tak, aby řešily operační potřeby ústřední protistrany a rizika, kterým čelí, včetně krizových tržních podmínek, a musí být nastavitelné, je-li to potřeba, pro zpracování dalších informací. Ústřední protistrana plánuje postupy a kapacitu i pro případ dostatečné nadbytečné kapacity, aby systém mohl zpracovat všechny zbývající obchody před koncem dne, pokud by došlo závažnému narušení. Ústřední protistrana stanoví postupy pro zavádění nových technologií včetně jasných plánů návratu k původním systémům.
2. V zájmu zajištění vysokého stupně bezpečnosti při zpracování informací a s cílem umožnit propojení se členy svého clearingového systému a klienty i se svými poskytovateli služeb musí systémy informačních technologií ústřední protistrany vycházet z mezinárodně uznávaných technických norem a osvědčených postupů v odvětví. Ústřední protistrana své systémy náročně testuje simulací krizových podmínek, před prvním užitím, poté, co byly učiněny výrazné změny, a poté, co došlo k závažnému narušení. Do návrhu a provádění těchto testů se odpovídajícím způsobem zapojí členové clearingového systému a klienti, interoperabilní ústřední protistrany a ostatní zainteresované strany.
3. Ústřední protistrana udržuje spolehlivý rámec pro ochranu informací, který náležitě řídí její riziko týkající se ochrany informací. Tento rámec obsahuje vhodné mechanismy, strategie a postupy k ochraně informací proti neoprávněnému zpřístupnění s cílem zajistit správnost a celistvost údajů a zaručit dostupnost služeb ústřední protistrany.
4. Rámec pro ochranu informací obsahuje přinejmenším tyto prvky:
a)
kontroly přístupu do systému;
b)
adekvátní záruky proti proniknutí a zneužití údajů;
c)
zvláštní zařízení k zachování pravosti a celistvosti údajů, včetně šifrovacích technik;
d)
spolehlivé sítě a postupy pro přesný a rychlý přenos údajů bez významného narušení;
e)
auditní stopy.
5. Systémy informačních technologií a rámec pro ochranu informací se revidují alespoň jednou ročně. Podléhají nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se sdělí radě a poskytnou příslušnému orgánu.
Článek 10
Zveřejnění
1. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní tyto informace:
a)
informace o svých řídících systémech, včetně:
i)
organizační struktury i klíčových cílů a strategií,
ii)
hlavních prvků politiky odměňování,
iii)
klíčových finančních informací, včetně jejího posledního auditu finančních výkazů;
b)
informace o svých předpisech, včetně:
i)
postupů pro řízení selhání, postupů a doplňujících dokumentů,
ii)
příslušných informací o zachování provozu,
iii)
informací o systémech řízení rizik, technikách a výkonu ústřední protistrany v souladu s kapitolou XII,
iv)
veškerých relevantních informací o své struktuře a fungování, jakož i o právech a povinnostech členů clearingového systému a klientů, které jsou nezbytné k tomu, aby jim umožnily jasně identifikovat rizika a náklady spojené s využitím služeb ústřední protistrany a plně jim porozumět,
v)
stávajících clearingových služeb ústřední protistrany, včetně podrobných informací o tom, co poskytuje v rámci každé služby,
vi)
systémů řízení rizik, technik a výsledků ústřední protistrany, včetně informací o finančních zdrojích, investiční politice, zdrojích údajů o cenách a modelech používaných pro výpočet marží,
vii)
právních předpisů a pravidel upravujících:
1)
přístup k ústřední protistraně;
2)
smlouvy, které ústřední protistrana uzavřela s členy clearingového systému a, je-li to možné, s klienty;
3)
smlouvy, které ústřední protistrana přijímá k provedení clearingu;
4)
veškeré dohody o interoperabilitě;
5)
využití zajištění a příspěvků do fondu pro riziko selhání, včetně likvidace pozic a zajištění a toho, do jaké míry je zajištění chráněno proti nárokům třetích osob;
c)
informace o způsobilém zajištění a použitelném snížení hodnoty;
d)
seznam všech stávajících členů clearingového systému, včetně kritérií pro přijetí za člena clearingového systému, pozastavení a ukončení členství.
Pokud se příslušný orgán s ústřední protistranou dohodne, že jakékoli informace podle písmene b) nebo c) tohoto odstavce mohou ohrozit obchodní tajemství nebo bezpečnost a spolehlivost ústřední protistrany, může se ústřední protistrana rozhodnout, že uvedené informace zveřejní v takové podobě, aby se tato rizika snížila nebo k nim nedošlo, nebo že tyto informace nezveřejní.
2. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní informace o veškerých zásadních změnách řídících systémů, cílů, strategií a klíčových postupů, jakož i svých platných pravidel a postupů.
3. Informace, které má ústřední protistrana zpřístupnit veřejnosti, zveřejní na svých internetových stránkách. Informace musí být dostupné alespoň v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Článek 11
Interní audit
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje útvar interního auditu, který je samostatný a nezávislý na dalších útvarech a činnostech ústřední protistrany, a je pověřen plněním těchto úkolů:
a)
vytvořit, zavést a udržovat plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení adekvátnosti a účinnosti systémů ústřední protistrany, jejích mechanismů interní kontroly a řídících systémů;
b)
vydávat doporučení na základě výsledků práce provedené podle písmene a);
c)
ověřit dodržování uvedených doporučení;
d)
podávat zprávy o záležitostech interního auditu radě.
2. Útvar interního auditu musí mít k výkonu svých funkcí nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním dokumentům. Je dostatečně nezávislý na vedení a podléhá přímo radě.
3. Interní audit vyhodnotí účinnost postupů řízení rizik a kontrolních mechanismů ústřední protistrany způsobem, který je úměrný rizikům ohrožujícím různé obchodní útvary a nezávislý na hodnocených obchodních oblastech. Útvar interního auditu musí mít nezbytný přístup k informacím s cílem přezkoumat všechny činnosti a operace, postupy a systémy ústřední protistrany, včetně externě zajišťovaných činností.
4. Hodnocení interního auditu musí vycházet z komplexního plánu auditu, který je alespoň jednou ročně revidován a vykázán příslušnému orgánu. Ústřední protistrana zajistí, aby na základě událostí, jež mohou nastat, mohly být provedeny během krátké doby zvláštní audity. Plánování a revizi auditů schvaluje rada.
5. Provádění clearingu, postupy pro řízení rizik, mechanismy interní kontroly a účetnictví ústřední protistrany podléhají nezávislému auditu. Nezávislé audity se provádí nejméně jednou ročně.
KAPITOLA IV
VEDENÍ ZÁZNAMŮ
(Článek 29 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 12
Obecné požadavky
1. Ústřední protistrana vede záznamy na trvalém nosiči, který umožňuje, aby údaje byly poskytnuty příslušným orgánům, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) v takové formě a takovým způsobem, aby byly splněny tyto podmínky:
a)
je možné rekonstruovat každou klíčovou fázi zpracování, kterou ústřední protistrana provedla;
b)
je možné zaznamenat, zpětně vysledovat a získat původní obsah záznamu před provedením veškerých oprav nebo jiných změn;
c)
jsou zavedena opatření s cílem zabránit neoprávněným úpravám záznamů;
d)
jsou zavedena vhodná opatření zajišťující bezpečnost a důvěrnost zaznamenaných údajů;
e)
systém vedení záznamů obsahuje mechanismus pro odhalování a opravu chyb;
f)
v případě selhání systému je v systému vedení záznamů zajištěna včasná obnova záznamů.
2. Pokud záznamy nebo údaje nejsou starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do konce následujícího obchodního dne po obdržení žádosti příslušného orgánu.
3. Pokud jsou záznamy nebo údaje starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do pěti pracovních dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu.
4. Pokud záznamy, které ústřední protistrana zpracovává, obsahují osobní údaje, splní ústřední protistrany své povinnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (7).
5. Pokud ústřední protistrana uchovává záznamy mimo Unii, zajistí, aby příslušný orgán, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušní členové ESCB měli přístup k záznamům ve stejném rozsahu a ve stejných lhůtách, jako kdyby byly uchovávány v Unii.
6. Každá ústřední protistrana jmenuje příslušné osoby, které mohou ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 pro poskytování příslušných záznamů vysvětlit obsah svých záznamů příslušným orgánům.
7. Všechny záznamy, které má ústřední protistrana vést podle tohoto nařízení, jsou přístupné příslušnému orgánu k nahlédnutí. Ústřední protistrana poskytne příslušnému orgánu přímý přístup k záznamům požadovaným podle článků 13 a 14, je-li o to požádána.
Článek 13
Záznamy obchodů
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy o všech obchodech ve všech smlouvách, u kterých provádí clearing, a zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce clearingového procesu u každé smlouvy a že každý záznam o každém obchodu je specificky identifikovatelný a lze ho vyhledat přinejmenším pomocí všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. V souvislosti s každým obchodem, u kterého se provádí clearing, ústřední protistrana ihned poté, co získá relevantní údaje, vytvoří a aktualizuje záznam s těmito údaji:
a)
cena, kurz nebo rozpětí a množství;
b)
clearingová kapacita, která označuje, zda obchod z pohledu záznamů ústřední protistrany představoval nákup nebo prodej;
c)
identifikace nástroje;
d)
identifikace člena clearingového systému;
e)
identifikace místa, kde byla smlouva uzavřena;
f)
datum a čas zapojení ústřední protistrany;
g)
datum a čas ukončení smlouvy;
h)
podmínky a způsob vypořádání;
i)
datum a čas vypořádání nebo odkoupení obchodu a v použitelném rozsahu tyto údaje:
i)
den a čas, kdy byla smlouva původně uzavřena,
ii)
původní podmínky a strany smlouvy,
iii)
identifikace interoperabilní ústřední protistrany, která případně provádí clearing jedné fáze obchodu,
iv)
totožnost klienta, včetně veškerých nepřímých klientů, pokud je ústřední protistrana zná, a v případě převedení smlouvy identifikace strany, která smlouvu převedla.
Článek 14
Záznamy pozic
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy pozic, které drží každý člen clearingového systému. Samostatné záznamy musí být uchovávány pro každý účet vedený v souladu s článkem 39 nařízení (EU) č. 648/2012 a ústřední protistrana zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce obchodů, které daly vzniknout pozici, a aby každý záznam byl identifikovatelný a bylo možno ho vyhledat přinejmenším podle všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. Na konci každého obchodního dne ústřední protistrana zaznamená každou pozici včetně následujících údajů v rozsahu, v jakém s předmětnou pozicí souvisí:
a)
identifikace člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a případně jakékoli interoperabilní ústřední protistrany, která takovou pozici drží;
b)
označení pozice;
c)
denního výpočtu hodnoty pozice se záznamy cen, ve kterých byly smlouvy oceněny, a veškerých jiných relevantních údajů.
3. Ústřední protistrana učiní a aktualizuje záznam o výši marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů uvedených v článku 43 nařízení (EU) č. 648/2012 účtovaných ústřední protistranou a odpovídající částku skutečně složenou členem clearingového systému na konci dne a změny této částky, které mohou vzniknout během dne, s ohledem na účet každého jednotlivého člena clearingového systému a klienta, pokud ho ústřední protistrana zná.
Článek 15
Záznamy o obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana vede adekvátní a řádné záznamy o činnostech týkajících se jejího obchodování a interní organizace.
2. Záznamy uvedené v odstavci 1 se provedou pokaždé, když dojde k významné změně v příslušných dokumentech, a obsahují přinejmenším:
a)
organizační schémata pro radu a příslušné výbory, clearingové oddělení, oddělení řízení rizik a veškeré ostatní relevantní oddělení nebo divize;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo společníků, ať přímých či nepřímých, kteří jako fyzické nebo právnické osoby drží kvalifikovanou účast, a výši těchto účastí;
c)
podklady pro strategie, postupy a procesy požadované podle kapitoly III a článku 29;
d)
zápisy ze zasedání rady, a případně ze zasedání podvýborů rady a výborů vrcholného vedení;
e)
zápisy z jednání schůzí výboru pro rizika;
f)
zápisy z konzultačních skupin se členy clearingového systému a případně klienty;
g)
zprávy o interním a externím auditu, zprávy o řízení rizik, zprávy o dodržování předpisů a zprávy konzultačních společností, včetně reakcí vedení;
h)
plán zachování provozu a plán obnovy činnosti požadované podle článku 17;
i)
likviditní plán a denní zprávy o likviditě požadované podle článku 32;
j)
záznamy zachycující všechna aktiva a pasiva a kapitálové účty v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 648/2012;
k)
došlé stížnosti s údaji o jméně stěžovatele, adrese a čísle účtu; datum doručení stížnosti; jména všech osob uvedených ve stížnosti; popis povahy stížnosti a vyřízení stížnosti a datum vyřešení stížnosti;
l)
záznamy o jakémkoli přerušení služeb nebo dysfunkcích, včetně podrobné zprávy o čase, dopadech a nápravných opatřeních;
m)
záznamy výsledků provedených zpětných a zátěžových testů;
n)
písemná komunikace s příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a příslušným členy ESCB;
o)
právní stanoviska získaná v souladu s kapitolou III;
p)
případně dokumentace, pokud jde o dohody o interoperabilitě s jinými ústředními protistranami;
q)
informace podle čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu vii) a odst. 1 písm. d);
r)
relevantní dokumenty popisující rozvoj nových produktů nebo služeb.
Článek 16
Záznamy údajů vykazovaných do registru obchodních údajů
Ústřední protistrana identifikuje a uchovává všechny informace a údaje, které se povinně vykazují podle článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012, spolu s uvedením data a času vykázání obchodu.
KAPITOLA V
ZACHOVÁNÍ PROVOZU
(Článek 34 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 17
Strategie a politika
1. Ústřední protistrana má politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti, které jsou schváleny radou. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti podléhají nezávislým přezkumům, které se oznamují radě.
2. Politika pro zachování provozu identifikuje všechny kritické obchodní funkce a související systémy a obsahuje strategii, politiku a cíle ústřední protistrany k zajištění zachování těchto funkcí a systémů.
3. Politika pro zachování provozu zohlední vnější vazby a vzájemné závislosti v rámci finanční infrastruktury, včetně obchodních systémů, v nichž ústřední protistrana provádí clearing, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a úvěrových institucí, které ústřední protistrana využívá, nebo propojené ústřední protistrany. Rovněž zohlední kritické funkce nebo služby, které byly svěřeny externím poskytovatelům.
4. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti obsahují jasně definovaná a zdokumentovaná opatření, která se použijí pro zachování provozu za mimořádných okolností, v případě havárie nebo krize a která mají zajistit minimální objem služeb zajišťovaných kritickými funkcemi.
5. Plán obnovy činnosti identifikuje a obsahuje cíle, pokud jde o body obnovy a cíle obnovy v rámci časového harmonogramu pro kritické funkce, a určuje nejvhodnější strategii obnovy pro každou z těchto funkcí. Tato opatření jsou navržena tak, aby zajistila, že jsou za mimořádných okolností kritické funkce dokončeny včas a že je dohodnutý objem služeb splněn.
6. Politika pro zachování provozu ústřední protistrany stanoví maximálně přijatelnou dobu, po kterou mohou být kritické funkce a systémy nepoužitelné. Maximální doba obnovy činnosti kritických funkcí ústřední protistrany, která je obsažena v politice pro zachování provozu, nesmí přesáhnout 2 hodiny. Postupy ke konci dne a platby musí být za všech okolností ukončeny v požadovaném čase a dni.
7. Při určování doby obnovy pro každou funkci zohlední ústřední protistrana potenciální celkový vliv na efektivitu trhu.
Článek 18
Analýza dopadů obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana provede analýzu dopadů obchodní činnosti, jejímž cílem je určit obchodní funkce, které jsou kritické pro zajištění služeb ústřední protistrany. Součástí analýzy musí být kritičnost těchto funkcí pro ostatní instituce a funkce ve finanční infrastruktuře.
2. Ústřední protistrana použije analýzu rizik, která je založena na scénářích, a má identifikovat, jak různé scénáře ovlivňují rizika s ohledem na její kritické obchodní funkce.
3. Při posuzování rizik zohlední ústřední protistrana závislost na externích poskytovatelích, včetně veřejných služeb. Ústřední protistrana přijme opatření k řízení těchto závislostí prostřednictvím vhodných smluvních i organizačních opatření.
4. Analýzy dopadů obchodní činnosti a analýza scénářů se aktualizují, revidují se nejméně jednou ročně a v případě mimořádné události nebo významných organizačních změn. Analýzy musí zohledňovat celkový relevantní vývoj, včetně vývoje trhu a technologií.
Článek 19
Obnova činnosti
1. Ústřední protistrana má zavedena opatření vycházející z krizových scénářů, aby zajistila kontinuitu svých kritických funkcí. Tato opatření se přinejmenším týkají dostupnosti adekvátního počtu pracovníků, maximální doby odstávky kritických funkcí a automatického přepnutí na zálohu a obnovy na jiném místě.
2. Ústřední protistrana udržuje sekundární místo zpracování tak, aby byla zajištěna kontinuita všech kritických funkcí ústřední protistrany, které jsou totožné jako na primárním místě. Ústřední místo musí mít zeměpisný rizikový profil odlišný od profilu primární lokality.
3. Ústřední protistrana udržuje nebo má okamžitý přístup k sekundárnímu obchodnímu místu, aby přinejmenším umožnila pracovníkům zajistit kontinuitu služeb, není-li primární obchodní místo k dispozici.
4. Ústřední protistrana by měla zvážit, zda jsou zapotřebí další místa zpracování, zejména pokud různorodost rizikových profilů primárního a sekundárního místa neposkytuje dostatečnou jistotu, že cíle zachování provozu ústřední protistrany budou splněny ve všech scénářích.
Článek 20
Testování a monitorování
1. Ústřední protistrana testuje a monitoruje svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti v pravidelných intervalech a po významných úpravách nebo změnách systémů nebo souvisejících funkcí, aby zajistila, že politika pro zachování provozu dosáhne stanovených cílů včetně cíle času obnovy maximálně do 2 hodin. Testování se plánuje a zdokumentuje.
2. Testování politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti musí splňovat tyto podmínky:
a)
zahrnuje scénáře krizí ve velkém rozsahu a přechody mezi primárními a sekundárními místy;
b)
zahrnuje zapojení členů clearingového systému, externích poskytovatelů služeb a příslušných institucí v rámci finanční infrastruktury, u nichž politika pro zachování provozu identifikovala vzájemnou závislost.
Článek 21
Udržování
1. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje svou politiku pro zachování provozu, aby zahrnovala všechny kritické funkce a jim určené nejvhodnější strategie obnovy.
2. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje plán obnovy činnosti, aby zahrnoval nejvhodnější strategii obnovy pro všechny kritické funkce.
3. Aktualizace politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti zohlední výsledky testování a doporučení nezávislých přezkumů a jiných revizí a příslušných orgánů. Ústřední protistrany revidují svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti po každé významném narušení, aby identifikovaly příčiny a jakákoli nutná zlepšení týkající se provozu, politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti ústřední protistrany.
Článek 22
Krizové řízení
1. Ústřední protistrana má funkci krizového řízení, která se zapojí v případě mimořádných okolností. Postup krizového řízení musí být jasný a písemně zdokumentován. Rada monitoruje funkci krizového řízení a pravidelně dostává a reviduje zprávy, které se jí týkají.
2. Funkce krizového řízení obsahuje dobře strukturované a jasné postupy pro řízení interní a externí krizové komunikace v případě krize.
3. Po odeznění krizové situace ústřední protistrana přezkoumá, jak krizi zvládla. Přezkum případně zahrne hodnocení členy clearingového systému a dalšími externími zainteresovanými stranami.
Článek 23
Komunikace
1. Ústřední protistrana má komunikační plán, kde je zdokumentován způsob, jakým budou vrcholné vedení, rada a příslušné externí zainteresované strany, včetně příslušných orgánů, členů clearingového systému, klientů, zúčtovatelů, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a obchodních systémů, během krize adekvátně informováni.
2. Analýza scénářů, analýza rizik, revize a výsledky monitorování a testování se předkládají radě.
KAPITOLA VI
MARŽE
(Článek 41 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 24
Procentní podíl
1. Ústřední protistrana vypočte počáteční marže na pokrytí expozic vyplývajících z pohybů na trhu pro jednotlivé finanční nástroje, které jsou zajištěné na základě produktů, za období určené v článku 25 a za předpokladu likvidace v časovém horizontu definovaném v článku 26. Pro výpočet počátečních marží dodržuje ústřední protistrana minimálně tyto intervaly spolehlivosti:
a)
99,5 % pro OTC deriváty;
b)
99 % pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Pro stanovení odpovídajícího intervalu spolehlivosti u každé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, zohlední ústřední protistrana minimálně tyto faktory:
a)
komplexnost a úroveň cenové nejistoty kategorie finančních nástrojů, které mohou omezit validaci výpočtu počáteční a variační marže;
b)
charakteristiky rizika kategorie finančních nástrojů, které mohou mimo jiné zahrnovat volatilitu, dobu trvání, likviditu, nelineární cenové charakteristiky, riziko pádu do defaultu a riziko pozitivní korelace;
c)
míru, do jaké jiné kontroly rizik nedostatečně omezují úvěrové expozice;
d)
inherentní pákový efekt kategorie finančních nástrojů, včetně toho, zda kategorie finančního nástroje je výrazně volatilní, je vysoce koncentrovaná mezi několika málo účastníky trhu nebo může být obtížné ji uzavřít.
3. Ústřední protistrana uvědomí svůj příslušný orgán a své členy clearingového systému o kritériích, která byla zohledněna pro stanovení procentního podílu použitého pro výpočet marží u každé kategorie finančních nástrojů.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné charakteristiky rizika jako deriváty vypořádávané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může ústřední protistrana na základě posouzení rizikových faktorů uvedených v odstavci 2 použít pro uvedené smlouvy jiný interval spolehlivosti, který činí minimálně 99 %, jestliže rizika OTC derivátových smluv, u kterých provádí clearing, jsou použitím takového intervalu spolehlivosti odpovídajícím způsobem zmírněna a jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Článek 25
Časový horizont pro výpočet historické volatility
1. Ústřední protistrana zajistí, aby podle metodiky svého modelu a svého postupu validace vytvořenými v souladu s kapitolou XII pokrývaly počáteční marže minimálně interval spolehlivosti definovaný v článku 24 a pro likvidační období definované v článku 26 byly expozice vyplývající z historické volatility vypočítány na základě údajů, které se týkají alespoň posledních 12 měsíců.
Ústřední protistrana zajistí, aby údaje použité k výpočtu historické volatility zachycovaly celou řadu tržních podmínek, včetně krizových období.
2. Ústřední protistrana může pro výpočet historické volatility použít jakýkoli jiný časový horizont za předpokladu, že použití takového časového horizontu vede k tomu, že maržové požadavky jsou nejméně stejně vysoké jako ty získané v rámci časového období definovaného v odstavci 1.
3. Parametry marží pro finanční nástroje bez období historického sledování vycházejí z konzervativních předpokladů. Ústřední protistrana bezodkladně přizpůsobí výpočet požadovaných marží analýze cenové historie nových finančních nástrojů.
Článek 26
Časové horizonty pro likvidační období
1. Ústřední protistrana stanoví časové horizonty pro likvidační období s přihlédnutím k charakteristikám finančního nástroje, jehož clearing provádí, trhu, kde je obchodován, a období výpočtu a výběru marží. Tato likvidační období činí alespoň:
a)
pět pracovních dnů pro OTC deriváty;
b)
dva pracovní dny pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Ve všech případech ústřední protistrana za účelem stanovení odpovídajícího likvidačního období vyhodnotí a započte přinejmenším tyto skutečnosti:
a)
co nejdelší možnou dobu, která může uplynout od posledního výběru marží do prohlášení selhání ústřední protistranou nebo aktivace procesu řízení selhání ústřední protistranou;
b)
odhadovanou dobu potřebnou k přípravě a provedení strategie pro řízení selhání člena clearingového systému podle zvláštností každé kategorie finančních nástrojů, včetně úrovně likvidity a velikosti a koncentrace pozic, a trhů, které ústřední protistrana použije na uzavření nebo úplné zajištění pozice člena clearingového systému;
c)
dobu potřebnou na pokrytí rizika protistrany, jemuž je ústřední protistrana vystavena, je-li to na místě.
