NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 465/2012
ze dne 22. května 2012,
kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004
(Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi EU a Švýcarskem)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 48 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby se zohlednily právní změny v některých členských státech a zajistila právní jistota zúčastněných stran, je třeba upravit nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3).
(2)
Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení předložila příslušné návrhy týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení, jejichž cílem je zlepšit a modernizovat právo Unie a které byly začleněny do tohoto nařízení.
(3)
Změny v sociální realitě mohou mít vliv na koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Aby se na tyto změny reagovalo, jsou nezbytné změny v oblasti určování použitelných právních předpisů a dávek v nezaměstnanosti.
(4)
Pojem „mateřské letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích podle práva Unie je vymezen v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (4). Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II nařízení (ES) č. 883/2004 v případě této skupiny osob, je opodstatněné vytvořit zvláštní pravidlo spočívající v tom, že se pojem „mateřské letiště“ uplatní jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a kritérium „mateřského letiště“ by nemělo vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
(5)
Mělo by být vyjasněno, že v případě, kdy osoba pracuje ve dvou nebo více členských státech, se podmínka výkonu „podstatné části“ činnosti ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 vztahuje také na osoby vykonávající činnosti pro různé podniky nebo zaměstnavatele.
(6)
Nařízení (ES) č. 883/2004 by mělo být změněno vložením nového ustanovení, které zajistí, aby příhraniční pracovník vykonávající samostatně výdělečnou činnost, který se stane zcela nezaměstnaným, obdržel dávky, pokud získal doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná či doby samostatně výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznání dávek v nezaměstnanosti v příslušném členském státě a pokud v členském státě bydliště neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na osoby samostatně výdělečně činné. Uvedené ustanovení by mělo být na základě zkušeností získaných během dvou let provádění přezkoumáno a případně změněno.
(7)
Nařízení (ES) č. 883/2004 a (ES) č. 987/2009 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 883/2004 se mění takto:
1)
V celém znění se slova „Komise Evropských společenství“ nahrazují slovy „Evropská komise“ v příslušném mluvnickém tvaru.
2)
Vkládá se nový bod odůvodnění, který zní:
„(18b)
V příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (5) je pojem „mateřského letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích definován jako místo, které provozovatel určí členu posádky, v němž člen posádky obvykle začíná a končí dobu služby nebo sérii dob služby a v němž provozovatel za normálních okolností není odpovědný za ubytování dotyčného člena posádky. Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II tohoto nařízení v případě členů letové posádky a posádky palubních průvodčích, je oprávněné uplatňovat pojem „mateřské letiště“ jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a zásada mateřského letiště by neměla vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
3)
Článek 9 se nahrazuje tímto:
„Článek 9
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
1. Členské státy písemně oznámí Evropské komisi prohlášení učiněná podle čl. 1 písm. l), právní předpisy a systémy uvedené v článku 3, uzavřené úmluvy uvedené v čl. 8 odst. 2, minimální dávky uvedené v článku 58 a neexistenci systému pojištění uvedeného v čl. 65a odst. 1, jakož i jejich podstatné změny. V těchto oznámeních je uveden den, od něhož se toto nařízení použije na systémy členskými státy v nich uvedené.
2. Tato oznámení se předkládají Evropské komisi každý rok a jsou v potřebné míře zveřejňována.“
4)
V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„5. Činnost, kterou člen letové posádky nebo posádky palubních průvodčích vykonává v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy, se považuje za činnost vykonávanou v členském státě, ve kterém se nachází jeho mateřské letiště ve smyslu přílohy III nařízení (EHS) č. 3922/91.“
5)
V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osoba, která jako zaměstnanec provozuje v členském státě činnost jménem zaměstnavatele, jenž zde běžně vykonává své činnosti, a která je tímto zaměstnavatelem vyslána do jiného členského státu, aby zde konala práci jménem tohoto zaměstnavatele, podléhá i nadále právním předpisům prvního členského státu, nepřesahuje-li předpokládaná doba trvání takové práce 24 měsíců a není-li daná osoba vyslána za účelem nahrazení jiné vyslané osoby.“
6)
V článku 13 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Na osobu, která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech, se vztahují:
a)
právní předpisy členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li podstatnou část své činnosti v tomto členském státě, nebo
b)
nevykonává-li podstatnou část své činnosti v členském státě, na jehož území má bydliště,
i)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, pokud je tato osoba zaměstnána jedním podnikem nebo zaměstnavatelem, nebo
ii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniků nebo zaměstnavatelů, pokud je tato osoba zaměstnána dvěma či více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání pouze v jednom členském státě, nebo
iii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, jiného než je členský stát bydliště, je-li tato osoba zaměstnána dvěma nebo více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání ve dvou členských státech, z nichž jeden je členským státem bydliště, nebo
iv)
právní předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, je-li zaměstnána dvěma a více podniky nebo zaměstnavateli, z nichž alespoň dva mají sídlo nebo místo podnikání v různých členských státech jiných, než je členský stát bydliště.“
7)
V článku 36 se odstavec 2a nahrazuje tímto:
„2a. Příslušná instituce nemůže osobě, která utrpěla pracovní úraz nebo onemocněla nemocí z povolání a která má nárok na dávky ze strany této instituce, odmítnout udělit povolení uvedené v čl. 20 odst. 1, pokud této osobě nemůže být léčení odpovídající jejímu stavu ve lhůtě, která je odůvodnitelná z lékařského hlediska, s přihlédnutím k jejímu aktuálnímu zdravotnímu stavu a k pravděpodobnému průběhu nemoci, poskytnuto na území členského státu, ve kterém má bydliště.“
8)
Článek 63 se nahrazuje tímto:
„Článek 63
Zvláštní ustanovení o upuštění od pravidel týkajících se bydliště
Pro účely této kapitoly se článek 7 použije pouze v případech stanovených v článcích 64, 65 a 65a a v mezích v nich stanovených.“
9)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 65a
Zvláštní ustanovení pro zcela nezaměstnané příhraniční pracovníky vykonávající samostatně výdělečnou činnost v případě, že v členském státě bydliště neexistuje pro osoby samostatně výdělečně činné žádný systém dávek v nezaměstnanosti
1. Odchylně od článku 65 se zcela nezaměstnaná osoba, která jakožto příhraniční pracovník naposledy získala doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná nebo doby samostatné výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznávání dávek v nezaměstnanosti v jiném členském státě, než je její členský stát bydliště, a jejíž členský stát bydliště předložil oznámení, že v tomto členském státě neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na jakoukoli kategorii osob samostatně výdělečně činných, zapíše do evidence služeb zaměstnanosti a je těmto službám k dispozici v členském státě, v němž vykonávala svou poslední činnost jako osoba samostatně výdělečně činná, a po dobu, kdy o dávky žádá, soustavně dodržuje podmínky stanovené právními předpisy posledně uvedeného členského státu. Zcela nezaměstnaná osoba se může doplňkově přihlásit do evidence služeb zaměstnanosti v členském státě bydliště.
2. Dávky zcela nezaměstnané osobě uvedené v odstavci 1 poskytuje členský stát, jehož právním předpisům tato osoba naposledy podléhala, v souladu s platnými právními předpisy uvedeného členského státu.
3. Pokud zcela nezaměstnaná osoba uvedená v odstavci 1 nechce být k dispozici službám zaměstnanosti v členském státě, v němž naposledy vykonávala činnost, nebo po přihlášení v evidenci nechce zůstat a chce se ucházet o práci v členském státě bydliště, použije se obdobně článek 64, s výjimkou čl. 64 odst. 1 písm. a). Příslušná instituce může dobu uvedenou v první větě čl. 64 odst. 1 písm. c) prodloužit do konce doby nároku na dávky.“
10)
V článku 71 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Správní komise se usnáší kvalifikovanou většinou, jak je vymezena ve Smlouvách, s výjimkou přijímání jejích stanov, které se vypracují na základě vzájemné dohody jejích členů.