3. Při hodnocení období stanovených v odstavci 2 zohlední ústřední protistrana přinejmenším faktory uvedené v čl. 24 odst. 2 a časové období pro výpočet historické volatility, jak je stanoveno v článku 25.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné rizikové charakteristiky jako deriváty uzavírané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může použít časový horizont pro likvidační období odlišné od definice uvedené v odstavci 1, za předpokladu, že může svému příslušnému orgánu prokázat, že:
a)
takový časový horizont by byl s ohledem na zvláštnosti příslušných OTC derivátů vhodnější než je ten uvedený v odstavci 1;
b)
takový časový horizont činí alespoň dva pracovní dny.
Článek 27
Marže vztahující se k portfoliu
1. Ústřední protistrana může povolit kompenzaci nebo snížení požadované marže u finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, jestliže je cenové riziko jednoho finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů výrazně a spolehlivě korelováno s cenovým rizikem dalších finančních nástrojů nebo vychází z rovnocenného statistického parametru závislosti.
2. Ústřední protistrana zdokumentuje svůj přístup k maržím vztahujícím se k portfoliu a přinejmenším stanoví, že korelace nebo rovnocenný statistický parametr závislosti mezi dvěma nebo více finančními nástroji, jejichž clearing provádí, je prokazatelně spolehlivý ve zpětném období vypočteném podle článku 25 a prokazuje odolnost v zátěžových historických nebo hypotetických scénářích. Ústřední protistrana prokáže, že pro vztah k ceně existuje ekonomické opodstatnění.
3. Všechny finanční nástroje, na které se uplatňují marže vztahující se k portfoliu, jsou kryty ze stejného fondu pro riziko selhání. Avšak pokud ústřední protistrana může předem příslušnému orgánu a svým členům clearingového systému prokázat, jak by potenciální ztráty rozdělila mezi různé fondy pro riziko selhání, a uvede nezbytná ustanovení ve svých předpisech, mohou být marže vztahující se k portfoliu použity na finanční nástroje, které jsou kryty odlišnými fondy pro riziko selhání.
4. Pokud marže vztahující se k portfoliu kryjí různé nástroje, objem snížení marží nesmí být větší než 80 % rozdílu mezi součtem marží pro každý produkt vypočteným individuálně a marží vypočtenou na základě kombinovaného odhadu expozice pro smíšené portfolio. Pokud ústřední protistrana není vystavena žádnému potenciálnímu riziku ze snížení marží, může použít snížení až o 100 % uvedeného rozdílu.
5. Snížení marží, které se týká marží vztahujících se k portfoliu, musí podléhat řádnému programu zátěžového testování v souladu s kapitolou XII.
Článek 28
Procykličnost
1. Ústřední protistrana zajistí, aby její strategie pro výběr a revizi intervalu spolehlivosti, likvidačního období a zpětného období přinášela prospektivní, stabilní a obezřetné maržové požadavky, které omezí procykličnost do té míry, že spolehlivost a finanční zajištění ústřední protistrany nebudou nepříznivě ovlivněny. To znamená pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám maržových požadavků a zavést transparentní a předvídatelné postupy pro úpravy maržových požadavků v reakci na měnící se tržní podmínky. Přitom ústřední protistrana zvolí alespoň jednu z těchto možností:
a)
použije maržový polštář, který se rovná nejméně 25 % vypočtených marží, a umožní jeho vyčerpání v obdobích, kdy vypočtené maržové požadavky výrazně rostou;
b)
přiřadí váhu nejméně 25 % zátěžovému pozorování ve zpětném období vypočteném v souladu s článkem 26;
c)
zajistí, aby její maržové požadavky nebyly nižší než ty, které by byly vypočítány pomocí volatility odhadované z desetiletého historického zpětného období.
2. Pokud ústřední protistrana reviduje parametry modelu marží, aby lépe odrážel stávající tržní podmínky, vezme v úvahu veškeré potenciální procyklické účinky takového přepracování.
KAPITOLA VII
FOND PRO RIZIKO SELHÁNÍ
(Článek 42 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 29
Rámec a řízení
1. Pro stanovení minimální velikosti fondu pro riziko selhání a výše jiných finančních zdrojů nezbytných pro splnění požadavků článků 42 a 43 nařízení (EU) č. 648/2012 a s ohledem na propojenost v rámci skupiny uplatní ústřední protistrana rámec interní politiky, ve kterém definuje druhy mimořádných, ale možných tržních podmínek, za nichž by byla vystavena nejvyššímu riziku.
2. Tento rámec obsahuje prohlášení popisující, jak ústřední protistrana definuje mimořádné, ale možné tržní podmínky. Musí být plně zdokumentován a uchován v souladu s článkem 12.
3. Rámec musí být projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Spolehlivost rámce a jeho schopnost odrážet pohyby na trhu jsou předmětem přezkumu nejméně jednou ročně. Přezkum musí být projednán ve výboru pro rizika a předložen radě.
Článek 30
Identifikace mimořádných, ale možných tržních podmínek
1. Rámec popsaný v článku 29 odráží rizikový profil ústřední protistrany, přičemž případně zohlední přeshraniční a křížové měnové expozice. Musí identifikovat všechna tržní rizika, jimž by ústřední protistrana byla vystavena v případě selhání jednoho nebo více členů clearingového systému, včetně nepříznivých pohybů tržních cen nástrojů, u nichž se provádí clearing, nižší tržní likvidity těchto nástrojů a poklesu likvidační hodnoty zajištění. Tento rámec musí rovněž odrážet další rizika, která pro ústřední protistranu vyplývají ze současného selhání subjektů ve skupině člena clearingového systému, jenž selhal.
2. Rámec musí individuálně identifikovat všechny trhy, ze kterých pro ústřední protistranu plyne riziko v souvislosti se scénářem selhání člena clearingového systému. U každého identifikovaného trhu specifikuje ústřední protistrana mimořádné, ale možné podmínky, které vycházejí přinejmenším z:
a)
řady historických scénářů, včetně období extrémních pohybů na trhu zaznamenaných během posledních 30 let, nebo za dobu, kdy byly k dispozici spolehlivé údaje, podle kterých by ústřední protistrana byla vystavena nejvyššímu finančnímu riziku. Pokud ústřední protistrana rozhodne, že není pravděpodobné, že opět dojde k historickému výskytu velkých cenových pohybů, odůvodní jeho vypuštění z rámce příslušnému orgánu;
b)
řady možných budoucích scénářů založených na soustavných předpokladech týkajících se tržní volatility a cenové korelace na trzích a u finančních nástrojů, vycházejících z kvantitativního i kvalitativního posouzení potenciálních tržních podmínek.
3. Tento rámec rovněž zohlední, kvantitativně i kvalitativně, v jakém rozsahu by se mohly extrémní cenové pohyby projevit na více identifikovaných trzích současně. Rámec respektuje, že se historické cenové korelace mohou v mimořádných, ale možných tržních podmínkách rozpadnout.
Článek 31
Revize mimořádných, ale možných scénářů
Postupy podle článku 30 ústřední protistrana pravidelně reviduje s přihlédnutím k veškerému podstatnému vývoji na trhu a rozsahu a koncentraci expozic členů clearingového systému. Soubor historických a hypotetických scénářů, které ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, ústřední protistrana reviduje, a to v konzultaci s výborem pro rizika, nejméně jednou ročně a častěji, pokud změny na trhu nebo podstatné změny souboru smluv, u kterých ústřední protistrana provádí clearing, ovlivňují předpoklady, jež jsou základem scénářů, a tak vyžadují úpravu scénářů. Podstatné změny rámce se oznamují radě.
KAPITOLA VIII
KONTROLY RIZIKA LIKVIDITY
(Článek 44 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 32
Hodnocení rizika likvidity
1. Ústřední protistrana vytvoří spolehlivý rámec pro řízení rizika likvidity, který obsahuje účinné operační a analytické nástroje, které průběžně a včas identifikují, měří a sledují její vypořádání a finanční toky, včetně jejího využívání vnitrodenní likvidity. Ústřední protistrany pravidelně hodnotí strukturu a fungování svého rámce pro řízení likvidity, včetně zvážení výsledků zátěžových testů.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany musí být dostatečně spolehlivý, aby zajistil, že ústřední protistrana je schopna dostát platebním závazkům a povinnostem vypořádání ve všech relevantních měnách v okamžiku jejich splatnosti, případně i během dne. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany rovněž zahrnuje hodnocení možných budoucích potřeb týkajících se likvidity v širokém spektru možných krizových scénářů. Krizový scénář zahrnuje selhání členů clearingového systému podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 od data selhání až do konce likvidačního období a riziko likvidity plynoucí z investiční politiky ústřední protistrany a postupů za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Rámec pro řízení rizika likvidity obsahuje plán likvidity, který je zaznamenán a uchováván v souladu s článkem 12. Minimální obsah plánu likvidity zahrnuje postupy ústřední protistrany pro:
a)
řízení a monitorování, nejméně jednou denně, potřeb likvidity v celé řadě tržních scénářů;
b)
uchování dostatečně likvidních finančních prostředků k pokrytí potřeb likvidity a rozlišení mezi použitím různých druhů zdrojů likvidity;
c)
denní hodnocení a oceňování likvidních aktiv, které jsou ústřední protistraně k dispozici, a jejích potřeb týkajících se likvidity;
d)
určení zdrojů rizika likvidity;
e)
hodnocení časových lhůt, během nichž by likvidní finanční zdroje měly být ústřední protistraně k dispozici;
f)
posouzení možných potřeb týkajících se likvidity vyplývajících ze schopnosti členů clearingového systému vyměnit hotovostní zajištění za nehotovostní;
g)
postupy v případě deficitů likvidity;
h)
doplnění všech likvidních finančních zdrojů, které může využít v případě krize.
Rada ústřední protistrany plán schválí po konzultaci s výborem pro rizika.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí riziko likvidity, kterému čelí, včetně případů, kdy ústřední protistrana nebo její členové clearingového systému nemohou dostát svým platebním závazkům v době splatnosti v rámci procesu clearingu nebo vypořádání, s ohledem rovněž na investiční aktivity ústřední protistrany. Rámec pro řízení rizik musí zohledňovat potřeby likvidity vyplývající ze vztahů ústřední protistrany s jakýmkoli subjektem, vůči kterému má ústřední protistrana likviditní expozici, včetně:
a)
zúčtovacích bank;
b)
platebních systémů;
c)
systémů vypořádání obchodů s cennými papíry;
d)
nostro zprostředkovatelů;
e)
bank provádějících úschovu;
f)
poskytovatelů likvidity;
g)
interoperabilních ústředních protistran;
h)
poskytovatelů služeb.
5. Ústřední protistrana ve svém rámci pro řízení rizika likvidity zohlední veškeré vzájemné závislosti mezi subjekty uvedenými v odstavci 4 a vícečetné vztahy, které subjekt uvedený v odstavci 4 může s ústřední protistranou mít.
6. Ústřední protistrana vypracovává denní zprávu o potřebách a zdrojích podle odst. 3 písm. a), b) a c) a čtvrtletní zprávu o svém plánu likvidity podle odst. 3 písm. d) až h). Zprávy musí být zdokumentovány a uchovány v souladu s ustanoveními kapitoly IV.
Článek 33
Přístup k likviditě
1. Ústřední protistrana uchovává v každé příslušné měně likvidní zdroje, které jsou úměrné požadavkům na likviditu definovaným podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 a článku 32 tohoto nařízení. Tyto likvidní zdroje se omezují na:
a)
hotovost uloženou u emisní centrální banky;
b)
hotovost uloženou u povolené úvěrové instituce v souladu s článkem 47;
c)
přislíbené úvěrové linky nebo obdobná ujednání se členy clearingového systému, kteří neselhali;
d)
přislíbené repo;
e)
vysoce obchodovatelné finanční nástroje, které splňují požadavky článku 45 a 46 a u nichž může ústřední protistrana prokázat, že jsou ihned k dispozici a směnitelné na hotovost tentýž den za pomoci předem sjednaných a vysoce spolehlivých ujednání o financování, a to i za krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana přihlédne k měnám, ve kterých jsou denominovány její závazky, a zohlední potenciální dopady krizových podmínek na její schopnost přístupu na devizové trhy tak, aby byl v souladu s cykly vypořádání obchodů s cennými papíry v cizí měně a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry.
3. Přislíbené úvěrové linky oproti zajištění poskytnutému členy clearingového systému se nesmí jako likvidní zdroje započítat dvakrát. Ústřední protistrana přijme opatření pro monitorování a řízení koncentrace expozic vůči riziku likvidity vzhledem k jednotlivým poskytovatelům likvidity.
4. Ústřední protistrana důkladně prověřuje, zda její poskytovatelé likvidity mají dostatečnou kapacitu ke splnění ujednání o likviditě.
5. Ústřední protistrana pravidelně testuje své postupy, aby měla přístup k předem sjednaným ujednáním o financování. To může zahrnovat čerpání testovacích částek komerčních úvěrových linek, aby se ověřila rychlost přístupu ke zdrojům a spolehlivost postupů.
6. Ústřední protistrana má ve svém plánu likvidity podrobné postupy pro využití svých likvidních finanční zdrojů k tomu, aby během deficitu hotovosti dostála svým platebním závazkům. Likviditní postupy musí jasně uvádět, kdy by měly být určité zdroje použity. Postupy musí také popisovat způsob přístupu k hotovostním vkladům nebo k investicím hotovostních vkladů do příštího dne, jak uskutečňovat tržní obchody během téhož dne nebo jak využít předem sjednané linky likvidity. Tyto postupy musí být pravidelně testovány. Ústřední protistrana rovněž vytvoří odpovídající plán pro obnovu ujednání o financování před jejich vypršením.
Článek 34
Riziko koncentrace
1. Ústřední protistrana pozorně monitoruje a kontroluje koncentraci svých expozic vůči riziku likvidity, včetně svých expozic vůči subjektům uvedeným v čl. 32 odst. 4 a subjektům téže skupiny.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany zahrnuje použití limitů expozic a koncentrace.
3. Ústřední protistrana stanoví procesy a postupy pro případ porušení limitů koncentrace.
KAPITOLA IX
POSTUPNÁ OCHRANA PROTI SELHÁNÍ
(Článek 45 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 35
Výpočet výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana udržuje, a ve své rozvaze samostatně uvádí, výši vlastních zdrojů vyhrazených pro účely stanovené v čl. 45 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012.
2. Ústřední protistrana vypočítá minimální výši uvedenou v odstavci 1 vynásobením minimálního kapitálu, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jenž drží podle článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012 a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 152/2013 (8), 25 %.
Ústřední protistrana tuto minimální výši reviduje jednou ročně.
3. Pokud ústřední protistrana zřídila více než jeden fond pro riziko selhání pro různé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, celkové vyhrazené vlastní zdroje vypočítané podle odstavce 1 musí být alokovány pro každý fond pro riziko selhání v poměru k velikosti každého fondu pro riziko selhání, musí být samostatně uvedeny v její rozvaze a použity pro selhání, k nimž dochází v různých tržních segmentech, ke kterým se fondy pro riziko selhání vztahují.
4. Ke splnění požadavku podle odstavce 1 se nesmí použít žádné jiné zdroje než kapitál, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jak je uvedeno v článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012.
Článek 36
Udržování výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana bezodkladně informuje příslušný orgán, jestliže se výše držených vyhrazených vlastních zdrojů sníží pod částku požadovanou v článku 35, spolu s důvody pro porušení a podrobným písemným popisem opatření s cílem tuto částku obnovit a časovým harmonogramem pro tato opatření.
2. Pokud dojde k následnému selhání jednoho nebo více členů clearingového systému dříve, než ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje, použije se pro účely článku 45 nařízení (EU) č. 648/2012 pouze zbytková výše alokovaných vyhrazených vlastních zdrojů.
3. Ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje nejpozději do jednoho měsíce od oznámení podle odstavce 1.
KAPITOLA X
ZAJIŠTĚNÍ
(Článek 46 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 37
Obecné požadavky
Ústřední protistrana stanoví a provádí transparentní a předvídatelné strategie a postupy pro hodnocení a průběžné monitorování likvidity aktiv přijatých jako zajištění a případně přijme nápravná opatření.
Ústřední protistrana reviduje svou strategii a postupy pro způsobilá aktiva nejméně jednou ročně. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
Článek 38
Hotovostní zajištění
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se za vysoce likvidní zajištění ve formě hotovosti považuje:
a)
měna, u které může ústřední protistrana příslušným orgánům prokázat, že je schopna adekvátně řídit rizika;
b)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů, v rámci zajištění požadovaného k pokrytí expozic ústřední protistrany v této měně.
Článek 39
Finanční nástroje
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se finanční nástroje, bankovní záruky a zlato, které splňují podmínky stanovené v příloze I, považují za vysoce likvidní zajištění.
Článek 40
Oceňování zajištění
1. Pro účely oceňování vysoce likvidního zajištění, jak je definováno v článku 37, ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy ke sledování úvěrové kvality, tržní likvidity a cenové volatility každého aktiva přijatého jako zajištění v téměř reálném čase. Ústřední protistrana pravidelně nejméně jednou ročně monitoruje adekvátnost svých strategií a postupů oceňování. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k podstatné změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
2. Ústřední protistrana své zajištění ocení podle tržní hodnoty v téměř reálném čase, a pokud to není možné, musí být ústřední protistrana schopna příslušným orgánům prokázat, že je schopna řídit rizika.
Článek 41
Snížení hodnoty
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy, aby určila obezřetné snížení hodnoty, které se použije na hodnotu zajištění.
2. Snížení hodnoty zohlední, že za krizových tržních podmínek může být nutné zajištění likvidovat, a bere v úvahu dobu potřebnou k jeho likvidaci. Ústřední protistrana příslušnému orgánu prokáže, že se snížení hodnoty vypočítává konzervativně, aby se co nejvíce zamezilo procyklickým účinkům. Pro každé aktivum zajištění se snížení hodnoty stanoví s ohledem na relevantní kritéria, včetně:
a)
druhu aktiva a míry úvěrového rizika spojeného s finančním nástrojem na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
b)
splatnosti aktiva,
c)
historické a hypotetické budoucí cenové volatility aktiva za krizových tržních podmínek;
d)
likvidity trhu s podkladovým nástrojem, včetně rozpětí mezi nabídkou a poptávkou;
e)
měnového rizika, pokud existuje;
f)
rizika pozitivní korelace.
3. Ústřední protistrana pravidelně monitoruje adekvátnost snížení hodnoty. Ústřední protistrana reviduje strategie a postupy snížení hodnoty nejméně jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku, ale měla by pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám snížení hodnoty, které by mohly vést k procykličnosti. Strategie a postupy snížení hodnoty se validují nezávisle nejméně jednou ročně.
Článek 42
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy s cílem zajistit, aby zajištění zůstalo v dostatečné míře diverzifikováno, aby jeho likvidace byla možná ve vymezeném období držení bez výrazného tržního dopadu. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou překročeny limity koncentrace stanovené v odstavci 2.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace pro:
a)
jednotlivé emitenty;
b)
typ emitenta;
c)
druh aktiva;
d)
každého člena clearingového systému;
e)
všechny členy clearingového systému.
3. Limity koncentrace se stanoví konzervativně s přihlédnutím ke všem relevantním kritériím, včetně:
a)
finančních nástrojů vydaných emitenty stejného typu z hlediska hospodářských odvětví, činnosti, zeměpisné oblasti;
b)
výše úvěrového rizika finančního nástroje nebo emitenta na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
likvidity a cenové volatility finančních nástrojů.
4. Ústřední protistrana zajistí, aby jediná úvěrová instituce nebo rovnocenná finanční instituce z třetí země nebo subjekt, který je součástí téže skupiny jako úvěrová instituce, nebo finanční instituce z třetí země ručila maximálně za 10 % jejího zajištění. Pokud je zajištění, které ústřední protistrana obdržela v podobě záruk komerčních bank, vyšší než 50 % celkového zajištění, může být tento limit stanoven až na 25 %.
5. Při výpočtu limitů stanovených v odstavci 2 zahrnuje ústřední protistrana celkovou expozici ústřední protistrany vůči emitentu, včetně výše kumulovaných úvěrových linek, depozitních certifikátů, termínovaných vkladů, spořících účtů, depozitních účtů, běžných účtů, nástrojů peněžního trhu a reverzního repa, které ústřední protistrana využívá. Tyto limity se nevztahují na zajištění v držení ústřední protistrany, které přesahuje minimální požadavky na marže, fond pro riziko selhání nebo jiné finanční zdroje.
6. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům agreguje ústřední protistrana svou expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným emitentem nebo subjektem skupiny, výslovně zaručeným emitentem nebo subjektem skupiny a vůči finančním nástrojům vydaným podniky, jejichž výhradním účelem je vlastnit výrobní prostředky, které jsou zásadní pro podnikání emitenta, a považuje ji za jediné riziko.
7. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
8. Ústřední protistrana informuje o použitelných limitech koncentrace a veškerých změnách těchto limitů příslušný orgán a členy clearingového systému.
9. Pokud ústřední protistrana podstatně poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
KAPITOLA XI
INVESTIČNÍ POLITIKA
(Článek 47 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 43
Vysoce likvidní finanční nástroje
1. Pro účely čl. 47 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 lze dluhové nástroje považovat za vysoce likvidní, s minimálním úvěrovým a tržním rizikem, pokud se jedná o dluhové nástroje, které splňují každou z podmínek stanovených v příloze II.
Článek 44
Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů
1. Pokud nemůže ústřední protistrana uložit finanční nástroje uvedené v článku 45 nebo ty, které jí byly složeny jako marže, příspěvky do fondu pro riziko selhání nebo příspěvky na jiné finanční zdroje, a to převedením vlastnického práva i práva ze zajištění, u provozovatele systému vypořádání cenných papírů, který zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů, potom se takové finanční nástroje uloží u některé z těchto institucí:
a)
u centrální banky, která zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba;
b)
u povolené úvěrové instituce podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES (9), která zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
u finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a jež zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů, umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to bude třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud jsou finanční nástroje uloženy podle odst. 1 písm. b) nebo c), musí být drženy v rámci ujednání, která předcházejí veškerým ztrátám ústřední protistrany z důvodu selhání nebo platební neschopnosti povolené finanční instituce.
3. Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů složených jako marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání nebo příspěvků na jiné finanční zdroje povolí ústřední protistraně tyto finanční nástroje opětovně využít, pouze pokud jsou splněny podmínky v čl. 39 odst. 8 nařízení (EU) č. 648/2012 a pokud je cílem opětovného použití provedení plateb, řízení selhání člena clearingového systému nebo provedení interoperabilní dohody.
Článek 45
Vysoce bezpečná ujednání pro udržování hotovosti
1. Pro účely čl. 47 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012 v případě, že je hotovost uložena jinde než u centrální banky, musí takový vklad splňovat každou z těchto podmínek:
a)
vklad je veden v jedné z těchto měn:
i)
měna, o jejíchž rizicích je ústřední protistrana schopna se značnou důvěrou doložit, že je schopna je řídit,
ii)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů v rámci zajištění přijatého v této měně;
b)
vklad se uloží u jednoho z těchto subjektů:
i)
povolené úvěrové instituce podle směrnice 2006/48/ES, o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi,
ii)
finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud je hotovost držena do příštího dne v souladu s odstavcem 1, potom ne méně než 95 % takové hotovosti, vypočtených za průměrné období jednoho kalendářního měsíce, se uloží prostřednictvím ujednání, která zabezpečí zajištění hotovosti vysoce likvidními finančními nástroji, které splňují požadavky článku 45, s výjimkou požadavku odst. 1 písm. c) uvedeného článku.
Článek 45
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana vytvoří a provádí strategie a postupy, jež zajistí, že finanční nástroje, do kterých jsou její finanční zdroje investovány, zůstanou dostatečně diverzifikované.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace a monitoruje koncentraci svých finančních zdrojů, pokud jde o:
a)
jednotlivé finanční nástroje;
b)
druhy finančních nástrojů;
c)
jednotlivé emitenty;
d)
typy emitentů;
e)
protistrany, se kterými jsou uzavřena ujednání podle čl. 44 odst. 1 písm. b) a c) nebo čl. 45 odst. 2.
3. Při zvažování typů emitentů zohlední ústřední protistrana tyto skutečnosti:
a)
geografické rozložení;
b)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy, které subjekt může s ústřední protistranou mít;
c)
výši úvěrového rizika;
d)
expozice, které ústřední protistraně vůči emitentu vznikají v souvislosti s produkty, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
4. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou limity koncentrace překročeny.
5. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům nebo uschovatelům agreguje ústřední protistrana expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným nebo výslovně zaručeným emitentem a veškeré finanční zdroje uložené u uschovatele a považuje ji za jediné riziko.
6. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Kromě toho ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
7. Pokud ústřední protistrana poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
Článek 46
Nehotovostní zajištění
V případě, že je zajištění přijato v podobě finančních nástrojů v souladu s ustanoveními kapitoly X, použijí se pouze články 44 a 45.
KAPITOLA XII
PŘEZKUM MODELŮ, ZÁTĚŽOVÉ TESTOVÁNÍ A ZPĚTNÉ TESTOVÁNÍ
(Článek 49 nařízení (EU) č. 648/2012)
ODDÍL 1
Modely a programy
Článek 47
Validace modelu
1. Ústřední protistrana provede komplexní validaci svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity používaných ke kvantifikaci, agregaci a řízení svých rizik. Jakékoli zásadní revize nebo změny modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validací kvalifikovanou a nezávislou osobou.
2. Postup validace ústřední protistrany je zdokumentován a přinejmenším uvádí strategie použité k testování metodik týkajících se marží ústřední protistrany, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů, a rámce pro výpočet likvidních finančních zdrojů. Jakékoli zásadní revize nebo úpravy těchto strategií podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci kvalifikovanou a nezávislou osobou.
3. Komplexní validace zahrnuje přinejmenším:
a)
hodnocení koncepční spolehlivosti modelů a rámce, včetně podpůrných důkazů vzniklých v průběhu vypracování;
b)
přezkum probíhajících postupů monitorování, včetně ověření postupů a referenčních hodnot;
c)
přezkum parametrů a předpokladů použitých při vypracování modelů, jejich metodik a rámce;
d)
přezkum adekvátnosti a vhodnosti modelů, jejich metodik a rámce přijatých s ohledem na druhy smluv, na které se vztahují;
e)
přezkum přiměřenosti scénářů zátěžového testování v souladu s kapitolou VII a článkem 52;
f)
analýzu výsledků testování.
4. Ústřední protistrana stanoví kritéria, na jejichž základě vyhodnocuje, zda její modely, metodiky a rámec pro řízení rizika likvidity mohou být úspěšně validovány. Tato kritéria zahrnují úspěšné výsledky testování.
5. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, ústřední protistrana taková cenová omezení řeší a přinejmenším přijme konzervativní předpoklady na základě pozorovaných korelovaných nebo souvisejících trhů a aktuálního chování trhu.
6. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, systémy a modely oceňování použité za tímto účelem podléhají odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci a testování. Ústřední protistrana zadá validaci svých modelů oceňování na základě řady tržních scénářů kvalifikované a nezávislé osobě, aby bylo zajištěno, že její modely přesně produkují odpovídající ceny, a v případě potřeby upraví svůj výpočet počátečních marží, aby odrážel jakékoli riziko zjištěné modelem.
7. Ústřední protistrana pravidelně provádí hodnocení teoretických i empirických vlastností svého modelu marží pro všechny finanční nástroje, jejichž clearing provádí.
Článek 48
Programy testování
1. Ústřední protistrana má zavedeny strategie a postupy, které upřesňují programy zátěžového a zpětného testování, které používá k hodnocení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti modelů a jejich metodik používaných k výpočtu svých mechanismů kontroly rizik, včetně marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů za nejrůznějších tržních podmínek.
2. Strategie a postupy ústřední protistrany uvádějí rovněž podrobnosti o programu zátěžového testování, který ústřední protistrana používá k posouzení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti rámce pro řízení rizika likvidity.
3. Tyto strategie a postupy zahrnují přinejmenším metodiky pro zahrnutí výběru a vypracování vhodného testování, včetně portfolia a výběru údajů o trhu, periodicity testování, zvláštních charakteristik rizika spojených s finančními nástroji, u nichž je prováděn clearing, analýzu výsledků testování a výjimky a příslušná potřebná nápravná opatření.
4. Ústřední protistrana do všech testů zahrne veškeré pozice klienta.
ODDÍL 2
Zpětné testování
Článek 49
Postup zpětného testování
1. Ústřední protistrana posoudí své krytí maržemi prostřednictvím následného porovnání zjištěných a očekávaných výsledků získaných použitím modelů marží. Taková analýza zpětného testování se provádí každý den s cílem vyhodnotit, zda existují nějaké testovací výjimky z krytí maržemi. Pokrytí se posuzuje s ohledem na stávající pozice finančních nástrojů a členů clearingového systému a bere v úvahu potenciální dopady vyplývající ze zajištění portfolia a případně související s interoperabilní ústřední protistranou.
2. Ústřední protistrana v rámci svého programu zpětného testování zváží příslušné historické časové horizonty s cílem zajistit, aby použitý rozsah pozorování byl dostatečný ke zmírnění jakéhokoli nepříznivého dopadu na statistickou významnost.
3. Ústřední protistrana ve svém programu zpětného testování zohlední přinejmenším jasné statistické testování a kritéria výkonnosti, které ústřední protistrana určí pro posouzení výsledků zpětného testování.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zpětného testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
5. Výsledky a analýza zpětného testování jsou k dispozici všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza zpětného testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zpětného testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
6. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zpětného testování.
ODDÍL 3
Testování a analýza citlivosti
Článek 50
Postup testování a analýzy citlivosti
1. Ústřední protistrana provádí testování a analýzu citlivosti, aby posoudila pokrytí svých modelů marží za různých tržních podmínek, s využitím historických údajů z období realizovaných krizových tržních podmínek a hypotetických údajů za období nerealizovaných krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana použije celou řadu parametrů a předpokladů, aby zachytila různé historické a hypotetické podmínky, včetně nejvolatilnějších období, ke kterým došlo na trzích, jež obsluhuje, a extrémních změn korelací mezi cenami smluv, u nichž ústřední protistrana provádí clearing, aby porozuměla, jak by výše krytí maržemi mohla být ovlivněna vysoce krizovými tržními podmínkami a změnami důležitých parametrů modelu.
3. Analýza citlivosti se provádí pro řadu skutečných a reprezentativních portfolií členů clearingového systému. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům významného rizika a korelacím, kterým je ústřední protistrana vystavena. Toto testování a analýza citlivosti jsou navrženy tak, aby byly testovány klíčové parametry a předpoklady modelu počáteční marže v řadě intervalů spolehlivosti s cílem určit citlivost systému na chyby při kalibraci těchto parametrů a předpokladů. Patřičnou pozornost je třeba věnovat časové struktuře rizikových faktorů a předpokládané korelaci mezi rizikovými faktory.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému.
5. Ústřední protistrana vezme případně v úvahu parametry odrážející souběžné selhání členů clearingového systému, kteří vydávají finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je třeba rovněž zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích testování a analýze citlivosti v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
7. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy testování citlivosti.
ODDÍL 4
Zátěžové testování
Článek 51
Postup zátěžového testování
1. Při zátěžovém testování ústřední protistrany se použijí zátěžové parametry, předpoklady a scénáře pro modely používané k odhadu expozic, aby se zajistilo, že její finanční zdroje jsou za mimořádných, ale možných tržních podmínek dostatečné k pokrytí těchto expozic.
2. V rámci programu zátěžového testování ústřední protistrany se požaduje, aby ústřední protistrana pravidelně prováděla řadu zátěžových testů a zohlednila produktový mix ústřední protistrany a všechny prvky svých modelů a jejich metodik a svůj rámec pro řízení rizika likvidity.
3. Program zátěžového testování ústřední protistrany stanoví, že zátěžové testy se provádí s využitím definovaných scénářů zátěžového testování, které se týkají jak realizovaných, tak hypotetických mimořádných, ale možných tržních podmínek podle kapitoly VII. Realizované podmínky, které se mají použít, se případně přezkoumají a upraví. Ústřední protistrana rovněž zváží jiné formy vhodných scénářů zátěžového testování, včetně mimo jiné technického nebo finančního selhání svých zúčtovacích bank, nostro zprostředkovatelů, bank provádějících úschovu, poskytovatelů likvidity nebo interoperabilních ústředních protistran.
4. Ústřední protistrana musí být schopna rychle upravit své zátěžové testy tak, aby obsáhly nová nebo nově se objevující rizika.
5. Ústřední protistrana zohlední potenciální ztráty vyplývající ze selhání klienta, pokud je znám, jenž provádí clearing přes více členů clearingového systému.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zátěžového testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svých modelů, jejich metodik a svého rámce pro řízení rizika likvidity.
7. Výsledky a analýza zátěžového testování se zpřístupní všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zátěžového testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
8. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zátěžového testování.
Článek 52
Rizikové faktory zátěžového testování
1. Ústřední protistrana stanoví relevantní rizikové faktory, které jsou specifické pro smlouvy, jejichž clearing provádí, jež by mohly ovlivnit její ztráty, a má k dispozici vhodnou metodu k měření. Zátěžové testování ústřední protistrany případně zohlední přinejmenším rizikové faktory specifické pro tyto druhy finančních nástrojů:
a)
smlouvy související s úrokovými sazbami: Rizikové faktory týkající se úrokových sazeb v každé měně, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů. Modelování výnosové křivky se rozdělí do různých segmentů splatnosti s cílem zachytit změny volatility úrokových sazeb na výnosové křivce. Počet souvisejících rizikových faktorů závisí na komplexnosti smluv o úrokových sazbách, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Bazické riziko, které vyplývá z ne zcela korelovaných pohybů mezi vládními a ostatními úrokovými sazbami s pevným výnosem, se zaznamená odděleně;
b)
smlouvy související se směnnými kurzy: Rizikové faktory týkající se každé cizí měny, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů, a směnného kurzu mezi měnou, v níž jsou realizovány výzvy k doplnění zajištění a měnou, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů;
c)
smlouvy související s akciemi: Rizikové faktory týkající se volatility jednotlivých emisí akcií na všech trzích, kde ústřední protistrana provádí clearing, a volatility různých sektorů celkového akciového trhu. Propracovanost a povaha techniky modelování pro daný trh musí odpovídat expozici ústřední protistrany vůči celkovému trhu, jakož i její koncentraci při jednotlivých emisích akcií na daném trhu;
d)
komoditní smlouvy: Rizikové faktory, které zohledňují různé kategorie a podkategorie komoditních smluv a souvisejících derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, případně včetně změn výnosu z držení mezi derivátovými pozicemi a hotovostními pozicemi pro danou komoditu;
e)
smlouvy související s úvěry: Rizikové faktory, které zohledňují riziko pádu do defaultu, včetně kumulovaného rizika vyplývajícího z vícenásobných selhání, bazického rizika a volatility míry výtěžnosti.
2. Ve svém zátěžovém testování se ústřední protistrana rovněž patřičně zaměří přinejmenším na tyto skutečnosti:
a)
korelace, včetně korelací mezi identifikovanými rizikovými faktory a podobnými smlouvami, jejichž clearing ústřední protistrana provádí;
b)
faktory týkající se implicitní a historické volatility smlouvy, u níž se provádí clearing;
c)
specifické charakteristiky všech nových smluv, u nichž má ústřední protistrana provést clearing;
d)
riziko koncentrace, a to včetně vůči členovi clearingového systému a subjektům v rámci skupiny členů clearingového systému;
e)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy;
f)
relevantní rizika včetně měnového rizika;
g)
stanovené limity expozic;
h)
riziko pozitivní korelace.
Článek 53
Zátěžové testování celkových finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její kombinace marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů byla dostačující k pokrytí selhání nejméně dvou členů clearingového systému, vůči kterým má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek. Program zátěžového testování se také zaměří na případné ztráty vyplývající ze selhání subjektů téže skupiny jako dva členové clearingového systému, vůči nimž má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
2. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její marže a fond pro riziko selhání byly dostačující přinejmenším k pokrytí selhání člena clearingového systému, vůči kterému má největší expozice, nebo druhého a třetího největšího člena clearingového systému, jestliže je podle článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012 součet jejich expozic větší.
3. Ústřední protistrana provede pečlivou analýzu případných ztrát, které by mohla utrpět, a vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému, včetně rizika, že likvidace takových pozic by mohla mít dopad na trh a na výši pokrytí maržemi ústřední protistrany.
4. Ústřední protistrana musí ve svých zátěžových testech případně vzít v úvahu dopady selhání člena clearingového systému, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je rovněž třeba zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
5. Zátěžové testy ústřední protistrany zohlední likvidační období podle článku 26.
Článek 54
Zátěžové testování likvidních finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, že její likvidní finanční zdroje jsou dostatečné v souladu s požadavky stanovenými v kapitole VIII.
2. Ústřední protistrana má jasná a transparentní pravidla a postupy pro řešení nedostatku likvidních finančních zdrojů zdůrazněného v jejích zátěžových testech, aby zajistila vypořádání platebních povinností.
Ústřední protistrana má rovněž jasné postupy pro využívání výsledků a analýzy svých zátěžových testů, aby vyhodnotila a přizpůsobila adekvátnost svého rámce pro řízení rizik likvidity a poskytovatele likvidity.
3. Scénáře zátěžových testů používané pro zátěžové testování likvidních finančních zdrojů zohlední strukturu a provoz ústřední protistrany a obsáhnou všechny subjekty, které by pro ni mohly představovat významné riziko likvidity. Tyto zátěžové testy rovněž vezmou v úvahu všechny silné vazby nebo podobné expozice mezi členy jejího clearingového systému, včetně jiných subjektů, které jsou součástí téže skupiny, a posoudí pravděpodobnost vícenásobných selhání a šíření nákazy mezi členy jejího clearingového systému, kterou mohou tato selhání způsobit.
ODDÍL 5
Pokrytí a využití výsledků testování
Článek 55
Udržování dostatečného pokrytí
1. Ústřední protistrana vytvoří a udržuje postupy pro zachycení změn tržních podmínek, včetně nárůstu volatility či snížení likvidity finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, s cílem rychle přizpůsobit výpočet svých maržových požadavků, aby odpovídajícím způsobem zohlednily nové podmínky na trhu.
2. Ústřední protistrana provádí testování svého snížení hodnoty, aby zabezpečila, že zajištění lze proměnit na likvidní prostředky ve výši alespoň jeho snížené hodnoty za zjištěných, mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Pokud ústřední protistrana vybírá marže ve vztahu k portfoliu a nikoli k produktům, musí průběžně přezkoumávat a testovat kompenzace mezi produkty. Ústřední protistrana založí tyto kompenzace na obezřetné a ekonomicky smysluplné metodice, která odráží míru cenové závislosti mezi produkty. Ústřední protistrana zejména testuje, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových podmínek na trhu.
Článek 56
Přezkum modelů s použitím výsledků testování
1. Ústřední protistrana má jasné postupy pro určení výše dodatečných marží, které možná bude muset vybrat, a to i vnitrodenně, a pro opětovné nastavení svého modelu marží, pokud zpětné testování naznačuje, že se model nechoval tak, jak se očekávalo, s tím výsledkem, že nestanoví příslušnou výši počáteční marže nezbytnou pro dosažení zamýšlené úrovně spolehlivosti. Pokud ústřední protistrana zjistila, že je nutné účtovat dodatečnou marži, učiní tak v rámci účtování příštích marží.
2. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zpětné testy. V závislosti na zdroji výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna modelu marží nebo modelů, které tvoří jeho vstupy, a zda je nutné nové nastavení stávajících parametrů.
3. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zátěžové testy. Podle zdrojů výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna jejích modelů, jejich metodik nebo rámce pro řízení rizika likvidity nebo zda je nutné opětovné nastavení stávajících parametrů a předpokladů.
4. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatečné pokrytí marže, fondu pro riziko selhání nebo jiných finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší celkové pokrytí svých finančních zdrojů na přijatelnou úroveň při dalším účtování marží. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatek likvidních finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší své likvidní finanční zdroje na přijatelnou úroveň, jak nejdříve je to možné.
5. Ústřední protistrana při přezkumu svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity sleduje frekvenci opětovného výskytu výjimek z testování, aby řádně a bez zbytečného odkladu identifikovala a vyřešila problémy.
ODDÍL 6
Reverzní zátěžové testování
Článek 57
Reverzní zátěžové testování
1. Ústřední protistrana provede reverzní zátěžové testy, které jsou navrženy tak, aby zjistily, za jakých tržních podmínek může kombinace jejích marží, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů vést k nedostatečnému pokrytí úvěrových expozic, a kdy mohou být její likvidní finanční zdroje nedostatečné. Při provádění těchto testů modeluje ústřední protistrana mimořádné tržní podmínky, které přesahují rámec toho, co je považováno za možné tržní podmínky, aby pomohla určit omezení svých modelů, svého rámce pro řízení rizika likvidity, svých finančních zdrojů a svých likvidních finančních zdrojů.
2. Ústřední protistrana vypracuje reverzní zátěžové testy přizpůsobené specifickým rizikům trhů a smlouvám, pro které poskytuje clearingové služby.
3. Ústřední protistrana použije podmínky vymezené v odstavci 1 a výsledky a analýzu svého reverzního zátěžového testování, aby usnadnila identifikaci mimořádných, ale možných scénářů v souladu s kapitolou VII.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o svých výsledcích a své analýze reverzního zátěžového testování v podobě, která neporušuje důvěrnost, aby výbor pro rizika mohl ve svém přezkumu vydat doporučení.
ODDÍL 7
Postupy pro případ selhání
Článek 58
Testování postupů pro případ selhání
1. Ústřední protistrana testuje a reviduje své postupy pro případ selhání s cílem zajistit, aby byly účelné i účinné. Ústřední protistrana provádí jako součást testování svých postupů v případě selhání simulační cvičení.
2. Ústřední protistrana po testování svých postupů pro případ selhání identifikuje veškeré nejistoty a vhodně své postupy přizpůsobí, aby tyto nejistoty zmírnila.
3. Ústřední protistrana realizací simulačních cvičení ověří, zda všichni členové clearingového systému a případně klienti a jiné relevantní osoby, včetně interoperabilních ústředních protistran a případných poskytovatelů souvisejících služeb, jsou řádně informováni a jsou si vědomi postupů obsažených ve scénáři pro případ selhání.
ODDÍL 8
Četnost validace a testování
Článek 59
Četnost
1. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svých modelů a jejich metodik nejméně jednou ročně.
2. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svého rámce pro řízení rizika likvidity nejméně jednou ročně.
3. Ústřední protistrana provádí plnou validaci svých modelů pro oceňování nejméně jednou ročně.
4. Ústřední protistrana přezkoumá vhodnost postupů specifikovaných v článku 51 nejméně jednou ročně.
5. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje výkonnost svého modelu a pokrytí finančními zdroji v případě selhání zpětným testováním pokrytí maržemi nejméně jednou denně a prováděním zátěžových testů za použití standardních a předem stanovených parametrů a předpokladů nejméně jednou denně.
6. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje svůj rámec pro řízení rizika likvidity prováděním zátěžových testů svých likvidních finančních zdrojů nejméně jednou denně.
7. Ústřední protistrana provádí podrobnou důkladnou analýzu výsledků testování nejméně jednou měsíčně, aby zajistila, že scénáře zátěžových testů, modely a rámec pro řízení rizika likvidity, základní parametry a předpoklady jsou správné. Tato analýza se provádí častěji za krizových tržních podmínek, a to včetně situace, kdy finanční nástroje, u nichž je prováděn clearing, nebo trhy, kde se poskytují služby, obecně vykazují vysokou volatilitu, stávají se méně likvidními nebo, pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených jejími členy clearingového systému výrazně zvýší nebo pokud se očekává, že ústřední protistrana bude čelit krizovým tržním podmínkám.
8. Analýza citlivosti se provádí nejméně jednou měsíčně, přičemž se použijí výsledky testů citlivosti. Tato analýza by měla být prováděna častěji, pokud jsou trhy nezvykle volatilní nebo méně likvidní nebo pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených členy clearingového systému výrazně zvýší.
9. Ústřední protistrana testuje nejméně jednou ročně kompenzace mezi finančními nástroji a způsob, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových tržních podmínek.
10. Snížení hodnoty ústřední protistrany se testuje nejméně jednou měsíčně.
11. Ústřední protistrana provádí reverzní zátěžové testy nejméně jednou za čtvrt roku.
12. Ústřední protistrana své postupy pro případ selhání testuje a reviduje minimálně čtvrtletně a nejméně jednou ročně provádí simulační cvičení v souladu s článkem 61. Ústřední protistrana rovněž provádí simulační cvičení poté, co došlo k jakékoli zásadní změně jejích postupů pro případ selhání.
ODDÍL 9
Časové horizonty použité pro provádění testů
Článek 60
Časové horizonty
1. Časové horizonty použité pro zátěžové testy jsou vymezeny v souladu s kapitolou VII a zahrnují budoucí mimořádné, ale možné tržní podmínky.
2. Historické časové horizonty použité pro zpětné testy zahrnují údaje minimálně z posledního roku nebo dobu, po kterou provádí ústřední protistrana clearing relevantních finančních nástrojů, pokud je to méně než jeden rok.
ODDÍL 10
Zveřejňování informací
Článek 61
Informace, které mají být zveřejněny
1. Ústřední protistrana zveřejní všeobecné zásady, které jsou základem pro její modely a jejich metodiky, povahu prováděných testů s obecným souhrnem výsledků testů a všechna přijatá nápravná opatření.
2. Ústřední protistrana zveřejní klíčové aspekty svých postupů pro případ selhání, včetně:
a)
okolností, za nichž mohou být opatření přijata;
b)
toho, kdo může tato opatření učinit;
c)
rozsahu opatření, která mohou být přijata, včetně zacházení jak s vlastními pozicemi, tak s pozicemi klientů, finančními prostředky a aktivy;
d)
mechanismů pro řešení závazků ústřední protistrany vůči členům clearingového systému, kteří neselhali;
e)
mechanismů, jejichž cílem je pomoci řešit závazky člena clearingového systému, který selhal, vůči jeho klientům.
Článek 62
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Příloha I oddíl 2 písm. h) se použije po uplynutí tří let od data vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud jde o obchody týkající se derivátů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. b) a d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1227/2011 (10).
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 153/2013
av den 19 december 2012
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 med avseende på tekniska tillsynsstandarder för krav på centrala motparter
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (2), särskilt artiklarna 25.8, 26.9, 29.4, 34.3, 41.5, 42.5, 44.2, 45.5, 46.3, 47.8 och 49.4, och
av följande skäl:
(1)
Det finns starka kopplingar mellan bestämmelserna i denna förordning eftersom de handlar om organisationskrav, däribland registerhållning och kontinuerlig verksamhet samt tillsynskrav som rör bl.a. marginalsäkerheter, obeståndsfonder, likviditetsriskkontroller, vattenfallsprincipen vid obestånd, säkerheter, investeringspolitik, granskning av modeller, stresstester och utfallstester. För att se till att dessa bestämmelser, som bör träda i kraft samtidigt, överensstämmer sinsemellan och göra det lättare för dem som åläggs olika skyldigheter att få överblick över och hitta dem på ett och samma ställe är det önskvärt att alla tekniska tillsynsstandarder som krävs enligt avdelning III och avdelning IV i förordning (EU) nr 648/2012 samlas i en enda förordning.
(2)
Med tanke på att finansmarknaderna är globala, bör förordningen beakta de principer för finansmarknadsinfrastrukturer som fungerar som internationellt riktmärke för tillsynskraven på centrala motparter. Dessa principer har utfärdats av CPSS (Committee on Payment and Settlement Systems) och IOSCO (International Organization of Securities Commissions).
(3)
För att centrala motparter ska vara säkra och solida under alla marknadsförhållanden är det viktigt att de antar noggranna riskhanteringsförfaranden som omfattar alla risker som de är exponerade mot eller kan exponeras mot. De riskhanteringsstandarder som faktiskt tillämpas av centrala motparter bör, om det anses vara lämpligt, vara strängare än de som föreskrivs i denna förordning.
(4)
Ett antal termer bör definieras, för att klart avgränsa ett antal begrepp från förordning (EU) nr 648/2012, samt för att specificera de tekniska termer som behövs för att utveckla denna tekniska standard.
(5)
Det är viktigt att se till att godkända centrala motparter i tredjeländer inte kan orsaka störningar på väl fungerande unionsmarknader. Det är därför viktigt att se till att godkända centrala motparter inte kan sänka sina riskhanteringskrav under unionens normer, vilket kunde leda till regelarbitrage. Den information som ska lämnas till Esma för godkännande av en central motpart i tredjeland bör göra det möjligt för Esma att avgöra om den centrala motparten uppfyller tillsynskraven i det berörda tredjelandet. Kommissionens fastställande av likvärdighet bör dessutom garantera att lagar och andra författningar i tredjelandet är likvärdiga med varje bestämmelse i avdelning IV i förordning (EU) nr 648/2012 och i denna förordning.
(6)
För att säkra ett tillräckligt investerarskydd kan Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (nedan kallad Esma) i samband med godkännandet av centrala motparter i tredjeländer kräva mer information än den som behövs för att bedöma uppfyllandet av villkoren i förordning (EU) nr 648/2012.
(7)
Det är den behöriga tredjelandsmyndigheten som är skyldig att fortlöpande bedöma om den centrala motparten från detta tredjeland uppfyller dess tillsynskrav. Syftet med den information som en ansökande central motpart från ett tredjeland lämnar till Esma bör inte vara att upprepa den bedömning som den behöriga tredjelandsmyndigheten redan har gjort, utan att se till att den centrala motparten verkligen är föremål för tillsyn i det tredjelandet och därmed garantera ett starkt investerarskydd.
(8)
För att Esma ska kunna göra en fullständig bedömning bör den information som lämnas av en ansökande central motpart från ett tredjeland kompletteras med den information som behövs för att bedöma effektiviteten i den behöriga tredjelandsmyndighetens löpande tillsyn, befogenhet att ingripa samt efterlevnadsåtgärder. Denna information bör lämnas inom ramen för det samarbetsarrangemang som inrättats i enlighet med förordning (EU) nr 648/2012. Samarbetsarrangemanget bör sörja för att Esma informeras i tid om tillsyns- och efterlevnadsåtgärder mot den centrala motpart som ansöker om godkännande, om eventuella förändringar av de villkor som förelåg då den berörda motparten godkändes och om eventuella relevanta uppdateringar av den information som den centrala motparten ursprungligen lämnade under godkännandeprocessen.
(9)
Kraven i förordning (EU) nr 648/2012 om interna riskrapporteringsvägar måste specificeras ytterligare, för att genomföra ett riskhanteringssystem som omfattar den interna riskhanteringsprocessens struktur, rättigheter och skyldigheter. Organisationsstyrningen bör ta hänsyn till de olika bolagsrättsordningar som finns i unionen, så att centrala motparter kan bedriva sin verksamhet i en stabil rättslig miljö.
(10)
Det bör närmare fastställas vilken roll och vilka skyldigheter funktionen för regelefterlevnad hos centrala motparter ska ha, för att se till att centrala motparter genomför lämpliga förfaranden för att följa denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012 (3).
(11)
Det är nödvändigt att klart ange styrelsens och den högsta ledningens respektive skyldigheter och att ange minimikrav för styrelsefunktionen, så att centrala motparters organisationsstruktur säkerställer att de kan tillhandahålla sina tjänster och bedriva sin verksamhet utan avbrott och på ett välordnat sätt. För att säkra ansvarighet är det också nödvändigt att fastställa klara och direkta rapporteringsvägar.
(12)
För att trygga att den centrala motparten leds på ett sunt och ansvarsfullt sätt, är det viktigt att dess ersättningspolitik inte uppmuntrar överdrivet risktagande. För att ersättningspolitiken ska få avsedd verkan, bör den på tillfredsställande sätt övervakas och ses över av styrelsen, som bör inrätta en särskild kommitté för att övervaka dess tillämpning.
(13)
Centrala motparter bör åtminstone ha en riskhanteringschef, en chef för regelefterlevnad och en teknikchef, för att trygga att de har tillräckliga personalresurser för att kunna fullgöra alla sina skyldigheter, att de kan ställas till svars för sin verksamhet, och att behöriga myndigheter har relevanta kontaktpersoner hos de centrala motparter de övervakar.
(14)
Centrala motparter bör på ett tillfredsställande sätt bedöma och övervaka om det föreligger intressekonflikter för personer som är styrelseledamöter i olika enheter inom eller utanför den centrala motpartens koncern. Styrelseledamöter bör inte vara förhindrade att sitta i olika styrelser om detta inte ger upphov till intressekonflikter.
(15)
För att ha en effektiv revisionsfunktion bör centrala motparter fastställa skyldigheter och rapporteringsvägar för sina interna revisorer, så att viktiga frågor i tid hänskjuts till den centrala motpartens styrelse och till de behöriga myndigheterna. När en internrevisionsfunktion inrättas och underhålls bör dess uppdrag, oberoende, objektivitet, verksamhetsområde, ansvar, befogenhet, ansvarighet och verksamhetsnormer klart fastställas.
(16)
För att den relevanta behöriga myndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett effektivt sätt bör den få tillgång till all information som krävs för att fastställa om en central motpart uppfyller villkoren för auktorisation. Sådana uppgifter bör den centrala motparten tillhandahålla utan dröjsmål.
(17)
Centrala motparters dokumentation bör ge en detaljerad inblick i deras kreditexponering mot clearingmedlemmar och göra det möjligt att övervaka den implicita systemrisken. Den bör även göra det möjligt för behöriga myndigheter, Esma och relevanta medlemmar i ECBS (Europeiska centralbankssystemet) att på ett tillfredsställande sätt rekonstruera clearingprocessen för att bedöma om lagstadgade krav, bland annat rapporteringskraven, har uppfyllts. Dokumentationen kan även användas för att göra det lättare för centrala motparter att uppfylla lagstadgade krav och fullgöra sina skyldigheter gentemot clearingmedlemmar, samt i tvister.
(18)
Uppgifter som centrala motparter rapporterar in till transaktionsregister bör registreras så att de behöriga myndigheter kan kontrollera att centrala motparter fullgör sin rapporteringsplikt enligt förordning (EU) nr 648/2012 och enkelt kan få tag på uppgifter som inte finns hos transaktionsregistren.
(19)
Kraven på registrering av handel bör utgå från samma begrepp som används för rapporteringsskyldigheten enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012 för att se till att centrala motparter rapporterar på lämpligt sätt.
(20)
För att säkra driftkontinuitet om det uppstår störningar bör den centrala motpartens reservplats vara tillräckligt avlägsen och geografiskt åtskild från det huvudsakliga driftstället för att inte drabbas av samma katastrof som kan slå ut det huvudsakliga driftstället. Scenarier bör skapas för att analysera hur krishändelser kan påverka kritiska tjänster, inbegripet scenarier där systemen slås ut till följd av en naturkatastrof. Analyserna bör regelbundet omprövas.
(21)
Centrala motparter är systemrelevanta finansmarknadsinfrastrukturer och bör kunna återuppta kritiska funktioner inom två timmar, medan reservsystemen helst ska kunna ta över hanteringen omedelbart efter en incident. Centrala motparter bör även med mycket hög sannolikhet kunna garantera att inga uppgifter kommer att gå förlorade.
(22)
Det är viktigt att en clearingmedlems obestånd inte orsakar stora förluster för andra marknadsaktörer. En relevant andel av de förluster som kan uppstå i samband med att positionerna stängs ska centrala motparter därför täcka med de marginalsäkerheter som clearingmedlemmen på obestånd har ställt. Det bör fastställas regler för hur stor procentandel av olika klasser av finansiella instrument som marginalsäkerheterna bör täcka. Centrala motparter bör också följa vissa principer för att på lämpligt sätt anpassa sina säkerhetsnivåer till egenskaperna hos varje finansiellt instrument eller portfölj som de clearar.
(23)
Centrala motparter bör vid hård konkurrens inte minska sina marginalsäkerheter till en nivå som äventyrar deras säkerhet. Därför bör grundberäkningarna av marginalsäkerheter uppfylla särskilda krav. Marginalsäkerheter bör ta hänsyn till alla tänkbara marknadsförhållanden, inbegripet perioder av marknadsstress.
(24)
Regler bör fastställas, så att det anges en lämplig procentsats och tidsrymd för likvideringsperioden och beräkningen av historisk volatilitet. För att se till att centrala motparter verkligen hanterar de risker de är exponerade för, är det bäst att inte närmare fastställa hur centrala motparter bör beräkna marginalsäkerhetskraven utifrån dessa parametrar. Centrala motparter bör av samma skäl inte vara förhindrade att använda olika tillförlitliga metoder för att fastställa portföljmarginalsäkerheter. De bör få använda metoder som är baserade på korrelationer mellan prisrisken för det finansiella instrument - eller uppsättning av finansiella instrument - som de clearar, samt andra lämpliga metoder som är baserade på motsvarande statistiska beroendeparametrar.
(25)
För att fastställa hur länge en central motpart är exponerad mot marknadsrisk i samband med hanteringen av en position hos en part på obestånd, bör den centrala motparten beakta relevanta egenskaper hos de finansiella instrument eller den portfölj som clearas, som likviditetsgraden, positionens storlek eller koncentration. Centrala motparter bör göra en försiktig skattning av den tid det tar att helt stänga en position hos en part på obestånd, efter det senaste uttaget av säkerheter med hänsyn till positionens storlek och koncentration.
(26)
För att undvika att orsaka eller förvärra finansiell instabilitet bör centrala motparter, i möjligaste mån, införa långsiktiga marginalsäkerhetsmetoder som begränsar risken för konjunkturförstärkande förändringar av marginalsäkerhetskraven, utan att undergräva centrala motparters motståndskraft.
(27)
Ett högre konfidensintervall är i regel befogat för OTC-derivat, eftersom de lider av en mer osäker prissättning och kortare serier av historiska data på vilka beräkningar av exponeringar kan baseras. Centrala motparter kan cleara OTC-derivat som inte har dessa kännetecken utan har samma riskegenskaper som börsnoterade derivat, och de bör kunna cleara de produkterna på ett enhetligt sätt oavsett vilken metod som används.
(28)
En lämplig definition av extrema men möjliga marknadsförhållanden är en central del av centrala motparters riskhantering. För att centrala motparters riskhanteringssystem ska hållas uppdaterade bör extrema men möjliga marknadsförhållanden inte betraktas som något statiskt, utan som något som förändras över tid och som kan variera mellan olika marknader. Ett marknadsscenario som är extremt men möjligt för en central motpart kan samtidigt vara av begränsad betydelse för en annan. Centrala motparter bör införa stabila interna system för att kartlägga de marknader som de är exponerade för och med hjälp av en gemensam uppsättning minimikrav fastställa extrema men möjliga förhållanden på varje identifierad marknad. De bör även göra en objektiv bedömning av risken att det uppstår påfrestningar på flera marknader samtidigt.
(29)
För att säkra en lämplig och stabil organisationsstyrning bör de system som centrala motparter använder för att upptäcka extrema men möjliga marknadsförhållanden diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen. Systemen bör ses över minst en gång om året och resultaten diskuteras i riskkommittén för att därefter delges styrelsen. Översynen bör garantera att förändringar av storleken och koncentrationen i centrala motparters exponeringar, samt utvecklingen på de marknader där de är verksamma, beaktas i definitionen av extrema men möjliga marknadsförhållanden. Översynen bör emellertid inte vara ett substitut för den centrala motpartens löpande bedömning av obeståndsfondens tillräcklighet mot bakgrund av marknadsutvecklingen.
(30)
För att se till att de har en effektiv hantering av sin likviditetsrisk bör centrala motparter förpliktigas att införa ett system för hantering av likviditetsrisk. Systemet bör utgå från vilken typ av skyldigheter den centrala motparten har och omfatta dess verktyg för att bedöma sin likviditetsrisk, fastställa vilka likviditetspåfrestningar som kan uppstå och trygga tillräckliga likvida medel.
(31)
När centrala motparter bedömer om de har tillräckliga likvida medel, bör de vara skyldiga att bedöma medlens storlek och likviditet, samt den möjliga koncentrationsrisken hos dessa tillgångar. Det är viktigt att centrala motparter kan identifiera alla viktiga typer av likviditetsriskkoncentrationer hos sina tillgångar, så att deras likvida medel är omedelbart tillgängliga vid behov. Centrala motparter bör även beakta andra risker som beror på multipla kopplingar, inbördes beroenden och koncentrationer.
(32)
Eftersom likvida medel måste vara snabbt tillgängliga för dagshandel - eller till och med intradagshandel - kan en central motpart använda kontanta medel hos den utgivande centralbanken, kontanta medel hos kreditvärdiga affärsbanker, bindande kreditlöften, repor, lätt omsättbara säkerheter som hålls i depå, samt investeringar som är snabbt tillgängliga och kan omsättas i kontanta medel enligt en på förhand fastställd och mycket säker finansieringsöverenskommelse, även i ansträngda marknadslägen. Sådana kontanta medel och säkerheter bör bara ingå i de på förhand avtalade likvida medlen under vissa förhållanden.
(33)
För att ge centrala motparter nödvändiga incitament att vara försiktiga när de fastställer sina behov och att se till att beloppet hålls på en adekvat nivå, men samtidigt förebygga regelarbitrage, är det viktigt att fastställa en gemensam metod för beräkning och hållande av de särskilda egna medel som centrala motparter ska använda vid tillämpning av vattenfallsprincipen. Det är viktigt att medel som ska täcka obeståndsförluster hålls åtskilda och har en annan funktion än den centrala motpartens grundläggande kapitalkrav, som täcker andra risker som den centrala motparten kan vara exponerad mot.
(34)
För att trygga likvärdiga konkurrensvillkor mellan centrala motparter måste dessa använda en enhetlig metod för att beräkna de egna medel som ska användas vid tillämpning av vattenfallsprincipen. Om det stod centrala motparter fritt att tillämpa metoder som inte är tillräckligt tydliga, skulle resultaten bli mycket olika och uppmuntra regelarbitrage. Det är därför mycket viktigt att metoden inte ger utrymme för godtycklighet från de centrala motparternas sida. Det skulle därför vara lämpligt att ha en enkel procentsats (baserad på ett tydligt mått) och en tydlig metod som säkerställer att centrala motparter på ett enhetligt sätt beräknar andelen egna medel som ska användas vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd.
(35)
En minimiuppsättning kriterier bör fastställas för att se till att godtagbara säkerheter är mycket likvida och snabbt och med minimal prispåverkan kan omsättas i kontanta medel. Kriterierna bör gälla för den som har utfärdat säkerheten, i vilken utsträckning den kan realiseras på marknaden och om värdet är korrelerat med kreditvärdigheten hos den medlem som har ställt säkerheten, för att ta hänsyn till eventuell korrelationsrisk. Centrala motparter bör vid behov även kunna tillämpa andra kriterier för att uppnå önskvärd stabilitet.
(36)
Centrala motparter bör endast godta mycket likvida säkerheter med minimal kredit- och marknadsrisk. För att trygga att centrala motparters säkerheter alltid är mycket likvida, måste centrala motparter införa öppna och tillförlitliga riktlinjer och förfaranden för bedömning och löpande övervakning av att de tillgångar är likvida som godkänns som säkerhet. De måste också tillämpa lämpliga värderingsmetoder. I samma syfte bör centrala motparter också tillämpa koncentrationsgränser för att säkerheten ska förbli tillräckligt diversifierad och snabbt kunna likvideras utan större marknadsrisker för värdet. När de fastställer sin politik för godtagbara säkerheter och koncentrationsgränser bör de ta hänsyn till säkerheternas globala tillgänglighet med tanke på politikens potentiella makroekonomiska effekter.
(37)
För att undvika korrelationsrisk bör clearingmedlemmar i regel inte som säkerhet få använda sina egna värdepapper eller värdepapper som emitterats av en enhet i samma koncern. Centrala motparter bör emellertid få tillåta att clearingmedlemmar ställer säkerställda obligationer som säkerhet, om de är skyddade för det fall att emittenten skulle hamna på obestånd. Den underliggande säkerheten bör emellertid vara skild från emittenten på lämpligt sätt och uppfylla minimivillkoren för godtagbara säkerheter. En clearingmedlem bör inte emittera finansiella instrument främst för att de ska användas som säkerhet av en annan clearingmedlem.
(38)
Av hänsyn till den egna säkerheten bör centrala motparter bara godta affärsbanksgarantier som säkerhet efter en grundlig bedömning av garanten och av garantins rättsliga, avtalsrelaterade och operativa utformning. Centrala motparter bör undvika exponeringar utan säkerhet mot affärsbanker. Affärsbanksgarantier får därför bara godtas på stränga villkor. De villkoren uppfylls i regel på marknader som kännetecknas av en hög koncentration av affärsbanker som är villiga att bevilja icke-finansiella clearingmedlemmar krediter. I sådana fall bör därför en högre koncentrationsgräns tillåtas.
(39)
För att begränsa sin marknadsrisk bör centrala motparter vara skyldiga att värdera sina säkerheter minst en gång om dagen. De bör tillämpa försiktigt beräknade värderingsavdrag som tar hänsyn till säkerhetens potentiella värdeminskning från den senaste omvärderingen till den tidpunkt, då den i ett ansträngt marknadsläge rimligen kan realiseras. Säkerhetens nivå bör dessutom ta hänsyn till den potentiella exponeringen mot korrelationsrisk.
(40)
Tillämpningen av värderingsavdrag bör göra det möjligt för centrala motparter att undvika stora och oförutsedda justeringar av säkerhetskraven och i möjligaste mån även konjunkturförstärkande effekter.
(41)
För att undvika stora potentiella negativa priseffekter om säkerheterna måste realiseras under en kort tidsrymd bör centrala motparter inte koncentrera säkerheterna till ett begränsat antal emittenter eller ett begränsat antal tillgångar. Koncentrerade säkerhetspositioner bör av detta skäl inte betraktas som mycket likvida.
(42)
Likviditets-, kredit- och marknadsrisk bör bedömas per portfölj och per finansiellt instrument. En koncentrerad portfölj kan ha en betydande negativ inverkan på säkerhetens likviditet eller på de finansiella instrument i vilka den centrala motparten kan investera sina finansiella medel, eftersom stora positioner i ett ansträngt marknadsläge förmodligen inte kan säljas utan att marknadspriset sjunker. Av samma skäl bör säkerheter som hålls av centrala motparter övervakas och värderas fortlöpande för att säkerställa att de fortfarande är likvida.
(43)
Marknaderna för energiderivat har en särskilt stark koppling till spotmarknaderna för råvaror och på dessa derivatmarknader är andelen icke-finansiella clearingmedlemmar stor. På de marknaderna är ett betydande antal marknadsaktörer även producenter av den underliggande råvaran. Tillräcklig tillgång till säkerheter för att helt täcka garantier från affärsbanker kan kräva att dessa icke-finansiella clearingmedlemmar avyttrar sina nuvarande positioner i betydande grad eller hindra dem att fortsätta cleara sina positioner som direkta clearingmedlemmar hos en central motpart. Den processen kan orsaka störningar på energimarknaderna, när det gäller marknadsaktörernas likviditet och mångfald. Därför bör dess tillämpning senareläggas enligt en väl etablerad tidsram.
(44)
För att se till att regelverket i förordning (EU) nr 648/2012 tillämpas på ett enhetligt sätt, bör samma krav ställas på alla sektorer i slutversionen av de regler som är tillämpliga på dem. Energiföretag verkar för närvarande enligt ett väl etablerat regelverk som det kommer att ta tid att anpassa till de nya krav som fastställs, detta för att undvika skadliga effekter på den reala ekonomin. Det anses därför vara önskvärt att fastställa en tillämpningstidpunkt för sådana typer av marknader som möjliggör en lämplig övergång från nuvarande marknadspraxis utan att i onödan påverka marknadens struktur och likviditet.
(45)
Centrala motparters investeringspolitik bör lägga störst vikt vid principerna om bevarat kapitalvärde och maximal likviditet. Investeringspolitiken bör även förhindra att det uppstår intressekonflikter med den centrala motpartens affärsmässiga intressen.
(46)
För att säkerställa internationell enhetlighet bör princip 16 i CPSS-Ioscos principer beaktas vid de kriterier som finansiella instrument ska uppfylla för att betraktas som godtagbara investeringar för den centrala motparten. Centrala motparter bör särskilt vara skyldiga att ställa hårda krav på emittenten av det finansiella instrumentet, det finansiella instrumentets överlåtbarhet och dess kredit-, marknads-, volatilitets- och valutarisk. Centrala motparter bör se till att de inte undergräver åtgärder som har vidtagits för att begränsa deras investeringars riskexponering genom att ha överdrivet stora exponeringar mot enskilda finansiella instrument, typer av finansiella instrument, enskilda emittenter, typer av emittenter eller enskilda förvaringsinstitut.
(47)
Centrala motparters användning av derivat utsätter dem för ytterligare kredit- och marknadsrisker och det är därför nödvändigt att fastställa ett begränsat antal omständigheter under vilka centrala motparter får göra derivatplaceringar. Eftersom centrala motparter bör eftersträva en neutral position när det gäller marknadsrisk, är de enda risker som centrala motparter bör behöva säkra de som rör de säkerheter som de godtar eller risker till följd av att en clearingmedlem hamnar på obestånd. Risker med de säkerheter som en central motpart godtar kan hanteras på ett tillfredsställande sätt genom värderingsavdrag och det anses inte vara nödvändigt för centrala motparter att här använda derivat. Derivat bör centrala motparter bara använda för att hantera likviditetsrisker vid exponeringar mot olika valutor och vid säkring av portföljen för en clearingmedlem på obestånd, samt bara om sådan användning förutses i den centrala motpartens förfaranden för hantering av obestånd.
(48)
Av hänsyn till centrala motparters säkerhet bör de bara få hålla kontanta medel i form av inlåning utan säkerhet och i minimala belopp. För att säkra sin likviditet bör centrala motparter alltid se till att de är tillräckligt skyddade mot likviditetsrisk.
(49)
Det är nödvändigt att fastställa stränga krav på stress- och utfallstester för att se till att centrala motparters modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk fungerar vid alla risker som centrala motparter är exponerade mot, så att de vid varje tidpunkt har tillräckliga resurser för att täcka dessa risker.
(50)
För att se till att kraven på centrala motparter tillämpas på ett enhetligt sätt är det nödvändigt att fastställa detaljerade bestämmelser om vilka typer av både stress- och utfallstester som ska utföras. Det krävs ett kriteriebaserat angreppssätt för att ta hänsyn till den mängd värdepappers- och derivatkontrakt som kan komma att clearas i framtiden, beakta skillnaderna mellan centrala motparters sätt att bedriva verksamhet och hantera risker, vara öppen mot framtiden och de nya risker som kommer att behöva hanteras samt skapa tillräcklig flexibilitet.
(51)
För att validera en central motparts modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk är det viktigt att anlita en lämplig oberoende part, så att eventuella korrigerande åtgärder kan fastställas och vidtas före genomförandet och för att undvika väsentliga intressekonflikter. Den oberoende parten bör vara tillräckligt fristående från den del av den centrala motpartens verksamhet som utvecklar, genomför och kommer att tillämpa den modell eller den politik som granskas och bör inte ha någon väsentlig intressekonflikt. Villkoren kan antingen uppfyllas av en intern part med separata rapporteringsvägar eller av en extern part.
(52)
Olika delar av en central motparts finansiella medel, i synnerhet marginalsäkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel, är avsedda att tillgodose olika scenarier och mål. Det är därför nödvändigt att fastställa särskilda krav som tar hänsyn till dessa mål och säkerställer en enhetlig tillämpning mellan centrala motparter. Vid bedömningen av nödvändig täckning bör den centrala motparten inte netta bort exponeringar mellan clearingmedlemmar på obestånd för att undvika att minska de potentiella effekter som dessa exponeringar kan få.
(53)
De olika typer av finansiella instrument som centrala motparter får cleara är föremål för olika specifika risker. Centrala motparter bör därför åläggas att i sina modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk beakta alla risker som är relevanta på de marknader på vilka de tillhandahåller clearing, för att på ett tillfredsställande sätt mäta sin potentiella framtida exponering. För att dessa risker verkligen ska beaktas bör kraven på stresstester innefatta instrumentspecifika risker som är relevanta för olika typer av finansiella instrument.
(54)
För att se till att dess modell för beräkning av initialsäkerheter på ett tillfredsställande sätt avspeglar dess potentiella exponeringar bör en central motpart, förutom de dagliga utfallstesterna av marginalsäkerheternas täckning för kontroll av deras tillräcklighet, även utfallstesta viktiga parametrar och antaganden i modellen. Detta är nödvändigt för att se till att centrala motparters modeller ger en korrekt beräkning av initialsäkerheten.