Rozhodnutí o otázkách výkladu uvedených v čl. 72 písm. a) jsou v potřebné míře zveřejňována.“
11)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 87a
Přechodná ustanovení pro uplatňování nařízení (EU) č. 465/2012
1. Pokud se v důsledku vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost vztahují na určitou osobu, v souladu s hlavou II tohoto nařízení, právní předpisy jiného členského státu než toho, jehož právní předpisy se na ní vztahovaly přede dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost, použijí se na tuto osobu i nadále právní předpisy členského státu použitelné před uvedeným dnem, a to po přechodné období dokud nedojde ke změně příslušné situace, v každém případě však nejvýše po dobu deseti let ode dne vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost. Taková osoba může požádat, aby se na ni přechodné období nadále nevztahovalo. Tato žádost se podává instituci, kterou určí příslušný orgán členského státu bydliště. Má se za to, že žádosti podané do 29. září 2012 nabývají účinku dne 28. června 2012. Žádosti podané po dni 29. září 2012 nabývají účinku prvním dnem měsíce následujícího po jejich podání.
2. Do 29. června 2014 vyhodnotí správní komise provádění ustanovení stanovených v článku 65a tohoto nařízení a předloží zprávu o jejich uplatňování. Na základě této zprávy může Evropská komise případně předložit návrhy na změnu těchto ustanovení.“
12)
Přílohy X a XI se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 987/2009 se mění takto:
1)
V čl. 6 odst. 1 se písmena b) a c) nahrazují tímto:
„b)
právní předpisy členského státu, na jehož území má dotyčná osoba bydliště, vykonává-li zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost ve dvou nebo více členských státech a vykonává-li část své činnosti nebo činností v členském státě bydliště nebo není-li dotyčná osoba výdělečně činná jako zaměstnanec ani jako osoba samostatně výdělečně činná;
c)
ve všech ostatních případech právní předpisy členského státu, o jejichž uplatňování bylo požádáno nejdříve, vykonává-li osoba činnost nebo činnosti ve dvou nebo více členských státech.“
2)
Článek 14 se mění takto:
a)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se osobou, ‚která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech‘, rozumí osoba, která souběžně nebo střídavě vykonává pro stejný podnik nebo zaměstnavatele nebo pro různé podniky nebo zaměstnavatele jednu nebo více oddělených činností ve dvou nebo více členských státech.“;
b)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„5a. Pro účely hlavy II základního nařízení se ‚sídlem nebo místem podnikání‘ rozumí sídlo nebo místo podnikání, kde jsou přijímána zásadní rozhodnutí podniku a kde jsou vykonávány funkce jeho ústřední správy.
Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se na zaměstnané členy letové posádky a posádky palubních průvodčích běžně poskytující služby v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy ve dvou nebo více členských státech vztahují právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází mateřské letiště, podle definice v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (6).
5b. K okrajovým činnostem se pro účely určení použitelných právních předpisů podle článku 13 základního nařízení nepřihlíží. Článek 16 prováděcího nařízení se použije na všechny případy podle tohoto článku.
3)
V čl. 15 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
„Tato instituce vydá dotčené osobě potvrzení uvedené v čl. 19 odst. 2 prováděcího nařízení a neprodleně zpřístupní instituci určené příslušným orgánem členského státu, ve kterém je činnost vykonávána, informace týkající se použitelných právních předpisů vztahujících se na uvedenou osobu v souladu s čl. 11 odst. 3 písm. b) nebo článkem 12 základního nařízení.“
4)
V článku 54 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Pro účely čl. 62 odst. 3 základního nařízení sdělí příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy se na dotyčnou osobu vztahovaly během jejího posledního zaměstnání nebo výkonu samostatné výdělečné činnosti, instituci místa bydliště na její žádost neprodleně všechny údaje potřebné pro výpočet dávek v nezaměstnanosti, které je schopna získat v členském státě, v němž se nachází, zejména výši pobíraného platu nebo příjmu ze samostatné výdělečné činnosti.“
5)
Článek 55 se mění takto:
a)
v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„1. Aby se na nezaměstnanou osobu odcházející do jiného členského státu vztahoval článek 64 nebo článek 65a základního nařízení, musí daná osoba před svým odchodem uvědomit příslušnou instituci a požádat ji o dokument potvrzující, že má i nadále nárok na dávky za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 1 písm. b) základního nařízení.“;
b)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„7. Odstavce 2 až 6 se použijí obdobně v situaci, na kterou se vztahuje čl. 65a odst. 3 základního nařízení“.