(55)
Stränga känslighetsanalyser av behovet av marginalsäkerheter kan bli ännu viktigare när marknaderna är illikvida eller volatila och bör användas för att skatta effekterna av olika viktiga modellparametrar. Känslighetsanalyser är ett viktigt verktyg för att blottlägga dolda brister som inte kan upptäckas med hjälp av utfallstester.
(56)
Underlåtenhet att utföra regelbundna stress- och utfallstester kan leda till att en central motparts finansiella och likvida medel inte är tillräckliga för att täcka de faktiska risker som den är exponerad mot. Med lämpliga tester blir det även möjligt för centrala motparters modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk att snabbt hantera förändringar på marknaderna och nya risker. Centrala motparter bör därför snabbt utnyttja testresultaten till att se över sina modeller, metoder och hanteringsförfaranden för likviditetsrisker.
(57)
Genom att konstruera modeller för extrema marknadsförhållanden kan det bli lättare för centrala motparter att klarlägga begränsningarna hos sina nuvarande modeller, system för hantering av likviditetsrisk och finansiella och likvida medel. Detta förutsätter emellertid ett gott omdöme från den centrala motpartens sida, när modeller konstrueras för olika marknader och produkter. Omvända stresstester bör betraktas som ett bra verktyg, om än inte det viktigaste, för att skatta de finansiella medlens lämpliga nivå.
(58)
Det är mycket viktigt att clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter deltar i simuleringsövningar för att testa centrala motparters förfaranden vid obestånd för att se till att de har de insikter och den operativa kapacitet som krävs för att framgångsrikt hantera obestånd. Simuleringsövningar bör återge ett obeståndsscenario för att tydliggöra roller och skyldigheter för clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter. Det är även viktigt att centrala motparter har lämpliga mekanismer så att de kan fastställa om det krävs korrigerande åtgärder och upptäcka bristande klarhet eller utrymme för godtycklighet i deras regler och rutiner. Det är särskilt viktigt att testa centrala motparters förfaranden för hantering av obestånd, om dessa utgår från att clearingmedlemmar eller tredje parter som inte är på obestånd ska hjälpa till under stängningsprocessen och om förfarandena vid obestånd aldrig har prövats vid ett verkligt obestånd.
(59)
Denna förordning grundar sig på de förslag till tekniska tillsynsstandarder som Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) har lagt fram för kommissionen.
(60)
Innan Esma lade fram de förslag till tekniska standarder som denna förordning grundar sig på, samrådde den i relevanta fall med Europeiska bankmyndigheten (EBA), Europeiska systemrisknämnden och medlemmarna i ECBS. Esma har i enlighet med artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten) (4) genomfört öppna offentliga samråd om förslagen till tekniska tillsynsstandarder. Den har också analyserat potentiella kostnader respektive nytta och begärt in ett yttrande från den intressentgrupp för värdepapper och marknader som inrättats i enlighet med artikel 37 i förordning (EU) nr 1095/2010.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNT
Artikel 1
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
1. basrisk: den risk som uppstår till följd av att rörelserna mellan två eller flera tillgångar eller kontrakt som clearas av en central motpart inte helt korrelerar med varandra.
2. konfidensintervall: procentförändring av exponeringarna mot varje finansiellt instrument som clearats under en viss historisk period som en central motpart är skyldig att täcka under en viss likvideringsperiod.
3. convenience yield: nyttan av att direkt äga en fysisk råvara, vilken påverkas både av marknadsläge och t.ex. lagringskostnader.
4. säkerheter: de säkerheter som avses i artikel 41 i förordning (EU) nr 648/2012 och som kan bestå av initialsäkerheter och variationssäkerheter.
5. initialsäkerhet: marginalsäkerhet som centrala motparter kräver för att täcka potentiell framtida exponering mot de clearingmedlemmar som ställer säkerheten och, i förekommande fall, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse under tiden mellan det senaste uttaget av säkerheter och likvideringen av positioner när en clearingmedlem eller en icke-samverkande central motpart har hamnat på obestånd.
6. variationssäkerhet: säkerheter som krävs eller betalas ut för att spegla aktuella exponeringar till följd av faktiska marknadsprisförändringar.
7. risk för plötsligt obestånd: risken att en motpart eller emittent plötsligt hamnar på obestånd, innan marknaden hunnit kalkylera för den ökade obeståndsrisken.
8. likvideringsperiod: den tidsperiod som används för att beräkna de marginalsäkerheter som den centrala motparten anser krävs för att hantera exponeringen mot en medlem på obestånd och under vilken den centrala motparten är exponerad mot marknadsrisk i samband med hanteringen av den medlemmens positioner.
9. historisk period: tidsrymden för beräkning av historisk volatilitet.
10. testundantag: resultatet av ett test som visar att en central motparts modell eller system för likviditetsriskhantering inte resulterade i avsedd täckning.
11. korrelationsrisk: den risk som uppstår till följd av exponering mot en motpart eller emittent när den säkerhet som motparten ställer eller emittenten emitterar är starkt korrelerad till dess kreditrisk.
KAPITEL II
GODKÄNNANDE AV CENTRALA MOTPARTER FRÅN TREDJELÄNDER
(Artikel 25 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 2
Information som ska lämnas till Esma för godkännande av en central motpart
En ansökan om godkännande från en central motpart med säte i ett tredjeland ska åtminstone innehålla följande uppgifter:
a)
Den juridiska personens fullständiga namn.
b)
Namn på aktieägare eller medlemmar med kvalificerade innehav.
c)
En förteckning över medlemsstater i vilka den planerar erbjuda sina tjänster.
d)
Vilka klasser av finansiella instrument som clearas.
e)
Närmare uppgifter som ska återges på Esmas webbplats i enlighet med artikel 88.1 e i förordning (EU) nr 648/2012.
f)
Närmare uppgifter om dess finansiella medel, i vilken form de innehas och med vilka metoder de förvaltas, samt arrangemang för att skydda dem, bl.a. förfaranden för hantering av obestånd.
g)
Närmare uppgifter om metod som används för marginalsäkerheter och för att beräkna obeståndsfonden.
h)
En förteckning över godtagbara säkerheter.
i)
De värden - om nödvändigt beräknade värden - som clearas eller kommer att clearas av den ansökande centrala motparten, fördelat på enskilda unionsvalutor.
j)
Resultat av stresstester och utfallstester utförda under det år som föregår ansökan.
k)
Den centrala motpartens regler och interna rutiner, med handlingar som styrker att alla gällande krav i det berörda tredjelandet efterlevs.
l)
Närmare uppgifter om eventuell utkontraktering.
m)
Närmare uppgifter om separeringsarrangemang, deras rättsliga korrekthet och möjligheterna att upprätthålla dem.
n)
Närmare uppgifter om den centrala motpartens godkännandekrav och villkor för att tillfälligt upphäva och avsluta medlemskap.
o)
Närmare uppgifter om samverkansöverenskommelser, inbegripet den information som har lämnats till den behöriga tredjelandsmyndigheten för att denna ska kunna bedöma överenskommelsen.
KAPITEL III
ORGANISATIONSKRAV
(Artikel 26 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 3
Organisationsstyrning
1. Huvuddragen i den centrala motpartens organisationsstyrning som avgör dess organisationsstruktur, samt klart angiven och väl dokumenterad politik, förfaranden och processer som ska följas av styrelsen och den högsta ledningen, ska innehålla följande:
a)
Styrelsens och eventuella styrelsekommittéers sammansättning, funktion och skyldigheter.
b)
Ledningens roll och skyldigheter.
c)
Den högsta ledningens struktur.
d)
Rapporteringsvägar mellan den högsta ledningen och styrelsen.
e)
Förfaranden vid utnämning av styrelseledamöter och den högsta ledningen.
f)
Utformningen av riskhantering, funktionen för regelefterlevnad och interna kontrollfunktioner.
g)
Processer för att säkerställa ansvarighet i förhållande till berörda parter.
2. Centrala motparter ska ha tillräckliga personalresurser för att kunna fullgöra alla skyldigheter som följer av denna förordning och förordning (EU) nr 648/2012. Centrala motparter får inte dela personalresurser med andra koncernenheter, såvida det inte sker enligt villkoren för utkontraktering i artikel 35 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska fastställa en tydlig, konsekvent och väl dokumenterad ansvarsfördelning. Centrala motparter ska se till att olika personer fungerar som riskhanteringschef, chef för regelefterlevnad och teknisk chef, att de är anställda på den centrala motparten och att de har eget ansvar för funktionen.
4. Centrala motparter som ingår i en koncern ska ta hänsyn till koncernens eventuella påverkan på dess organisationsstyrning, till exempel om den är tillräckligt oberoende för att kunna fullgöra sina lagstadgade skyldigheter som en separat juridisk person och om dess oberoende kan äventyras av koncernstrukturen eller av att styrelseledamöter även sitter i styrelsen för andra enheter inom samma koncern. Sådana centrala motparter ska framför allt överväga att införa särskilda förfaranden för att förhindra och hantera intressekonflikter, till exempel i samband med utkontraktering.
5. Om centrala motparter har en dualistisk styrningsmodell, ska den roll och de skyldigheter som styrelsen ska ha enligt denna förordning och förordning (EU) nr 648/2012 på lämpligt sätt fördelas mellan kontrollorganet och ledningsorganet.
6. Riktlinjer, förfaranden, system och kontroller när det gäller riskhantering ska ingå i ett sammanhållet och konsekvent regelverk för organisationsstyrning som regelbundet ska granskas och uppdateras.
Artikel 4
Riskhantering och interna kontrollmekanismer
1. Centrala motparter ska ha ett sunt system för att hantera alla väsentliga risker som de är eller kan bli exponerade mot. Centrala motparter ska fastställa dokumenterade riktlinjer, förfaranden och system för att kartlägga, mäta, övervaka och hantera sådana risker. När centrala motparter fastställer riktlinjer, förfaranden och system för riskhantering, ska de utformas så att clearingmedlemmar hanterar och begränsar de risker som de utgör för dessa centrala motparter på rätt sätt.
2. Centrala motparter ska ha en samlad och heltäckande syn på alla relevanta risker. Det handlar om risker som de utsätter clearingmedlemmar för eller vice versa, i möjligaste mån även kunder och andra enheter, till exempel men inte bara centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, värdepappersavvecklings- och betalningssystem, avvecklingsbanker, likviditetsförsörjare, värdepapperscentraler, handelsplatser som används av den centrala motparten och andra kritiska tjänsteleverantörer.
3. Centrala motparter ska utveckla lämpliga riskhanteringsverktyg för att kunna hantera och rapportera alla relevanta risker. Det handlar bl.a. om att klarlägga och hantera beroenden mellan system, marknader och annat. Om en central motpart tillhandahåller tjänster med anknytning till clearing som har en annorlunda riskprofil och potentiellt utsätter den för betydande extra risker, ska den centrala motparten hantera dessa risker på ett adekvat sätt. Den centrala motparten kan t.ex. juridiskt skilja de extra tjänster som den tillhandahåller från kärnverksamheten.
4. Organisationsstyrningen ska garantera att en central motparts styrelse har det yttersta ansvaret och kan ställas till svars för hanteringen av den centrala motpartens risker. Styrelsen ska definiera, skatta och dokumentera den centrala motpartens lämpliga risktoleransnivå och risktålighet. Styrelsen och den högsta ledningen ska se till att den centrala motpartens riktlinjer, förfaranden och kontroller är förenliga med dess risktolerans och risktålighet och att de anger hur den ska klarlägga, rapportera, övervaka och hantera risker.
5. Centrala motparter ska ha stabila informations- och riskkontrollsystem så att de, och i förekommande fall deras clearingmedlemmar, i möjligaste mån även deras kunder, i god tid kan få information och vidta lämpliga riskhanteringsåtgärder. Systemen ska åtminstone säkerställa en kontinuerlig övervakning av kredit- och likviditetsexponeringar för den centrala motparten och clearingmedlemmarna, i möjligaste mån även kunderna.
6. Centrala motparter ska se till att riskhanteringsfunktionen har nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till all nödvändig information och att den är tillräckligt oberoende i förhållande till den centrala motpartens övriga funktioner. Den centrala motpartens riskhanteringschef ska genomföra riskhanteringssystemet, inbegripet de riktlinjer och förfaranden som styrelsen har fastställt.
7. Centrala motparter ska ha adekvata interna kontrollmekanismer som hjälper styrelsen att kontrollera och bedöma om dess riktlinjer, förfaranden och system för riskhantering är tillräckliga och effektiva. Exempel på sådana mekanismer är goda administrativa rutiner och redovisningsrutiner, en stark funktion för regelefterlevnad och en oberoende intern revisions- och validerings- eller granskningsfunktion.
8. Centrala motparters bokslut ska upprättas årligen och revideras av lagstadgade revisorer eller revisionsbyråer som de definieras i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG (5).
Artikel 5
Riktlinjer och rutiner för regelefterlevnad
1. Centrala motparter ska fastställa, genomföra och upprätthålla adekvata riktlinjer och rutiner för att upptäcka risker för att den centrala motparten och dess anställda inte fullgör skyldigheterna enligt denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt risker i samband med detta, och införa adekvata åtgärder och förfaranden för att minimera sådana risker och göra det möjligt för behöriga myndigheter att utöva sina befogenheter enligt dessa förordningar på ett effektivt sätt.
2. Centrala motparter ska se till att deras regler, rutiner och avtal är tydliga och fullständiga, att de uppfyller kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt alla andra tillämpliga regel- och tillsynskrav.
Centrala motparters regler, rutiner och avtal ska dokumenteras skriftligen eller på andra varaktiga medier. Regler, rutiner och avtal, samt eventuella underlag, ska vara korrekta, uppdaterade och tillgängliga för behöriga myndigheter, clearingmedlemmar och, i förekommande fall, kunder.
Centrala motparter ska göra analyser för att kontrollera att deras regler, rutiner och avtal är sunda. Vid behov ska oberoende juridiska utlåtanden inhämtas för dessa analyser. Centrala motparter ska ha ett förfarande för att föreslå och genomföra ändringar av deras regler och rutiner och innan väsentliga ändringar genomförs samråda med alla berörda clearingmedlemmar, samt överlämna de planerade ändringarna till den behöriga myndigheten.
3. När de utformar sina regler, rutiner och avtal ska centrala motparter beakta relevanta lagstadgade principer, branschstandarder och marknadsprotokoll, och tydligt ange när sådan praxis har beaktats i den dokumentation som anger rättigheter och skyldigheter för den centrala motparten, dess clearingmedlemmar och andra relevanta tredje parter.
4. Centrala motparter ska kartlägga och analysera potentiella konflikter som rör rättsfrågor och utforma regler och rutiner för att begränsa den rättsliga risk som de ger upphov till. Vid behov ska oberoende juridiska utlåtanden inhämtas för dessa analyser.
Centrala motparter ska i sina regler och rutiner tydligt ange vilken lag som ska tillämpas på varje aspekt av verksamheten.
Artikel 6
Funktion för regelefterlevnad
1. En central motpart ska inrätta och upprätthålla en permanent och effektiv funktion för regelefterlevnad som ska vara oberoende av dess övriga funktioner. Den ska se till att funktionen för regelefterlevnad har nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till all relevant information.
När funktionen för regelefterlevnad inrättas, ska centrala motparter ta hänsyn till verksamhetens karaktär, omfattning och komplexitet, samt till vilken karaktär och spännvidd de tjänster och aktiviteter har som utförs i samband med denna verksamhet.
2. Chefen för regelefterlevnad ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Regelbundet övervaka och bedöma om de åtgärder som vidtas i enlighet med artikel 5.4 är adekvata och effektiva, samt de åtgärder som vidtas om den centrala motparten brister i fullgörandet av sina skyldigheter.
b)
Omsätta de riktlinjer och rutiner för regelefterlevnad som har fastställts av den högsta ledningen och styrelsen.
c)
Ge dem som utför den centrala motpartens tjänster och aktiviteter råd och hjälp att följa kraven enligt denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt i förekommande fall andra regelkrav.
d)
Regelbundet ge styrelsen rapporter om den centrala motpartens och dess anställdas uppfyllande av kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012.
e)
Fastställa rutiner för att effektivt åtgärda fall av bristande efterlevnad.
f)
Se till att relevanta personer som arbetar med funktionen för regelefterlevnad inte arbetar med utförandet av de tjänster och aktiviteter som de övervakar och att sådana personers eventuella intressekonflikter upptäcks och undanröjs.
Artikel 7
Organisationsstruktur och separata rapporteringsvägar
1. Centrala motparter ska fastställa styrelsens, den högsta ledningens och eventuella styrelsekommittéers sammansättning, roll och skyldigheter. Dessa arrangemang ska vara utförligt beskrivna och väl dokumenterade. Styrelsen ska åtminstone inrätta en revisionskommitté och en ersättningskommitté. Den riskkommitté som ska inrättas i enlighet med artikel 28 i förordning (EU) nr 648/2012 ska vara en rådgivande styrelsekommitté.
2. Styrelsen ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Fastställa tydliga mål och strategier för den centrala motparten.
b)
Effektivt övervaka den högsta ledningen.
c)
Fastställa en lämplig ersättningspolitik.
d)
Inrätta och övervaka en riskhanteringsfunktion.
e)
Övervaka funktionen för regelefterlevnad och intern kontroll.
f)
Övervaka utkontraktering.
g)
Övervaka uppfyllandet av kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012, genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012 och alla andra regel- och tillsynskrav.
h)
Ansvarigheten inför aktieägare, ägare, medarbetare, clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter.
3. Den högsta ledningen ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Se till att den centrala motpartens verksamhet överensstämmer med de mål och den strategi som styrelsen har fastställt.
b)
Utforma och inrätta rutiner för regelefterlevnad och intern kontroll som främjar den centrala motpartens mål.
c)
Regelbundet granska och testa interna kontrollrutiner.
d)
Se till att tillräckliga resurser avsätts för riskhantering och regelefterlevnad.
e)
Vara aktivt involverad i riskkontrollprocessen.
f)
Se till att de risker som den centrala motparten utsätts för till följd av sin clearingverksamhet och anknutna aktiviteter hanteras tillfredsställande.
4. Om styrelsen delegerar uppgifter till kommittéer eller underkommittéer, ska den även fortsättningsvis godkänna beslut som väsentligt kan påverka den centrala motpartens riskprofil.
5. I arrangemangen för styrelsens och den högsta ledningens verksamhet ska ingå förfaranden för att upptäcka, åtgärda och hantera potentiella intressekonflikter för medlemmar av styrelsen och den högsta ledningen.
6. En central motpart ska ha tydliga och direkta rapporteringsvägar mellan styrelsen och den högsta ledningen, så att den högsta ledningen kan ställas till svars för sitt handlande. Rapporteringsvägarna när det gäller riskhantering, regelefterlevnad och internrevision ska vara tydliga och skiljas från dem som rör den centrala motpartens övriga verksamhet. Riskhanteringschefen ska rapportera till styrelsen direkt eller via ordföranden i riskkommittén. Chefen för regelefterlevnad och internrevisionsfunktionen ska rapportera direkt till styrelsen.
Artikel 8
Ersättningspolitik
1. Ersättningskommittén ska utforma och vidareutveckla ersättningspolitiken, övervaka den högsta ledningens genomförande av den och regelbundet granska hur den tillämpas i praktiken. Själva politiken ska dokumenteras och granskas minst en gång om året.
2. Ersättningspolitiken ska utformas så, att ersättningarnas nivå och struktur överensstämmer med en försiktig riskhantering. Politiken ska ta hänsyn till framtida risker samt till befintliga risker och riskutfall. Tidplaner för utbetalning ska beakta riskernas tidshorisont. Särskilt när det gäller rörlig ersättning ska politiken ta hänsyn till bristande överensstämmelse mellan resultat- och riskperioder och säkerställa att utbetalningen om lämpligt skjuts upp. Fasta och rörliga delar av den totala ersättningen ska vara balanserade och riskanpassade.
3. Ersättningspolitiken ska föreskriva att ersättning som utgår till medarbetare som arbetar med riskhantering, regelefterlevnad och internrevision ska vara oberoende av den centrala motpartens verksamhetsresultat. Ersättningsnivån ska svara mot ansvaret och ersättningsnivån inom affärsområdena.
4. Ersättningspolitiken ska årligen vara föremål för en oberoende revision. Den behöriga myndigheten ska få tillgång till resultaten av sådan revision.
Artikel 9
IT-system
1. Centrala motparter ska utforma och se till att deras IT-system är säkra och kan bearbeta den information som de behöver för att bedriva sin verksamhet på ett säkert och effektivt sätt.
IT-arkitekturen ska vara väl dokumenterad. Systemen ska vara så utformade för att klara centrala motparters verksamhetsbehov och hantera de risker som motparterna utsätts för, vara motståndskraftiga även i ett ansträngt marknadsläge och om nödvändigt kunna byggas ut för att bearbeta ytterligare information. Centrala motparter ska ha rutiner och kapacitetsplanering, samt tillräcklig överkapacitet för att systemet ska kunna behandla alla återstående transaktioner före dagens slut, om det inträffar större störningar. Centrala motparter ska ha rutiner för införandet av ny teknik, inbegripet klara återgångsplaner.
2. För att uppnå en hög grad av säkerhet när det gäller informationsbehandling och för att möjliggöra kopplingar till clearingmedlemmar och kunder samt till tjänsteleverantörer, ska centrala motparter basera sina IT-system på internationellt erkända tekniska standarder och bästa branschpraxis. Centrala motparter ska utsätta sina system för stränga tester genom att simulera ansträngda lägen innan de först tas i drift, när de har genomgått större förändringar och efter större störningar. Clearingmedlemmar och kunder, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse och andra intressenter ska i lämplig utsträckning involveras i utformningen och genomförandet av dessa tester.
3. Centrala motparter ska ha ett stabilt system för informationssäkerhet som på lämpligt sätt hanterar informationssäkerhetsrisken. Systemet ska omfatta lämpliga mekanismer, riktlinjer och förfaranden för att skydda information från obehöriga, säkerställa datariktighet och dataintegritet, samt trygga tillgängligheten till de centrala motparternas tjänster.
4. Systemet för informationssäkerhet ska åtminstone omfatta följande:
a)
Åtkomstkontroller för systemet.
b)
Tillräckliga säkerhetskontroller mot intrång och missbruk av uppgifter.
c)
Särskilda anordningar för att bevara dataautenticitet och dataintegritet, inbegripet krypteringsmetoder.
d)
Säkra nätverk och förfaranden för korrekt och snabb dataöverföring utan större störningar.
e)
Verifieringskedjor.
5. IT-systemen och systemet för informationssäkerhet ska kontrolleras minst en gång om året. De ska vara föremål för oberoende revisioner. Resultaten av dessa revisioner ska meddelas styrelsen och vara tillgängliga för den behöriga myndigheten.
Artikel 10
Offentliggörande av information
1. En central motpart ska se till att följande information kostnadsfritt görs tillgänglig för allmänheten:
a)
Information om dess organisationsstyrning, inbegripet följande:
i)
Dess organisationsstruktur samt viktiga mål och strategier.
ii)
Viktiga inslag i ersättningspolitiken.
iii)
Grundläggande finansiell information, däribland de senaste reviderade boksluten.
b)
Information om dess regler, inbegripet följande:
i)
Förfaranden för hantering av obestånd, rutiner och kompletterande texter.
ii)
Relevant information om driftkontinuitet.
iii)
Information om den centrala motpartens system, metoder och resultat när det gäller riskhantering i enlighet med kapitel XII.
iv)
All relevant information om dess utformning och verksamhet och om clearingmedlemmars och kunders rättigheter och skyldigheter som ska göra det möjligt för dem att klart avgränsa och till fullo inse de risker och kostnader som är förknippade med den centrala motpartens tjänster.
v)
Den centrala motpartens nuvarande clearingtjänster, inbegripet detaljerad information om vad den erbjuder inom ramen för varje tjänst.
vi)
Den centrala motpartens system, teknik och resultat när det gäller riskhantering, inbegripet information om finansiella medel, investeringspolitik, prisuppgiftskällor och modeller som används för beräkning av marginalsäkerheter.
vii)
Lagstiftning och regler som styr
1)
tillgången till den centrala motparten,
2)
de kontrakt som den centrala motparten ingår med clearingmedlemmar och, om det är praktiskt möjligt, med kunder,
3)
de kontrakt som den centrala motparten godtar för clearing,
4)
eventuella samverkansöverenskommelser,
5)
användning av säkerheter och bidrag till obeståndsfonder, inbegripet avveckling av positioner och säkerheter och i vilken mån säkerheterna är skyddade mot anspråk från tredje parter.
c)
Information om godtagbara säkerheter och tillämpliga värderingsavdrag.
d)
En förteckning över alla nuvarande clearingmedlemmar, inbegripet villkor för medlemmars inträde, avstängning och utträde.
Om den behöriga myndigheten är överens med den centrala motparten om att uppgifterna enligt led b eller c i denna punkt kan äventyra affärshemligheter eller den centrala motpartens säkerhet och sunda ställning, får den centrala motparten besluta att offentliggöra denna information på ett sätt som förhindrar eller minskar dessa risker, eller inte offentliggöra informationen alls.
2. En central motpart ska se till att information om väsentliga förändringar av dess organisationsstyrning, mål, strategier och grundläggande riktlinjer, samt av dess regler och rutiner, kostnadsfritt är tillgänglig för allmänheten.
3. Informationen till allmänheten ska den centrala motparten hålla tillgänglig på sin webbplats. Informationen ska vara tillgänglig på minst ett av de språk som är vanliga inom den internationella finansvärlden.
Artikel 11
Internrevision
1. Centrala motparter ska inrätta och upprätthålla en funktion för internrevision som ska vara åtskild och oberoende i förhållande till dess övriga funktioner och verksamhet och som ska ansvara för följande:
a)
Att fastställa, genomföra och upprätthålla en revisionsplan för att granska och utvärdera om den centrala motpartens system, interna kontrollmekanismer och organisationsstyrning är adekvata och effektiva.
b)
Att utfärda rekommendationer baserat på resultatet av det arbete som utförs i enlighet med led a.
c)
Att kontrollera att rekommendationerna följs.
d)
Att till styrelsen rapportera internrevisionsfrågor.
2. Funktionen för internrevision ska ha nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till alla relevanta handlingar för att fullgöra sitt uppdrag. Den ska vara tillräckligt oberoende av ledningen och rapportera direkt till styrelsen.
3. Internrevisionen ska bedöma hur effektiva den centrala motpartens riskhanteringsprocesser och kontrollmekanismer är på ett sätt som står i proportion till de risker som olika grenar av verksamheten är utsatta för och oberoende av de affärsområden som bedöms. Funktionen för internrevision ska ha tillgång till den information som behövs för att granska den centrala motpartens hela verksamhet, processer och system, inbegripet utkontrakterad verksamhet.
4. Internrevisionens bedömningar ska göras enligt en övergripande revisionsplan som åtminstone en gång om året ska granskas och lämnas till den behöriga myndigheten. Den centrala motparten ska se till att särskilda revisioner kan genomföras på händelsestyrd basis och med kort varsel. Revisionsplaner och granskningar ska godkännas av styrelsen.
5. Centrala motparters clearingverksamhet, riskhanteringsprocesser, interna kontrollmekanismer och bokföring ska vara föremål för oberoende revisioner. Oberoende revisioner ska genomföras minst en gång om året.
KAPITEL IV
REGISTERHÅLLNING
(Artikel 29 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 12
Allmänna krav
1. Centrala motparter ska spara uppgifter på ett varaktigt medium så att information kan lämnas till de behöriga myndigheterna, Esma och relevanta ECBS-medlemmar i en form och på ett sätt som uppfyller följande villkor:
a)
Varje viktigt steg i den centrala motpartens hantering kan rekonstrueras.
b)
Det är möjligt att dokumentera, spåra och återställa det ursprungliga innehållet före eventuella korrigeringar eller andra ändringar.
c)
Genom fastställda åtgärder förhindras otillåtna uppgiftsändringar.
d)
Genom fastställda åtgärder tryggas uppgifternas säkerhet och sekretess.
e)
I registerhållningssystemet ingår en funktion för att upptäcka och korrigera fel.
f)
I registerhållningssystemet kan uppgifterna i tid återställas i händelse av systemavbrott.
2. Uppgifter eller information som är mindre än sex månader gammal ska på begäran överlämnas till de myndigheter som förtecknas i punkt 1 så snabbt som möjligt och senast vid stängning påföljande bankdag.
3. Uppgifter eller information som är mer än sex månader gammal ska på begäran överlämnas till de myndigheter som förtecknas i punkt 1 så snabbt som möjligt och senast inom fem bankdagar.
4. Om uppgifterna innehåller personuppgifter, ska centrala motparter när de behandlar dessa beakta sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (6) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (7).
5. Om centrala motparter förvarar uppgifter utanför unionen, ska de se till att den behöriga myndigheten, Esma och relevanta ECBS-medlemmar har tillgång till dem i samma utsträckning och inom samma tidsfrister som om de förvarades inom unionen.
6. Varje central motpart ska ange relevanta personer som inom de tidsfrister som fastställs i punkterna 2 och 3 för tillhandahållande av relevanta uppgifter kan förklara dessa innehåll för de behöriga myndigheterna.
7. Alla uppgifter som centrala motparter är skyldiga att spara enligt denna förordning ska kunna kontrolleras av den behöriga myndigheten. Centrala motparter ska på begäran ge behöriga myndigheter en direkt datamatning av de uppgifter som krävs enligt artiklarna 13 och 14.
Artikel 13
Transaktionsuppgifter
1. Centrala motparter ska spara uppgifter om alla transaktioner i alla kontrakt som den clearar och se till att den innehåller all information som krävs för att göra en utförlig och korrekt rekonstruktion av clearingprocessen för varje kontrakt, och att dokumentationen om varje enskild transaktion är unikt identifierbar och sökbar, åtminstone i alla fält som rör den centrala motparten, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, clearingmedlemmar, kunder (om de är kända för den centrala motparten) och finansiella instrument.
2. Omedelbart efter mottagandet av relevant information ska centrala motparter för varje enskild transaktion som mottas för clearing registrera och uppdatera följande uppgifter:
a)
Pris, ränta eller spread, och kvantitet.
b)
Clearingkapacitet, vilket anger om transaktionen var en köp- eller säljtransaktion ur den centrala motpartens perspektiv.
c)
Identifiering av instrumentet.
d)
Identifiering av clearingmedlem.
e)
Identifiering av den plats där kontraktet ingicks.
f)
Dag och tidpunkt då den centrala motparten trädde in som mellanhand.
g)
Dag och tidpunkt då kontraktet löper ut.
h)
Villkor och förfarande för avveckling
i)
Dag och tidpunkt för avveckling eller köp av transaktionen och i tillämpliga fall även följande uppgifter:
i)
Dag och tidpunkt då kontraktet ursprungligen ingicks.
ii)
Kontraktets ursprungliga villkor och parter.
iii)
I förekommande fall uppgift om vilken central motpart som clearar ett transaktionsled.
iv)
Uppgift om kunden, och eventuell indirekt kund, om den är känd för den centrala motparten och, om det är fråga om ett give up-avtal, uppgift om vilken part som har överlåtit kontraktet.
Artikel 14
Uppgifter om positioner
1. Centrala motparter ska spara uppgifter om varje clearingmedlems positioner. Separata uppgifter ska sparas för varje konto i enlighet med artikel 39 i förordning (EU) nr 648/2012 och centrala motparter ska se till att uppgifterna innehåller all information som behövs för att göra en uttömmande och korrekt rekonstruktion av de transaktioner som ledde till positionen och att uppgifterna om varje enskild transaktion är unikt identifierbara och sökbara, åtminstone i alla fält som rör den centrala motparten, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, clearingmedlemmar, kunder (om de är kända för den centrala motparten) samt finansiella instrument.
2. Centrala motparter ska vid stängningsdags varje bankdag dokumentera varje position genom att registrera följande uppgifter, i den mån de är tillämpliga på positionen i fråga:
a)
Uppgift om clearingmedlemmen, kunden (om denne är känd för den centrala motparten) och, i förekommande fall, om central motpart med vilken det finns en samverkansöverenskommelse.
b)
Tecken för positionen.
c)
Daglig beräkning av positionens värde med uppgift om de priser till vilka kontrakten värderas, samt övrig relevant information.
3. Centrala motparter ska spara och uppdatera uppgifter om beloppen för marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och de andra finansiella medel som avses i artikel 43 i förordning (EU) nr 648/2012 som krävs av centrala motparter, och motsvarande belopp som clearingmedlemmen faktiskt bokför vid dagens slut och förändringar av detta belopp som kan ske över dagen, per clearingmedlem och kund (om denna är känd för den centrala motparten).
Artikel 15
Uppgifter om verksamheten
1. Centrala motparter ska spara adekvata och väl ordnade uppgifter om aktiviteter som har anknytning till deras verksamhet och interna organisation.
2. Uppgifterna som avses i punkt 1 ska registreras varje gång en väsentlig ändring görs i relevanta handlingar och åtminstone innefatta följande:
a)
Organisationsschema över styrelsen och relevanta kommittéer, clearingenhet, riskhanteringsenhet och alla andra relevanta enheter eller avdelningar.
b)
Namn på direkta eller indirekta aktieägare eller medlemmar, såväl fysiska som juridiska personer, som har kvalificerade innehav samt värdet av dessa innehav.
c)
Dokument som redovisar de riktlinjer, rutiner och förfaranden som krävs enligt kapitel III och artikel 29.
d)
Protokoll från styrelsemöten och, i förekommande fall, från möten i styrelsekommittéer och den högsta ledningens kommittéer.
e)
Protokoll från riskkommitténs möten.
f)
Protokoll från eventuella samrådsgrupper med clearingmedlemmar och kunder.
g)
Interna och externa revisionsapporter, riskhanteringsrapporter, rapporter om regelefterlevnad och konsultrapporter, samt ledningens åtgärder till följd av dessa.
h)
Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet och katastrofplanen som krävs i artikel 17.
i)
Likviditetsplan och dagliga likviditetsrapporter som krävs enligt artikel 32.
j)
Uppgifter om alla tillgångar, skulder och kapitalkonton som krävs enligt artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012.
k)
Mottagna klagomål, med uppgift om den klagandes namn, adress och kontonummer, den dag klagomålet mottogs, namn på alla personer som förekommer i klagomålet, en beskrivning av klagomålets karaktär, klagomålets uppställning och den dag behandlingen av klagomålet avslutades.
l)
Dokumentation över eventuella avbrott i verksamheten eller funktionsfel, inbegripet en utförlig rapport om tidpunkt, effekter och korrigerande åtgärder.
m)
Uppgifter om resultaten av utfalls- och stresstester.
n)
Skriftlig kommunikation med behöriga myndigheter, Esma och relevanta ECBS-medlemmar.
o)
Juridiska utlåtanden som mottagits i enlighet med kapitel III.
p)
I förekommande fall uppgifter om samverkansöverenskommelser med andra centrala motparter.
q)
Information enligt artikel 10.1 b vii och 10.1 d.
r)
Relevanta handlingar som beskriver utvecklingen av nya affärsinitiativ.
Artikel 16
Uppgifter som rapporteras till transaktionsregister
Centrala motparter ska spåra och spara all information som ska rapporteras enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012, med uppgift om vilken dag och tid transaktionen rapporterades.
KAPITEL V
KONTINUERLIG VERKSAMHET
(Artikel 34 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 17
Strategi och politik
1. Centrala motparter ska ha riktlinjer för kontinuerlig verksamhet och en katastrofplan som har godkänts av styrelsen. Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet och katastrofplanen ska vara föremål för oberoende granskningar som rapporteras till styrelsen.
2. I riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet ska alla kritiska affärsfunktioner och anknutna system kartläggas, samt den centrala motpartens strategi, politik och mål för att säkerställa dessa funktioners och systems kontinuerliga drift.
3. Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet ska beakta externa kopplingar och inbördes beroenden inom den finansiella infrastrukturen, inbegripet handelsplatser där den centrala motparten utför clearing, värdepappersavvecklings- och betalningssystem och kreditinstitut som används av den centrala motparten eller anknutna centrala motparter. De ska även beakta kritiska funktioner eller tjänster som har utkontrakterats till tredjepartsleverantörer.
4. Kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen ska innehålla klart definierade och dokumenterade arrangemang som ska användas vid en nödsituation, katastrof eller kris som påverkar driftkontinuiteten, för att säkerställa en lägsta servicenivå för kritiska funktioner.
5. I katastrofplanen ska fastställas mål för återställningspunkt och återställningstid för kritiska funktioner, samt den mest lämpade återställningsstrategin för var och en av dessa funktioner. Dessa arrangemang ska syfta till att kritiska funktioner i extrema scenarier kan slutföras i tid och på ett sätt som uppnår avtalad servicenivå.
6. Centrala motparters kontinuitetsriktlinjer ska ange hur länge kritiska funktioner och system maximalt får vara ur funktion. Den maximala återställningstiden för centrala motparters kritiska funktioner som ska anges i kontinuitetsriktlinjerna får inte vara längre än två timmar. Förfaranden och betalningar vid dagens slut ska under alla omständigheter fullföljas på utsatt tid och dag.
7. Centrala motparter ska vid fastställandet av återställningstid för varje funktion ta hänsyn till den potentiella samlade inverkan på marknadens effektivitet.
Artikel 18
Verksamhetsanalys
1. Centrala motparter ska göra en verksamhetsanalys för att kartlägga vilka affärsfunktioner som är kritiska för att den centrala motparten ska kunna tillhandahålla sina tjänster. Analysen ska även handla om hur kritiska dessa funktioner är för andra institut och för den finansiella infrastrukturens funktion.
2. Centrala motparter ska använda en scenariobaserad riskanalys som syftar till att fastställa hur olika scenarier påverkar riskerna för dess kritiska affärsfunktioner.
3. När de bedömer risker, ska centrala motparter ta hänsyn till beroenden av externa leverantörer, t.ex. samhällsnyttiga företag. Centrala motparter ska vidta åtgärder för att hantera sådana beroenden genom att upprätta lämpliga avtalsrelaterade och organisatoriska arrangemang.
4. Verksamhets- och scenarioanalyserna ska hållas uppdaterade och granskas minst en gång om året eller efter en incident eller betydande organisationsförändringar. Analyserna ska beakta all relevant utveckling, inbegripet marknadsutveckling och teknisk utveckling.
Artikel 19
Katastrofåterställning
1. Centrala motparter ska på grundval av olika katastrofscenarier ha arrangemang för att säkra deras kritiska funktioners kontinuitet. Arrangemangen ska åtminstone beröra tillgång till tillräcklig personal, maximal längd för avbrott i kritiska funktioner, omkoppling och återställning till reservplats.
2. Centrala motparter ska ha en reservplats för att säkra att alla deras kritiska funktioner kan fortsätta på samma sätt som på det primära driftstället. Reservplatsen ska ha en annan geografisk riskprofil än det primära driftstället.
3. Centrala motparter ska ha eller omedelbart kunna få tillgång till en reservplats, åtminstone för att personal ska kunna säkerställa servicekontinuitet om det primära driftstället inte är tillgängligt.
4. Centrala motparter ska överväga behovet av ytterligare reservplatser, i synnerhet om skillnaderna i riskprofil mellan det primära driftstället och reservplatsen inte tillräckligt övertygar om att den centrala motpartens kontinuitetsmål kan uppnås i alla scenarier.
Artikel 20
Tester och övervakning
1. Centrala motparter ska regelbundet och efter betydande ändringar av systemen och anknytna funktioner testa och övervaka kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen för att se till att uppsatta mål kan uppnås, inbegripet målet om en maximal återställningstid på två timmar. Testerna ska planeras och dokumenteras.
2. Testerna av kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen ska uppfylla följande villkor:
a)
De ska omfatta scenarier med omfattande katastrofer och omställningar mellan det primära driftstället och reservplatser.
b)
De ska involvera clearingmedlemmar, externa leverantörer och relevanta institut inom den finansiella infrastrukturen med vilka inbördes beroenden har konstaterats föreligga i kontinuitetsriktlinjerna.
Artikel 21
Underhåll
1. Centrala motparter ska regelbundet se över och uppdatera sin kontinuitetspolitik så att den omfattar alla kritiska funktioner och den mest lämpade återställningsstrategin för dessa.
2. Centrala motparter ska regelbundet se över och uppdatera sin katastrofplan så att den innehåller den lämpligaste återställningsstrategin för alla kritiska funktioner.
3. Uppdateringar av kontinuitetspolitiken och katastrofplanen ska ta hänsyn till testresultat och rekommendationer i oberoende granskningar, andra granskningar, och från behöriga myndigheter. Centrala motparter ska granska sin kontinuitetspolitik och katastrofplan efter alla större avbrott, för att fastställa orsaker och eventuella nödvändiga förbättringar av sin verksamhet, kontinuitetspolitik och katastrofplan.
Artikel 22
Krishantering
1. Centrala motparter ska ha en krishanteringsfunktion som kan agera i nödsituationer. Krishanteringsförfarandet ska vara klart och skriftligt dokumenterat. Styrelsen ska övervaka krishanteringsfunktionen och regelbundet få och granska rapporter om den.
2. Krishanteringsfunktionen ska innehålla väl strukturerade och tydliga förfaranden för att hantera den interna och externa kriskommunikationen vid kriser.
3. Efter en krishändelse ska centrala motparter utvärdera sin hantering av krisen. Granskningen ska i relevanta fall även omfatta synpunkter från clearingmedlemmar och externa intressenter.
Artikel 23
Kommunikation
1. Centrala motparter ska ha en kommunikationsplan som dokumenterar hur den högsta ledningen, styrelsen och relevanta externa intressenter ska hållas adekvat informerade under en kris, vilket även omfattar behöriga myndigheter, clearingmedlemmar, kunder, avvecklingsagenter, värdepappersavvecklings- och betalningssystem samt handelsplatser.
2. Scenarioanalyser, riskanalyser, översyner och resultat av övervakning och tester ska rapporteras till styrelsen.
KAPITEL VI
MARGINALSÄKERHETER
(Artikel 41 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 24
Procentsats
1. Centrala motparter ska beräkna initialsäkerheter för att täcka exponeringar som uppstår till följd av marknadsutvecklingen och för varje finansiellt instrument som säkerhet ställs för på produktbasis, under den tidsperiod som fastställs i artikel 25 och för den tidsperiod för likvidering av positionen som fastställs i artikel 26. Vid beräkningen av initialsäkerheter ska centrala motparter åtminstone rätta sig efter följande konfidensintervall:
a)
99,5 procent för OTC-derivat.
b)
99 procent för andra finansiella instrument än OTC-derivat.
2. För att fastställa lämpliga konfidensintervall för varje klass av finansiella instrument som de clearar, ska centrala motparter åtminstone ta hänsyn till följande faktorer:
a)
Komplexitet och grad av prisosäkerhet för klassen av finansiella instrument som kan begränsa valideringen av beräkningen av initial- och variationssäkerheter.
b)
Riskegenskaperna för klassen av finansiella instrument som kan omfatta volatilitet, duration, likviditet, icke-linjära prisegenskaper, plötsliga obestånd (jump to default) och korrelationsrisk.
c)
I vilken grad andra riskkontroller inte på ett adekvat sätt begränsar kreditexponeringarna.
d)
Den inneboende hävstången i klassen av finansiella instrument, till exempel om klassen av finansiella instrument är mycket volatil, starkt koncentrerad till ett fåtal marknadsaktörer eller kan vara svår att sälja av.
3. Centrala motparter ska informera sin behöriga myndighet och sina clearingmedlemmar om vilka kriterier som beaktas vid fastställandet av den procentsats som ska tillämpas på beräkningen av marginalsäkerheter per klass av finansiella instrument.
4. Om centrala motparter clearar OTC-derivat som har samma riskegenskaper som derivat som handlas på reglerade marknader eller en likvärdig marknad i tredjeland på grundval av en bedömning av riskfaktorerna enligt punkt 2, får de använda ett annat konfidensintervall på minst 99 procent för dessa kontrakt, om riskerna i de OTC-derivatkontrakt som de clearar lämpligt begränsas genom ett sådant konfidensintervall och om villkoren i punkt 2 uppfylls.
Artikel 25
Tidsrymd för beräkning av historisk volatilitet
1. Utifrån sin modellmetod och valideringsprocess som har fastställts i enlighet med kapitel XII ska centrala motparter - med konfidensintervallet enligt artikel 24 och för likvideringsperioden enligt artikel 26 - säkerställa att initialsäkerheterna åtminstone täcker de exponeringar som följer av den historiska volatilitet som har beräknats på grundval av uppgifter för åtminstone de senaste tolv månaderna.
Centrala motparter ska se till att de uppgifter som används för att beräkna den historiska volatiliteten tar hänsyn till alla tänkbara marknadsförhållanden, även perioder av marknadsstress
2. Centrala motparter får använda andra tidsrymder vid beräkningen av den historiska volatiliteten, under förutsättning att det resulterar i marginalsäkerheter som är minst lika höga som de som erhålls med den tidsrymd som definieras i punkt 1.
3. Marginalsäkerhetsparametrar för finansiella instrument utan någon historisk kontrollperiod ska baseras på försiktiga antaganden. Centrala motparter ska omgående anpassa beräkningen av behovet av marginalsäkerheter, när det finns en analys av de nya finansiella instrumentens prishistorik.
Artikel 26
Tidsrymder för likvideringsperioden
1. Centrala motparter ska fastställa likvideringsperiodens tidsrymder med utgångspunkt i egenskaperna hos det finansiella instrument som clearas, den marknad på vilken det handlas och perioden för beräkning och uttag av marginalsäkerheter. Likvideringsperioderna ska vara minst
a)
fem bankdagar för OTC-derivat,
b)
två bankdagar för andra finansiella instrument än OTC-derivat.
2. Vid fastställandet av lämplig likvideringsperiod ska centrala motparter i samtliga fall åtminstone värdera och summera följande:
a)
Den längsta möjliga period som kan förflyta mellan det senaste uttaget av marginalsäkerheter och den centrala motpartens deklarerade obestånd eller dess aktivering av obeståndsförfarandet.
b)
Den beräknade period som krävs för att utforma och genomföra strategin för att hantera en clearingmedlems obestånd med hänsyn till egenskaperna hos varje klass av finansiella instrument, t.ex. graden av likviditet och positionernas storlek och koncentration, samt de marknader som den centrala motparten kommer att använda för att stänga eller helt säkra en clearingmedlems position.
c)
I relevanta fall, den period som krävs för att täcka motpartsrisken för den centrala motparten.
3. Vid bedömningen av perioderna enligt punkt 2 ska centrala motparter åtminstone ta hänsyn till faktorerna i artikel 24.2 och den tidsperiod för beräkningen av historisk volatilitet som fastställs i artikel 25.
4. Om centrala motparter clearar OTC-derivat med samma riskegenskaper som derivat som handlas på reglerade marknader eller en likvärdig marknad i tredjeland, får de använda en annan tidsrymd för likvideringsperioden än den som anges i punkt 1, förutsatt att de för den behöriga myndigheten kan visa att
a)
denna tidsrymd är lämpligare än den som anges i punkt 1, till följd av de relevanta OTC-derivatens särdrag,
b)
denna tidsrymd motsvarar åtminstone två bankdagar.
Artikel 27
Portföljmarginalsäkerheter
1. Centrala motparter får tillåta kvittning eller att marginalsäkerhetskraven för samtliga finansiella instrument sänks, om prisrisken för ett eller en uppsättning finansiella instrument i betydande och tillförlitlig grad, eller enligt en likvärdig statistisk beroendeparameter, är korrelerad till prisrisken för andra finansiella instrument.
2. Centrala motparter ska dokumentera sin strategi när det gäller portföljmarginalsäkerheter och åtminstone föreskriva att korrelationen, eller en likvärdig statistisk beroendeparameter, mellan två eller flera finansiella instrument som clearas ska vara tillförlitlig över den historiska period som beräknas i enlighet med artikel 25 och vara motståndskraftig under historiska eller hypotetiska stresscenarier. Centrala motparter ska visa att det finns en logisk ekonomisk grund för prisförhållandet.
3. Alla finansiella instrument på vilka portföljmarginalsäkerheter tillämpas ska omfattas av samma obeståndsfond. Genom undantag från detta får portföljmarginalsäkerheter täckas av olika obeståndsfonder, om de centrala motparterna i förväg kan visa för den behöriga myndigheten och sina clearingmedlemmar hur potentiella förluster skulle fördelas på olika obeståndsfonder och har fastställt nödvändiga villkor i sina regler.