6)
V článku 56 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
„1. Rozhodne-li se nezaměstnaná osoba v souladu s čl. 65 odst. 2 nebo čl. 65a odst. 1 základního nařízení zapsat se do evidence uchazečů o zaměstnání současně i v členském státě neposkytujícím dávky, a tím být rovněž k dispozici službám zaměstnanosti v tomto členském státě, uvědomí o této skutečnosti instituci a služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje.
Na žádost služeb zaměstnanosti členského státu neposkytujícího dávky zašlou služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje, relevantní informace týkající se registrace nezaměstnané osoby v evidenci a hledání zaměstnání.
2. Vyžadují-li právní předpisy použitelné v dotyčných členských státech splnění určitých povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby, mají přednost ty v členském státě, který dávky poskytuje.
Nesplnění všech povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby v členském státě neposkytujícím dávky nemá vliv na dávky přiznané v jiném členském státě.“
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. května 2012.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 465/2012
(2012. gada 22. maijs),
ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu un Regulu (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004
(Dokuments attiecas uz EEZ un ES/Šveices Nolīgumu)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 48. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1),
tā kā:
(1)
Lai ņemtu vērā dažās dalībvalstīs veiktās tiesiskās izmaiņas un iesaistītajām pusēm garantētu juridisko noteiktību, ir jāpielāgo Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 987/2009 (3).
(2)
Ir saņemti attiecīgi Sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijas administratīvās komisijas priekšlikumi par sociālās nodrošināšanas shēmu koordināciju ar mērķi uzlabot un modernizēt Savienības tiesību aktus, un šie priekšlikumi ir iekļauti šajā regulā.
(3)
Pārmaiņas sociālajā realitātē var ietekmēt sociālās nodrošināšanas sistēmu koordināciju. Lai reaģētu uz šādām pārmaiņām, ir nepieciešams veikt grozījumus jomā, kas attiecas uz piemērojamo tiesību aktu noteikšanu un bezdarbnieku pabalstiem.
(4)
Jēdziens “mājas bāze” attiecībā uz lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem ir definēts III pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 3922/91 (1991. gada 16. decembris) par tehnisko prasību un administratīvo procedūru saskaņošanu civilās aviācijas jomā (4). Lai atvieglinātu Regulas (EK) Nr. 883/2004 II sadaļas piemērošanu minētajai personu grupai, ir pamatoti izstrādāt īpašu noteikumu, saskaņā ar kuru jēdziens “mājas bāze” kļūst par kritēriju, lai noteiktu lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem piemērojamos tiesību aktus. Tomēr lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem piemērojamiem tiesību aktiem būtu jāpaliek stabiliem un “mājas bāzes” principa izmantošanai nevajadzētu izraisīt piemērojamo tiesību aktu biežu maiņu sakarā ar nozares darba organizācijas shēmām vai sezonas rakstura pieprasījumiem.
(5)
Attiecībā uz gadījumiem, kad persona strādā divās vai vairāk dalībvalstīs, būtu jāprecizē, ka nosacījums veikt “būtisku darbības daļu” Regulas (EK) Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta nozīmē attiecas arī uz tām personām, kuras nodarbina vairāki uzņēmumi vai darba devēji.
(6)
Regula (EK) Nr. 883/2004 būtu jāgroza, iekļaujot jaunu noteikumu, kas nodrošinātu, ka pašnodarbināts pierobežas darbinieks, tam kļūstot par pilnīgu bezdarbnieku, saņem pabalstu, ja viņš ir pabeidzis apdrošināšanas periodus kā pašnodarbināta persona vai pašnodarbinātības periodus, kuri kompetentajā dalībvalstī ir atzīti bezdarbnieka pabalsta piešķiršanai, un ja dzīvesvietas dalībvalstī nav bezdarbnieku pabalstu sistēmas, kura attiektos uz pašnodarbinātām personām. Minētais noteikums pēc diviem īstenošanas gadiem būtu jāpārskata, ņemot vērā pieredzi, un vajadzības gadījumā tas būtu jāgroza.
(7)
Tāpēc būtu attiecīgi jāgroza Regulas (EK) Nr. 883/2004 un (EK) Nr. 987/2009,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
1. pants
Ar šo Regulu (EK) Nr. 883/2004 groza šādi:
1)
visā tekstā vārdus “Eiropas Kopienu Komisija” aizstāj ar vārdiem “Eiropas Komisija”;
2)
iekļauj šādu apsvērumu:
“(18.b)
Padomes Regulas (EEK) Nr. 3922/91 (1991. gada 16. decembris) par tehnisko prasību un administratīvo procedūru saskaņošanu civilās aviācijas jomā (5) III pielikumā jēdziens “mājas bāze” attiecībā uz lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem ir definēts kā ekspluatanta noteikta atrašanās vieta apkalpes loceklim, no kuras apkalpes loceklis parasti sāk un kurā parasti beidz summāro darba laiku vai summāro darba laiku sēriju, un kur ekspluatants parasti neatbild par attiecīgā apkalpes locekļa izmitināšanu. Lai atvieglinātu šīs regulas II sadaļas piemērošanu lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem, jēdzienu “mājas bāze” ir pamatoti izmantot kā kritēriju, lai noteiktu lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem piemērojamos tiesību aktus. Tomēr lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļiem piemērojamiem tiesību aktiem būtu jāpaliek stabiliem un mājas bāzes principa izmantošanai nevajadzētu izraisīt piemērojamo tiesību aktu biežu maiņu sakarā ar nozares darba organizācijas shēmām vai sezonas rakstura pieprasījumiem.
3)
regulas 9. pantu aizstāj ar šādu:
“9. pants
Dalībvalstu deklarācijas par šīs regulas darbības jomu
1. Dalībvalstis Eiropas Komisijai rakstiski paziņo par deklarācijām, kas saskaņā ar 1. panta l) punktu sniegtas par 3. pantā minētajiem tiesību aktiem un shēmām, konvencijām, kurās tās iesaistījušās, kā noteikts 8. panta 2. punktā, 58. pantā minēto pabalstu minimumu un 65.a panta 1. punktā minētās apdrošināšanas sistēmas neesamību, kā arī par būtiskiem grozījumiem. Šajos paziņojumos norāda dienu, no kuras šo regulu piemēros shēmām, ko dalībvalstis tajos norādījušas.