4. Om portföljmarginalsäkerheter omfattar flera instrument, får minskningen av marginalsäkerheter inte överstiga 80 procent av skillnaden mellan summan av marginalsäkerheter för varje produkt individuellt beräknat och marginalsäkerheten beräknat på en sammantagen skattning av hela portföljens exponering. Om centrala motparter inte är exponerade för någon potentiell risk till följd av minskningen av marginalsäkerheter, får de tillämpa en minskning på upp till 100 procent av den skillnaden.
5. Minskningen av marginalsäkerheter i samband med portföljmarginalsäkerheterna ska vara föremål för ett tillfredsställande stresstestprogram i enlighet med kapitel XII.
Artikel 28
Konjunkturförstärkning
1. Centrala motparter ska se till att deras politik för att välja och revidera konfidensintervall, likvideringsperiod och historisk period leder till framsynta, stabila och försiktiga marginalsäkerhetskrav som begränsar de konjunkturförstärkande effekterna så, att deras sunda ställning och finansiella säkerhet inte påverkas negativt. Häri ingår att de om möjligt ska undvika störande eller stora förändringar av marginalsäkerhetskraven och införa öppna och förutsägbara förfaranden för att anpassa marginalsäkerhetskraven om marknadsläget förändras. Centrala motparter ska i detta sammanhang tillämpa åtminstone ett av följande alternativ:
a)
En marginalsäkerhetsbuffert på minst 25 procent av de beräknade marginalsäkerheter som de tillåter tömmas tillfälligt under perioder då de beräknade marginalsäkerhetskraven avsevärt ökar.
b)
Tilldela stressobservationer en vikt på minst 25 procent under den historiska period som beräknas i enlighet med artikel 26.
c)
Se till att marginalsäkerhetskraven inte är lägre än vad de skulle vara, om de beräknades utifrån den skattade volatiliteten över en historisk tioårsperiod.
2. När centrala motparter reviderar marginalsäkerhetsmodellens parametrar för bättre anpassning till det aktuella marknadsläget, ska de beakta potentiella konjunkturförstärkande effekter av en sådan revidering.
KAPITEL VII
OBESTÅNDSFOND
(Artikel 42 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 29
Ram och styrning
1. För att fastställa minimistorleken på en obeståndsfond och andra finansiella medel i enlighet med kraven i artiklarna 42 och 43 i förordning (EU) nr 648/2012, med beaktande av koncernberoenden, ska centrala motparter införa en intern politikram för att definiera vilka typer av extrema men möjliga marknadsförhållanden som kan exponera dem för de största riskerna.
2. I ramen ska ingå en förklaring av hur den centrala motparten definierar extrema men möjliga marknadsförhållanden. Den ska vara fullständigt dokumenterad och sparas i enlighet med artikel 12.
3. Ramen ska diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen. Vid en minst årlig översyn ska ramens stabilitet och följsamhet mot marknadsutvecklingen kontrolleras. Översynen ska diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen.
Artikel 30
Fastställande av extrema men möjliga marknadsförhållanden
1. Den ram som beskrivs i artikel 29 ska spegla den centrala motpartens riskprofil och vid behov beakta exponeringar över gränser och i olika valutor. Den ska ange alla marknadsrisker som en central motpart skulle utsättas för, om en eller flera clearingmedlemmar skulle hamna på obestånd, bl.a. en ogynnsam marknadsprisutveckling på instrument som clearas, minskad marknadslikviditet för dessa instrument och minskat realiseringsvärde för säkerheterna. I ramen ska även hänsyn tas till andra risker för den centrala motparten som skulle uppstå, om fler koncernenheter än den centrala motparten samtidigt skulle hamna på obestånd.
2. I ramen ska alla enskilda marknader anges mot vilka den centrala motparten är exponerad, om en clearingmedlem hamna på obestånd. För varje angiven marknad ska den centrala motparten ange extrema men möjliga förhållanden utifrån åtminstone följande faktorer:
a)
En rad historiska scenarier som skulle ha utsatt den centrala motparten för den största finansiella risken, däribland perioder av extrema marknadsrörelser som har observerats under de senaste 30 åren eller så länge det har funnits tillförlitliga data. Om en central motpart bestämmer att det inte är troligt att en historisk period med stora prisrörelser skulle upprepas, måste den motivera för den behöriga myndigheten varför detta utelämnats i ramen.
b)
En rad potentiella framtidsscenarier, grundade på enhetliga antaganden om marknadsvolatilitet och priskorrelation mellan olika marknader och finansiella instrument, som tar hänsyn till både kvantitativa och kvalitativa bedömningar av potentiella marknadsförhållanden.
3. I ramen ska det även kvantitativt och kvalitativt beaktas i vilken utsträckning extrema prisrörelser kan inträffa på flera identifierade marknader samtidigt. Ramen ska ta hänsyn till att historiska priskorrelationer kan bli överspelade under extrema men möjliga marknadsförhållanden.
Artikel 31
Granskning av extrema men möjliga marknadsförhållanden
Förfarandena enligt artikel 30 ska regelbundet granskas av den centrala motparten, varvid hänsyn ska tas till alla relevanta marknadsförändringar och storleken på och koncentrationen av clearingmedlemmars exponeringar. I samråd med riskkommittén ska centrala motparter granska de historiska och hypotetiska scenarier de använder för att identifiera extrema men möjliga marknadsförhållanden, vilket ska ske minst en gång om året men oftare om marknadsutvecklingen eller väsentliga förändringar av de kontrakt som den centrala motparten clearar påverkar scenariernas grundantaganden och kan göra det motiverat att anpassa scenarierna. Väsentliga förändringar av ramen ska rapporteras till styrelsen.
KAPITEL VIII
LIKVIDITETSRISKKONTROLLER
(Artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 32
Bedömning av likviditetsrisker
1. Centrala motparter ska införa ett stabilt system för hantering av likviditetsrisker som omfattar effektiva operativa verktyg och analysverktyg för att fortlöpande och i rätt tid identifiera, mäta och övervaka sina avvecklings- och finansieringsflöden, däribland utnyttjandet av intradagslikviditet. Centrala motparter ska regelbundet bedöma hur deras system för hantering av likviditetsrisker är utformade och fungerar och i detta sammanhang ta hänsyn till resultaten av stresstester.
2. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisk ska vara så stabilt att det tryggar att de i tid kan fullgöra sina betalnings- och avvecklingsskyldigheter i alla relevanta valutor, vid behov över dagen. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisk ska även innefatta en bedömning av deras potentiella framtida likviditetsbehov vid flera olika potentiella stresscenarier. Stresscenarierna ska i enlighet med artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012 bland annat innefatta situationer där clearingmedlemmar hamnar på obestånd, från dagen för obeståndet till slutet av likvideringsperioden, den likviditetsrisk som den centrala motpartens investeringspolitik skapar och förfaranden vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
3. Systemet för hantering av likviditetsrisk ska innefatta en likviditetsplan som ska dokumenteras och sparas i enlighet med artikel 12. Likviditetsplanen ska åtminstone innehålla den centrala motpartens förfaranden för
a)
att minst en gång om dagen hantera och övervaka sina likviditetsbehov vid flera olika marknadsscenarier,
b)
att hålla tillräckliga likvida finansiella medel för att tillgodose sina likviditetsbehov och skilja mellan olika typer av likvida medel,
c)
att dagligen bedöma och värdera vilka likvida tillgångar som finns tillgängliga för den centrala motparten och för dess likviditetsbehov,
d)
att kartlägga källor till likviditetsrisker,
e)
att bedöma under vilka tidsrymder den centrala motpartens likvida finansiella medel bör vara tillgängliga,
f)
att ta hänsyn till potentiella likviditetsbehov på grund av att clearingmedlemmar kan byta kontantsäkerheter mot andra säkerheter än kontanter,
g)
om det uppstår likviditetsbrist,
h)
att tillföra likvida finansiella medel i händelse av marknadsstress.
Planen ska överlämnas till riskkommittén för synpunkter och därefter godkännas av styrelsen.
4. Centrala motparter ska bedöma de likviditetsrisker de är utsatta för, om exempelvis de själva eller deras clearingmedlemmar inte kan fullgöra sina betalningsskyldigheter i tid i clearing- och avvecklingsprocessen, samt även beakta sina investeringsaktiviteter. Riskhanteringsystemet ska kunna hantera de likviditetsbehov som är en följd av den centrala motpartens förhållanden till enheter mot vilka den är likviditetsexponerad, exempelvis följande:
a)
Avvecklingsbanker.
b)
Betalningssystem.
c)
Värdepappersavvecklingssystem.
d)
Nostro-ombud.
e)
Förvaringsinstitut.
f)
Likviditetsförsörjare.
g)
Centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
h)
Tjänsteleverantörer.
5. Centrala motparter ska i sitt system för hantering av likviditetsrisker ta hänsyn till eventuella inbördes beroenden mellan enheterna i punkt 4 och multipla kopplingar som en enhet i punkt 4 kan ha till en central motpart.
6. Centrala motparter ska upprätta dagliga rapporter om behov och medel som omfattas av punkt 3 a, b och c och en kvartalsrapport över sin likviditetsplan enligt punkt 3 d-h. Rapporterna ska dokumenteras och sparas i enlighet med kapitel IV.
Artikel 33
Tillgång till likviditet
1. Centrala motparter ska i alla relevanta valutor hålla likvida medel som motsvarar deras likviditetsbehov, definierade i enlighet med artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012 och artikel 32 i denna förordning. Dessa likvida medel ska vara begränsade till
a)
kontantinsättningar hos en utgivande centralbank,
b)
kontanta medel som hålls hos ett auktoriserat kreditinstitut i enlighet med artikel 47,
c)
bindande kreditlöften eller likvärdiga överenskommelser med clearingmedlemmar som inte är på obestånd,
d)
bindande återköpsavtal,
e)
mycket likvida finansiella instrument som uppfyller kraven i artiklarna 45 och 46 och som den centrala motparten kan bevisa är tillgängliga och kan omsättas i kontanta medel på en och samma dag, enligt förhandsfastställda överenskommelser som är säkra även i ansträngda marknadslägen.
2. Centrala motparter ska beakta de valutor i vilka dess skulder är denominerade och ta hänsyn till den potentiella effekten av ansträngda marknadslägen på dess möjligheter att få tillgång till valutamarknader på ett sätt som överensstämmer med avvecklingscyklerna för valuta- och värdepappersavvecklingssystem.
3. Bindande kreditlöften som har beviljats mot säkerheter ställda av clearingmedlemmar får inte räknas två gånger som likvida medel. Centrala motparter ska vidta åtgärder för att övervaka och kontrollera koncentrationen när det gäller likviditetsriskexponeringarna mot enskilda likviditetsförsörjare.
4. Centrala motparter ska genom noggrann kontroll försäkra sig om att deras likviditetsförsörjare har tillräcklig förmåga att fullgöra sina skyldigheter enligt likviditetsöverenskommelserna.
5. Centrala motparter ska regelbundet testa sina förfaranden för utnyttjande av förhandsfastställda finansieringsöverenskommelser. Detta kan till exempel innefatta testuttag av belopp via kreditlöften, för att kontrollera hur snabbt medlen finns att tillgå och hur väl rutinerna fungerar.
6. Centrala motparter ska i sina likviditetsplaner ha noggranna förfaranden för utnyttjandet av sina likvida medel för att fullgöra sina betalningsskyldigheter vid likviditetsbrist. Likviditetsförfarandena ska tydligt ange när vissa medel ska användas. Förfarandena ska även beskriva tillgången till kontantinsättningar eller avistaplaceringar, hur marknadstransaktioner på en och samma dag kan verkställas och hur förhandsfastställda likviditetslöften kan utnyttjas. Dessa förfaranden ska regelbundet testas. Centrala motparter ska även upprätta tillfredsställande planer för hur finansieringsavtal ska förlängas, innan de löper ut.
Artikel 34
Koncentrationsrisk
1. Centrala motparter ska noggrant övervaka och kontrollera sin likviditetsriskexponerings koncentration, inbegripet exponeringarna mot de enheter som räknas upp i artikel 32.4 och enheter inom samma koncern.
2. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisker ska innefatta exponerings- och koncentrationsgränser.
3. Centrala motparter ska fastställa processer och förfaranden vid överskridande av koncentrationsgränser.
KAPITEL IX
VATTENFALLSPRINCIPEN VID OBESTÅND
(Artikel 45 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 35
Beräkning av egna medel som centrala motparter ska tillgripa vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd
1. För det ändamål som beskrivs i artikel 45.4 i förordning (EU) nr 648/2012 ska centrala motparter avsätta särskilda egna medel, vilka ska redovisas separat i balansräkningen.
2. Centrala motparter ska beräkna minimibeloppet enligt punkt 1 genom att med 25 % multiplicera minimikapitalet, inbegripet balanserade vinstmedel och reserver, som ska hållas i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012 och kommissionens delegerade förordning (EU) nr 152/2013 (8).
Centrala motparter ska årligen se över detta belopp.
3. Om centrala motparter har inrättat mer än en obeståndsfond för de olika klasser av finansiella instrument som de clearar, ska de särskilda egna medel som beräknas enligt punkt 1 fördelas på obeståndsfonderna i proportion till respektive fonds storlek, redovisas separat i balansräkningen och utnyttjas vid obestånd inom de olika marknadssegment som obeståndsfonderna avser.
4. För att uppfylla kravet enligt punkt 1 får inga andra medel användas än det kapital, inbegripet balanserade vinstmedel och reserver, som avses i artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012.
Artikel 36
Avsättande av egna medel som centrala motparter ska tillgripa vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd
1. Centrala motparter ska omedelbart informera den behöriga myndigheten, om de särskilda medel som ska avsättas understiger det i artikel 35 föreskrivna beloppet, och samtidigt ange motiven till detta med en utförlig skriftlig beskrivning av hur och inom vilken tidsrymd denna avsättning ska återställas.
2. Om en eller flera clearingmedlemmar hamnar på obestånd, innan den centrala motparten har återställt de särskilda egna medlen, ska bara det resterande beloppet av de avsatta särskilda egna medlen användas vid tillämpning av artikel 45 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska återställa de särskilda egna medlen senast en månad efter anmälan enligt punkt 1.
KAPITEL X
SÄKERHETER
(Artikel 46 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 37
Allmänna krav
Centrala motparter ska införa och tillämpa öppna och förutsägbara riktlinjer och rutiner för att bedöma och fortlöpande övervaka hur likvida de tillgångar är som godtas som säkerheter, och vid behov vidta korrigerande åtgärder.
Centrala motparter ska dessutom årligen se över sina riktlinjer och förfaranden för godtagbara tillgångar. En sådan översyn ska även ske efter väsentliga förändringar som påverkar de centrala motparternas riskexponering.
Artikel 38
Kontantsäkerheter
Vid tillämpning av artikel 46.1 i förordning (EU) nr 648/2012 ska mycket likvida säkerheter i form av kontanter vara denominerade i någon av följande valutor:
a)
En valuta där den centrala motparten för de behöriga myndigheterna kan visa att de tillfredsställande kan hantera riskerna.
b)
En valuta i vilken den centrala motparten clearar transaktioner, inom ramen för de säkerheter som krävs för att täcka dess exponering i denna valuta.
Artikel 39
Finansiella instrument
För tillämpningen av artikel 46.1 i förordning (EU) nr 648/2012 ska som mycket likvida säkerheter betraktas finansiella instrument, bankgarantier och guld som uppfyller villkoren i bilaga I.
Artikel 40
Värdering av säkerheter
1. För värderingen av mycket likvida säkerheter enligt definitionen i artikel 37 ska centrala motparter införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att i nära realtid kontrollera kreditkvalitet, marknadslikviditet och prisvolatilitet för varje tillgång som godtas som säkerhet. Centrala motparter ska regelbundet, och åtminstone årligen, kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för värderingen är adekvata. En sådan översyn ska även ske efter väsentliga förändringar som påverkar de centrala motparternas riskexponering.
2. Centrala motparter ska uppdatera värdet på säkerheterna i nära realtid eller, om detta inte är möjligt, kunna visa för de behöriga myndigheterna att de kan hantera riskerna.
Artikel 41
Värderingsavdrag
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att fastställa försiktigt beräknade värderingsavdrag som ska tillämpas på säkerheternas värde.
2. Värderingsavdrag ska beakta att säkerheterna kan behöva realiseras i ett ansträngt marknadsläge och beakta den tid det kan ta att realisera dem. Centrala motparter ska för den behöriga myndigheten visa att värderingsavdragen är försiktigt beräknade, för att i möjligaste mån begränsa de konjunkturförstärkande effekterna. För varje säkerhetstillgång ska värderingsavdraget fastställas mot bakgrund av relevanta kriterier, däribland följande:
a)
Typen av tillgång och storleken på den kreditrisk som är förknippad med det finansiella instrumentet enligt den centrala motpartens interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
b)
Tillgångens löptid.
c)
Tillgångens historiska och hypotetiska framtida prisvolatilitet i ett ansträngt marknadsläge.
d)
Likviditeten på den underliggande marknaden, däribland skillnaden mellan köp- och säljkurs.
e)
Eventuell valutarisk.
f)
Korrelationsrisk.
3. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att värderingsavdragen är adekvata. Centrala motparter ska minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner när det gäller värderingsavdrag samt efter väsentliga förändringar som påverkar den centrala motpartens riskexponering, men bör i möjligaste mån undvika förändringar som kan orsaka störningar eller stora förändringar som kan få konjunkturförstärkande effekter. Riktlinjer och rutiner när det gäller värderingsavdrag ska minst en gång om året vara föremål för en oberoende validering.
Artikel 42
Koncentrationsgränser
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att se till att säkerheterna är tillräckligt diversifierade för att kunna realiseras inom en fastställd innehavstid utan någon väsentlig marknadspåverkan. Riktlinjer och rutiner ska fastställa vilka riskbegränsningsåtgärder som ska vidtas, när koncentrationsgränserna enligt punkt 2 överskrids.
2. Centrala motparter ska fastställa koncentrationsgränser för
a)
enskilda emittenter,
b)
typer av emittenter,
c)
typer av tillgångar,
d)
varje clearingmedlem,
e)
alla clearingmedlemmar.
3. Koncentrationsgränserna ska vara försiktigt beräknade och beakta alla relevanta kriterier, bl.a. följande:
a)
Finansiella instrument emitterade av emittenter av samma typ när det gäller bransch, verksamhet och geografisk region.
b)
Storleken på den kreditrisk som är förknippad med det finansiella instrumentet eller emittenten, enligt den centrala motpartens interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
c)
De finansiella instrumentens likviditet och prisvolatilitet.
4. Centrala motparter ska se till att högst 10 procent av deras säkerheter garanteras av ett och samma kreditinstitut, eller ett likvärdigt finansinstitut från tredjeland, eller en enhet som ingår i samma koncern som kreditinstitutet eller finansinstitutet från tredjeland. Om de säkerheter som den centrala motparten tar emot i form av garantier från affärsbanker motsvarar mer än 50 procent av säkerheterna totalt, kan denna gräns sättas till högst 25 procent.
5. Vid beräkningen av gränserna enligt punkt 2 ska centrala motparter inkludera sin totala exponering mot en emittent, inbegripet värdet av sammantagna kreditlöften, bankcertifikat, tidsbunden inlåning, sparkonton, inlåningsräkningar, checkräkningar, penningmarknadsinstrument och faciliteter för omvända repor som utnyttjas av dem. Gränserna ska inte vara tillämpliga på säkerheter som den centrala motparten innehar och som överstiger minimikraven för marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder eller andra finansiella medel.
6. Vid fastställandet av en koncentrationsgräns för den centrala motpartens exponering mot en enskild emittent ska den centrala motparten aggregera sin exponering mot alla finansiella instrument som har emitterats av emittenten eller av en enhet inom samma koncern, som uttryckligen garanteras av emittenten eller av en enhet inom samma koncern, och mot finansiella instrument som har emitterats av företag vars enda syfte är att äga produktionsmedel som är centrala för emittentens verksamhet, och behandla detta som en enda risk.
7. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker är adekvata. Centrala motparter ska minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker samt efter väsentliga förändringar som påverkar deras riskexponering.
8. Centrala motparter ska informera den behöriga myndigheten och clearingmedlemmarna om gällande koncentrationsgränser och eventuella ändringar av dessa gränser.
9. Om en central motpart väsentligt överskrider en koncentrationsgräns som har fastställts i dess riktlinjer och rutiner, ska den omedelbart informera den behöriga myndigheten om detta. Den centrala motparten ska snarast möjligt åtgärda överskridandet.
KAPITEL XI
INVESTERINGSPOLITIK
(Artikel 47 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 43
Mycket likvida finansiella instrument
Vid tillämpningen av artikel 47.1 i förordning (EU) nr 648/2012 kan skuldebrev betraktas som mycket likvida finansiella instrument som medför minimal kredit- och marknadsrisk, om de uppfyller samtliga villkor i bilaga II.
Artikel 44
Mycket säkra arrangemang för deponering av finansiella instrument
1. Om en central motpart inte kan deponera de finansiella instrument som avses i artikel 45 eller de som den mottar i form av marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder eller bidrag till andra finansiella medel, genom såväl överlåtelse av äganderätt som säkerhetsrätt, hos operatören av ett värdepappersavvecklingssystem som garanterar fullständigt skydd för dessa instrument, ska de deponeras hos någon av följande:
a)
En centralbank som garanterar fullständigt skydd för de finansiella instrumenten och som vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem.
b)
Ett auktoriserat kreditinstitut enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG (9) som garanterar att instrumenten är fullständigt åtskilda och skyddade, som vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. När de gör en sådan bedömning, ska centrala motparter tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
c)
Ett finansinstitut i ett tredjeland som omfattas av och uppfyller tillsynsregler som relevanta behöriga myndigheter anser är minst lika stränga som de i direktiv 2006/48/EG och som har stabila redovisningsrutiner, förvaringsrutiner och interna kontroller och som garanterar att instrumenten är fullständigt åtskilda och skyddade, vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. När de gör en sådan bedömning, ska centrala motparter tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
2. Om finansiella instrument deponeras i enlighet med punkt 1 b eller c, ska de förvaras så att den centrala motparten inte drabbas av förluster, om det auktoriserade finansinstitutet hamnar på obestånd eller blir insolvent.
3. Mycket säkra arrangemang för deponering av finansiella instrument som ställs som säkerhet, bidrag till obeståndsfonder eller bidrag till andra finansiella medel ska endast göra det möjligt för den centrala motparten att återanvända de finansiella instrumenten om villkoren i artikel 39.8 i förordning (EU) nr 648/2012 är uppfyllda och om syftet med återanvändningen är att verkställa betalningar, hantera en clearingmedlems obestånd eller uppfylla en samverkansöverenskommelse.
Artikel 45
Mycket säkra arrangemang för kontanta medel
1. Vid tillämpningen av artikel 47.4 i förordning (EU) nr 648/2012 ska kontanta medel som inte hålls hos centralbanken uppfylla samtliga följande villkor:
a)
Insättningen ska vara i någon av följande valutor:
i)
En valuta vars risk den centrala motparten med hög tillförlitlighet kan visa att den kan hantera.
ii)
En valuta i vilken den centrala motparten clearar transaktioner, inom ramen för värdet på de säkerheter som har mottagits i denna valuta.
b)
Insättningen ska göras hos någon av följande:
i)
Ett auktoriserat kreditinstitut enligt definitionen i direktiv 2006/48/EG som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
ii)
Ett finansinstitut i ett tredjeland som omfattas av och uppfyller tillsynsregler som de behöriga myndigheterna anser är minst lika stränga som de i direktiv 2006/48/EG och som har stabila redovisningsrutiner, förvaringsrutiner, interna kontroller och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
2. Om kontanta medel hålls över natten i enlighet med punkt 1, ska minst 95 procent av medlen, beräknat över en genomsnittlig period av en kalendermånad, deponeras så att de omfattas av säkerheter i form av mycket likvida finansiella instrument som uppfyller kraven i artikel 45, med undantag för kravet i punkt 1 c i den artikeln.
Artikel 45
Koncentrationsgränser
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och förfaranden som säkrar en tillräcklig spridning, när det gäller de finansiella instrument i vilka dess finansiella medel investeras.
2. Centrala motparter ska fastställa koncentrationsgränser och övervaka koncentrationen av dess finansiella medel med avseende på
a)
enskilda finansiella instrument,
b)
typer av finansiella instrument,
c)
enskilda emittenter,
d)
typer av emittenter,
e)
motparter med vilka det finns sådana arrangemang som föreskrivs i artikel 44.1 b och c eller artikel 45.2.
3. När det gäller typer av emittenter, ska centrala motparter beakta följande:
a)
Geografisk spridning.
b)
Inbördes beroenden och multipla kopplingar som en enhet kan ha till en central motpart.
c)
Kreditriskens nivå.
d)
Den centrala motpartens exponeringar mot emittenten genom produkter som clearas av den centrala motparten.
4. Det ska i riktlinjer och rutiner fastställas vilka riskbegränsningsåtgärder som ska vidtas, när koncentrationsgränserna överskrids.
5. Vid fastställandet av koncentrationsgränser för centrala motparters exponering mot en enskild emittent eller ett enskilt förvaringsinstitut, ska centrala motparter aggregera exponeringarna mot alla finansiella instrument som emitterats eller uttryckligen garanterats av emittenten och alla finansiella medel som deponerats hos förvaringsinstitutet, och behandla dem som en enda risk.
6. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker är adekvata. Dessutom ska centrala motparter minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner för koncentrationsgränser samt så snart det sker en väsentlig förändring som påverkar deras riskexponering.
7. Om centrala motparter överskrider en koncentrationsgräns som fastställs i dess riktlinjer och rutiner, ska de omedelbart informera den behöriga myndigheten. Centrala motparter ska rätta till situationen snarast möjligt.
Artikel 46
Annan säkerhet än kontanter
Om säkerheter ställs i form av finansiella instrument i enlighet med bestämmelserna i kapitel X, ska bara artiklarna 44 och 45 vara tillämpliga.
KAPITEL XII
ÖVERSYN AV MODELLER, STRESSTESTER OCH UTFALLSTESTER
(Artikel 49 i förordning (EU) nr 648/2012)
AVSNITT 1
Modeller och program
Artikel 47
Validering av modeller
1. Centrala motparter ska göra en omfattande validering av sina modeller, metoder och det system för hantering av likviditetsrisk som används för att kvantifiera, aggregera och hantera deras risker. Alla väsentliga ändringar eller justeringar av deras modeller, metoder eller systemet för hantering av likviditetsrisk ska ske i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och valideras av en kvalificerad och oberoende part innan de genomförs.
2. Centrala motparters valideringsprocess ska dokumenteras och åtminstone specifera vilka riktlinjer som tillämpas för att testa deras marginalsäkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel, samt reglerna för beräkning av likvida finansiella medel. Alla väsentliga ändringar eller justeringar av sådana riktlinjer ska ske i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och valideras av en kvalificerad och oberoende part innan de genomförs.
3. En utförlig validering ska åtminstone innefatta följande:
a)
En utvärdering av modellernas och systemets begreppsmässiga förnuftighet, inbegripet styrkande underlag.
b)
En granskning av löpande övervakningsförfaranden, inbegripet kontroll av processer och riktmärken.
c)
En granskning av parametrar och antaganden som ligger till grund för deras utvecklade modeller, metoder och system.
d)
En granskning av modellernas, metodernas och systemets lämplighet med avseende på den typ av kontrakt som de tillämpas på.
e)
En granskning av deras stresstestscenariers lämplighet i enlighet med kapitel VII och artikel 52.
f)
En analys av testresultaten.
4. Centrala motparter ska fastställa kriterier för sin bedömning av om deras modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk kan valideras. Positiva testresultat ska ingå i dessa kriterier.
5. Om prisuppgifter inte är lätt tillgängliga eller tillförlitliga, ska centrala motparter hantera sådana prisbegränsningar eller åtminstone utgå från försiktiga antaganden baserade på observerade korrelerade eller relaterade marknader och aktuella beteenden på marknaden.
6. Om prisuppgifter inte är lätt tillgängliga eller tillförlitliga, ska systemen och värderingsmodellerna som används för detta ändamål hanteras i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och genom validering och testning. Centrala motparter ska låta en kvalificerad och oberoende part validera deras värderingsmodeller under flera olika marknadsscenarier för att se till att modellerna producerar lämpliga priser och i förekommande fall anpassa sina beräkningar av initialsäkerheter för att beakta konstaterade modellrisker.
7. Centrala motparter ska regelbundet göra en bedömning av sina säkerhetsmodellers teoretiska och empiriska egenskaper för alla finansiella instrument som de clearar.
Artikel 48
Testprogram
1. Centrala motparter ska införa riktlinjer och rutiner som ingående beskriver de stress- och utfallstestprogram som de genomför för att bedöma lämplighet, exakthet, tillförlitlighet och motståndskraft hos de modeller och metoder som de använder för sina riskkontrollmekanismers kalkyleringar, inbegripet marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och andra finansiella medel vid en rad olika marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters riktlinjer och förfaranden ska även specificera de stresstestprogram som de genomför för att bedöma lämplighet, exakthet, tillförlitlighet och motståndskraft hos systemet för hantering av likviditetsrisk.
3. Riktlinjerna och förfarandena ska åtminstone omfatta metoder för val och utveckling av lämpliga tester, inbegripet val av portfölj- och marknadsuppgifter, testernas regelbundenhet, särskilda riskegenskaper hos de finansiella instrument som clearas, analys av testresultat och testundantag, samt eventuella relevanta korrigerande åtgärder.
4. Centrala motparter ska inkludera eventuella kundpositioner, när de utför alla tester.
AVSNITT 2
Utfallstester
Artikel 49
Förfaranden för utfallstester
1. Centrala motparter ska bedöma sina marginalsäkerheters täckning genom att i efterhand jämföra observerade utfall med förväntade utfall enligt säkerhetsmodellerna. Sådana utfallstester ska göras varje dag, för att utvärdera om det finns några testundantag när det gäller marginalsäkerheternas täckning. Täckningen ska utvärderas för nuvarande positioner för finansiella instrument, clearingmedlemmar och beakta eventuella effekter av portföljmarginalsäkerheter, i förekommande fall även centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
2. Centrala motparter ska överväga vad som är en lämplig historisk tidsrymd för utfallstestprogrammet, för att säkerställa att den tillämpade observationsperioden är tillräcklig för att minimera eventuella negativa effekter på den statistiska signifikansen.
3. Centrala motparter ska i sina utfallstestprogram åtminstone överväga klara statistiska tester och resultatkriterier som centrala motparter ska definiera för att bedöma utfallstesternas resultat.
4. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera resultat och analyser av utfallstester i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av säkerhetsmodellerna.
5. Utfallstesters resultat och analyser ska göras tillgängliga för alla clearingmedlemmar och (om de är kända för den centrala motparten) även kunder. För alla andra kunder ska utfallstesters resultat och analyser på begäran göras tillgängliga av clearingmedlemmar. Informationen ska sammanställas i en form som inte bryter sekretessen och clearingmedlemmar och kunder ska bara för sina egna portföljer få tillgång till detaljerade resultat och analyser av utfallstester.
6. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av utfallstestanalyser.
AVSNITT 3
Känslighetstester och analyser
Artikel 50
Känslighetstester och analyser
1. Centrala motparter ska genomföra känslighetstester och känslighetsanalyser för att bedöma sina säkerhetsmodellers täckning vid olika marknadsförhållanden, med hjälp av historiska data från faktiska ansträngda marknadsförhållanden och hypotetiska data från teoretiska ansträngda marknadsförhållanden.
2. För att förstå hur marginalsäkerheternas täckning kan påverkas av mycket ansträngda marknadsförhållanden och förändringar av viktiga modellparametrar, ska centrala motparter använda en rad olika parametrar och antaganden som tar hänsyn till olika historiska och hypotetiska förhållanden, däribland de mest volatila perioderna på deras marknader och extrema förändringar i korrelationerna mellan priserna på kontrakt som de clearar.
3. Känslighetsanalyser ska göras för flera faktiska och representativa clearingmedlemmars portföljer. Representativa portföljer ska väljas utifrån deras känslighet mot väsentliga riskfaktorer och korrelationer som den centrala motparten är exponerad mot. Sådana känslighetstester och känslighetsanalyser ska vara utformade för att testa viktiga parametrar och antaganden i säkerhetsmodellen vid olika konfidensintervall, för att fastställa systemets känslighet för fel i kalibreringen av sådana parametrar och antaganden. Lämplig hänsyn ska tas till löptidsstrukturen för riskfaktorer och den antagna korrelationen mellan riskfaktorer.
4. Centrala motparter ska utvärdera potentiella förluster i clearingmedlemmars positioner.
5. Centrala motparter ska i förekommande fall överväga parametrar som återspeglar att flera clearingmedlemmar samtidigt hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller de underliggande tillgångarna för derivat som de clearar. Beaktas ska också effekterna av att en kund hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller underliggande tillgångar för derivat som de clearar.
6. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera känslighetstesters och känslighetsanalysers resultat och analyser i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av säkerhetsmodellerna.
7. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av känslighetstestanalyser.
AVSNITT 4
Stresstester
Artikel 51
Stresstestförfarande
1. I centrala motparters stresstester ska stressparametrar, antaganden och scenarier tillämpas på de modeller som används för att skatta riskexponeringar i syfte att säkerställa tillräckliga finansiella medel för att täcka dessa exponeringar vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters stresstestprogram ska kräva att de regelbundet utför en rad stresstester som tar hänsyn till deras produktmix och alla delar av deras modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk.
3. Centrala motparters stresstestprogram ska föreskriva att stresstester ska utföras med hjälp av fastställda stresstestscenarier, för både tidigare och hypotetiska extrema men möjliga marknadsförhållanden i enlighet med kapitel VII. Tidigare marknadsförhållanden som ska användas ska vid behov granskas och anpassas. Centrala motparter ska även ta hänsyn till andra former av lämpliga stresstestscenarier, bland annat, men inte bara, tekniskt eller finansiellt obestånd för deras avvecklingsbanker, nostro-ombud, förvaringsinstitut, likviditetsförsörjare eller centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
4. Centrala motparter ska ha kapacitet att snabbt anpassa sina stresstester, så att de beaktar nya eller framväxande risker.
5. Centrala motparter ska beakta potentiella förluster till följd av att en kund hamnar på obestånd (om denna är känd) som clearar via flera clearingmedlemmar.
6. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera testresultat och analyser i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av sina modeller, metoder och systemet för hantering av likviditetsrisk.
7. Resultat och analyser av stresstester ska göras tillgängliga för alla clearingmedlemmar och (om de är kända för den centrala motparten) kunderna. För alla andra kunder ska resultat och analyser av utfallstester på begäran göras tillgängliga av clearingmedlemmar. Informationen ska sammanställas i en form som inte bryter sekretessen och clearingmedlemmar och kunder ska bara för sina egna portföljer få tillgång till detaljerade resultat och analyser av stresstester.
8. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av stresstestanalyser.
Artikel 52
Riskfaktorer för stresstester
1. Centrala motparter ska fastställa och ha en lämplig metod för att mäta relevanta riskfaktorer som är specifika för de kontrakt som de clearar och som kan påverka deras förluster. Centrala motparters stresstester ska åtminstone ta hänsyn till riskfaktorer som i förekommande fall har specificerats för följande typer av finansiella instrument:
a)
Räntekontrakt: riskfaktorer som motsvarar räntorna i varje valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument. Modellerna över avkastningskurvan ska vara indelade i flera löptidssegment för att beakta variationerna i räntornas volatilitet över avkastningskurvan. Antalet relaterade riskfaktorer ska bero på hur komplexa de räntekontrakt är som den centrala motparten clearar. Den basrisk som är en följd av att räntorna på statspapper och andra räntebärande papper inte sammanfaller helt ska beaktas separat.
b)
Valutakontrakt: riskfaktorer som är knutna till varje utländsk valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument och till växelkursen mellan den valuta i vilken kraven på marginalsäkerheter ställs och den valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument.
c)
Aktiekontrakt: riskfaktorer som är knutna till volatiliteten för enskilda aktieemissioner för varje marknad som den centrala motparten clearar och volatiliteten inom olika sektorer av den samlade aktiemarknaden. Vilken typ av modellmetod som ska användas och hur förfinad den ska vara ska bero på den centrala motpartens exponering mot marknaden som helhet och dess koncentration i enskilda aktieemissioner på denna marknad.
d)
Råvarukontrakt: riskfaktorer som tar hänsyn till olika kategorier och underkategorier av råvarukontrakt och relaterade derivat som den centrala motparten clearar, i förekommande fall även variationer i convenience yield mellan derivatpositioner och kontantpositioner i den råvaran.
e)
Kreditkontrakt: riskfaktorer som beaktar risken för plötsliga obestånd, inbegripet den ackumulerade risken av flera obestånd, volatilitet i basrisk och återvinningsgrad.
2. I sina stresstester ska centrala motparter i lämplig utsträckning även beakta minst följande:
a)
Korrelationer, inbegripet dem mellan identifierade riskfaktorer och liknande kontrakt som den centrala motparten clearar.
b)
Faktorer som motsvarar den implicita och den historiska volatiliteten för de kontrakt som clearas.
c)
Särskilda egenskaper hos eventuella nya kontrakt som den centrala motparten ska cleara.
d)
Koncentrationsrisken, inbegripet för clearingmedlemmar och enheter inom clearingmedlemmars koncerner.
e)
Inbördes beroenden och multipla kopplingar.
f)
Relevanta risker, inbegripet valutarisk.
g)
Fastställda exponeringsgränser.
h)
Korrelationsrisk.
Artikel 53
Stresstester av totala finansiella medel
1. Centrala motparters stresstestprogram ska se till att deras marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och andra finansiella medel sammantaget kan klara att åtminstone de två clearingmedlemmar samtidigt hamnar på obestånd mot vilka de har de största exponeringarna vid extrema men möjliga marknadsförhållanden. Stresstestprogrammet ska även undersöka potentiella förluster till följd av att enheter hamnar på obestånd som ingår i samma koncern som de två clearingmedlemmar mot vilka de har de största exponeringarna vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters stresstestprogram ska sörja för att deras marginalsäkerheter och obeståndsfonder åtminstone kan klara att den clearingmedlem hamnar på obestånd mot vilken de har de största exponeringarna eller den näst eller tredje största clearingmedlemmen, om summan av deras exponeringar är större enligt artikel 42 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska göra en grundlig analys av de potentiella förluster som de kan drabbas av och utvärdera potentiella förluster i clearingmedlemmars positioner, inbegripet risken av att likvidering av sådana positioner kan påverka marknaden och marginalsäkerheternas täckning.
4. I tillämpliga fall ska centrala motparter i sina stresstester beakta effekterna av att en clearingmedlem hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller de underliggande tillgångarna för derivat som de clearar. I tillämpliga fall ska också effekterna beaktas av att en kund hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller underliggande tillgångar för derivat som de clearar.
5. Centrala motparters stresstester ska beakta likvideringsperioden enligt artikel 26.
Artikel 54
Stresstester av likvida finansiella medel
1. Centrala motparters stresstestprogram för deras likvida finansiella medel ska sörja för att dessa är tillräckliga enligt kraven i kapitel VIII.
2. Centrala motparter ska dessutom ha tydliga och öppna regler och rutiner som åtgärdar bristande likvida finansiella medel som deras stresstester belägger, så att de klarar sina betalningsskyldigheter.
Centrala motparter ska även ha tydliga rutiner för att använda sina stresstesters resultat och analyser till att utvärdera om deras system för hantering av likviditetsrisk och likviditetsförsörjare är tillräckliga samt till justeringar.
3. De stresstestscenarier som används i stresstester av likvida finansiella medel ska beakta den centrala motpartens utformning och verksamhet och inbegripa alla enheter som kan utgöra en väsentlig risk för den. Sådana stresstester ska även beakta eventuella starka band eller liknande exponeringar mellan dess clearingmedlemmar, inbegripet andra enheter inom samma koncern, och bedöma risken för flera obestånd och de spridningseffekter till andra clearingmedlemmar som sådana obestånd kan orsaka.
AVSNITT 5
Täckning och användning av testresultat
Artikel 55
Tillräcklig täckning
1. Centrala motparter ska inrätta och vidmakthålla rutiner för att upptäcka förändringar av marknadsförhållandena, som ökad volatilitet eller minskad likviditet för de finansiella instrument som de clearar, så att de snabbt kan anpassa beräkningarna av sitt marginalsäkerhetsbehov för att beakta det förändrade marknadsläget.
2. Centrala motparter ska genomföra tester av sina värderingsavdrag, för att se till att säkerheterna åtminstone kan realiseras till värderingsavdragens värde vid observerade extrema men möjliga marknadsförhållanden.
3. Om centrala motparter tar ut marginalsäkerheter på portföljnivå och inte på produktnivå, ska de löpande granska och testa kvittningar mellan produkter. Centrala motparter ska basera sådana kvittningar på en försiktig och ekonomiskt förnuftig metod som återspeglar prisberoendet mellan produkterna. Centrala motparter ska framför allt testa hur korrelationer fungerar under perioder av allvarliga faktiska eller hypotetiska marknadsförhållanden.
Artikel 56
Översyn av modeller som utgår från testresultat
1. Centrala motparter ska ha tydliga rutiner för att skatta behovet av ytterligare marginalsäkerheter, även på intradagsbasis, och omkalibrera sina säkerhetsmodeller, om utfallstester visar att modellerna inte har fungerat som väntat och därför inte kunnat ange en lämplig mängd initialsäkerheter för att uppnå önskvärd förtroendenivå. Om centrala motparter fastställer att det är nödvändigt att ta ut ytterligare marginalsäkerheter, ska de göra detta vid nästa marginalsäkerhetskrav.
2. Centrala motparter ska bedöma orsaken till testundantag som upptäcks vid utfallstester. Alltefter orsaken till undantagen ska centrala motparter besluta om det krävs en grundläggande ändring av säkerhetsmodellen eller av de modeller som ger den indata och om nuvarande parametrar måste omkalibreras.
3. Centrala motparter ska bedöma orsaken till testundantag som upptäcks vid stresstester. Alltefter orsakerna till undantagen ska centrala motparter besluta om det krävs en grundläggande ändring av deras modeller, metoder eller system för hantering av likviditetsrisk, eller av gällande parametrar och antaganden.
4. Om resultaten av testerna visar att marginalsäkerheterna, obeståndsfonden eller andra finansiella medel har otillräcklig täckning, ska centrala motparter öka sina samlade finansiella medel till en godtagbar nivå vid nästa marginalsäkerhetskrav. Om testresultaten visar att de likvida finansiella medlen är otillräckliga, ska centrala motparter snarast möjligt öka sina likvida finansiella medel till en godtagbar nivå.
5. När de granskar sina modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk ska centrala motparter kontrollera hur ofta testundantag återkommer, för att på lämpligt sätt och utan onödiga dröjsmål upptäcka och lösa problem.
AVSNITT 6
Omvända stresstester
Artikel 57
Omvända stresstester
1. Centrala motparter ska genomföra omvända stresstester för att fastställa vid vilka marknadsförhållanden deras säkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel sammantaget kan visa sig vara otillräckliga för att täcka kreditexponeringar och för vilka deras likvida finansiella medel kan vara otillräckliga. Vid genomförandet av sådana tester ska centrala motparter konstruera modeller för extrema marknadsförhållanden som överträffar vad som anses vara möjligt, för att hjälpa till att fastställa gränserna för sina modeller, system för hantering av likviditetsrisk, finansiella medel och likvida finansiella medel.
2. Centrala motparter ska utveckla omvända stresstester som är avpassade för de särskilda riskerna på marknaderna och i de kontrakt som de erbjuder clearing för.
3. Centrala motparter ska utgå från förhållandena som beskrivs i punkt 1 och resultat och analyser av sina stresstester för att fastställa extrema men möjliga scenarier i enlighet med kapitel VII.
4. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera resultat och analyser av utfallstester i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter i samband med sin översyn.
AVSNITT 7
Förfaranden vid obestånd
Artikel 58
Tester av förfaranden vid obestånd
1. Centrala motparter ska testa och se över sina förfaranden vid obestånd, för att se till att de är både ändamålsenliga och effektiva. Centrala motparter ska göra simuleringsövningar i samband med sina tester av förfarandena vid obestånd.
2. Efter att ha testat sina förfaranden vid obestånd, ska centrala motparter fastställa eventuella oklarheter och anpassa sina förfaranden för att minimera dessa.
3. Centrala motparter ska genom simuleringsövningar kontrollera att alla clearingmedlemmar, i förekommande fall kunder och andra relevanta parter, exempelvis men inte bara centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse samt eventuella tjänsteleverantörer, har fått nödvändig information och känner till rutinerna vid ett obeståndscenario.
AVSNITT 8
Valideringars och testers frekvens
Artikel 59
Frekvens
1. Centrala motparter ska minst årligen göra en utförlig validering av sina modeller och metoder.
2. Centrala motparter ska minst årligen göra en utförlig validering av sitt system för hantering av likviditetsrisk.
3. Centrala motparter ska minst årligen göra en fullständig validering av sina värderingsmodeller.
4. Centrala motparter ska minst årligen kontrollera att den politik som anges i artikel 51 är ändamålsenlig.
5. Centrala motparter ska analysera och övervaka modellresultat och den finansiella täckningen i händelse av obestånd genom att minst en gång om dagen utfallstesta marginalsäkerheternas täckning och utföra stresstester som utgår från standardiserade och förutbestämda parametrar och antaganden.
6. Centrala motparter ska analysera och övervaka sitt system för hantering av likviditetsrisk genom att minst en gång om dagen stresstesta sina likvida finansiella medel.
7. Centrala motparter ska göra en ingående och grundlig analys av testresultaten minst en gång i månaden, för att försäkra sig om att dess stresstestscenarier, modeller, system för hantering av likviditetsrisk, underliggande parametrar och antaganden är korrekta. En sådan analys ska göras oftare i ansträngda marknadslägen, bl.a. när de finansiella instrument som clearas eller marknaderna över huvud taget präglas av stor volatilitet, blir mindre likvida eller när clearingmedlemmarnas positioners storlek eller koncentration ökar väsentligt, eller när en central motpart väntas hamna i ett ansträngt marknadsläge.
8. Känslighetsanalyser ska göras minst en gång i månaden och utgå från resultaten av känslighetstester. Sådana analyser bör göras oftare, om marknaderna är ovanligt volatila eller mindre likvida eller när clearingmedlemmarnas positioners storlek eller koncentration ökar väsentligt.
9. Centrala motparter ska minst årligen testa kvittningar mellan finansiella instrument och hur korrelationer utvecklas under perioder av allvarliga faktiska och hypotetiska marknadsförhållanden.
10. Centrala motparters värderingsavdrag ska testas minst en gång i månaden.
11. Centrala motparter ska minst en gång i kvartalet utföra omvända stresstester.
12. Centrala motparter ska minst årligen testa och se över sina förfaranden vid obestånd och minst en gång i kvartalet genomföra simuleringsövningar, i enlighet med artikel 61. Centrala motparter ska även genomföra simuleringsövningar efter väsentliga förändringar av sina förfaranden vid obestånd.
AVSNITT 9
Tidsrymder vid tester
Artikel 60
Tidsrymder
1. De tidsrymder som ska användas vid tester ska definieras i enlighet med kapitel VII och innefatta marknadsförhållanden som är extrema men möjliga på sikt.
2. De historiska tidsrymder som används vid utfallstester ska åtminstone innefatta uppgifter från det senaste året eller från den period som den centrala motparten har clearat det relevanta finansiella instrumentet om denna understiger ett år.
AVSNITT 10
Upplysningsplikt
Artikel 61
Information som ska offentliggöras
1. Centrala motparter ska offentliggöra de allmänna principer som ligger till grund för deras modeller och metoder, vilken typ av tester som genomförs, en summarisk sammanfattning av testresultaten och de eventuella korrigerande åtgärder som har vidtagits.
2. Centrala motparter ska bl.a. offentliggöra följande viktiga uppgifter om sina förfaranden vid obestånd:
a)
Under vilka omständigheter åtgärder kan vidtas.
b)
Vem som får vidta åtgärderna.
c)
Åtgärdernas omfattning, däribland behandling av såväl egna som kunders positioner, medel och tillgångar.
d)
Mekanismer för att hantera den centrala motpartens skyldigheter mot de clearingmedlemmar som inte hamnat på obestånd.
e)
Mekanismer för att hjälpa till att hantera de skyldigheter som en clearingmedlem på obestånd har mot sina kunder.
Artikel 62
Ikraftträdande och tillämpning
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Punkt h i avsnitt 2 i bilaga I ska tillämpas i tre år efter det att denna förordning har trätt ikraft och med avseende på derivattransaktioner enligt artikel 2.4 b och d i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1227/2011 (10).
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 19 december 2012.