2. Šos paziņojumus iesniedz Eiropas Komisijai ik gadu un atbilstīgi publisko.”;
4)
regulas 11. pantam pievieno šādu punktu:
“5. Pasažieru vai kravas pārvadājumu lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekļu darbību uzskata par darbību, ko veic dalībvalstī, kurā atrodas Regulas (EEK) Nr. 3922/91 III pielikumā definētā mājas bāze.”;
5)
regulas 12. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
“1. Uz personu, kas kādā dalībvalstī veic darbību nodarbinātas personas statusā tāda darba devēja uzdevumā, kurš parasti tur veic savas darbības, un ko minētais darba devējs ir nosūtījis uz citu dalībvalsti veikt darbu minētā darba devēja uzdevumā, arī turpmāk attiecas pirmās minētās dalībvalsts tiesību akti, ja paredzamais minētā darba ilgums nepārsniedz 24 mēnešus un ja minētā persona nav nosūtīta aizstāt citu turp nosūtītu personu.”;
6)
regulas 13. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
“1. Uz personu, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, attiecas:
a)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja viņa šajā dalībvalstī veic būtisku savas darbības daļu; vai
b)
ja viņa dzīvesvietas dalībvalstī neveic būtisku savas darbības daļu:
i)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, ja šo personu nodarbina viens uzņēmums vai darba devējs; vai
ii)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmumu vai darba devēju juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, kuru juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir tikai vienā dalībvalstī; vai
iii)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ārpus attiecīgās personas dzīvesvietas dalībvalsts, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, kuru juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir divās dalībvalstīs, no kurām viena ir dzīvesvietas dalībvalsts; vai
iv)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, vismaz diviem no kuriem juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir dažādās dalībvalstīs ārpus dzīvesvietas dalībvalsts.”;
7)
regulas 36. panta 2.a punktu aizstāj ar šādu:
“2.a Kompetentā iestāde nedrīkst atteikt 20. panta 1. punktā paredzēto atļauju personai, kas cietusi nelaimes gadījumā darbā vai ieguvusi arodslimību un kam pienākas pabalsti no attiecīgās iestādes, ja šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts teritorijā medicīniski pamatotā termiņā, ņemot vērā personas tā brīža veselības stāvokli un iespējamo slimības attīstību, nav iespējams sniegt pienācīgu ārstēšanu.”;
8)
regulas 63. pantu aizstāj ar šādu:
“63. pants
Īpaši noteikumi par dzīvesvietas noteikumu nepiemērošanu
Šīs nodaļas nolūkā 7. pantu piemēro vienīgi 64., 65. un 65.a pantā paredzētajos gadījumos un ievērojot minētajos pantos noteiktos ierobežojumus.”;
9)
iekļauj šādu pantu:
“65.a pants
Īpaši noteikumi pašnodarbinātiem pierobežas darbiniekiem, kas kļuvuši par pilnīgiem bezdarbniekiem, ja dzīvesvietas dalībvalstī nav bezdarbnieku pabalstu sistēmas, kura attiektos uz pašnodarbinātām personām
1. Atkāpjoties no 65. panta, pilnīgs bezdarbnieks, kurš, būdams pierobežas darbinieks, dalībvalstī, kas nav viņa dzīvesvietas dalībvalsts, pēdējos apdrošināšanas periodus ir pabeidzis kā pašnodarbināta persona vai ir pabeidzis pašnodarbinātības periodus, kas ir atzīti bezdarbnieka pabalsta piešķiršanai, un kura dzīvesvietas dalībvalsts ir iesniegusi paziņojumu, ka minētajā dalībvalstī nevienai no pašnodarbināto personu kategorijām nav iespējams piemērot bezdarbnieku pabalstu sistēmu, reģistrējas un piesakās tās dalībvalsts nodarbinātības dienestos, kurā viņš veica savu pēdējo darbību pašnodarbinātās personas statusā, un laikā, kad viņš piesakās uz pabalstu, viņš turpina izpildīt pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktos paredzētos nosacījumus. Kā papildu pasākums - pilnīgais bezdarbnieks var pieteikties dzīvesvietas dalībvalsts nodarbinātības dienestiem.
2. Šā panta 1. punktā minētajam pilnīgajam bezdarbniekam pabalstu nodrošina tā dalībvalsts, kuras tiesību aktus šai personai piemēroja pēdējos saskaņā ar šīs dalībvalsts piemērotajiem tiesību aktiem.
3. Ja 1. punktā minētais pilnīgais bezdarbnieks pēc reģistrēšanās nevēlas kļūt vai palikt pieejams tās dalībvalsts nodarbinātības dienestiem, kurā viņš veica savu pēdējo darbību, un vēlas meklēt darbu dzīvesvietas dalībvalstī, tad mutatis mutandis piemēro 64. pantu, izņemot tā 1. punkta a) apakšpunktu. Kompetentā iestāde var pagarināt 64. panta 1. punkta c) apakšpunkta pirmajā teikumā minēto laikposmu līdz tā laikposma beigām, kurā ir tiesības uz pabalstiem.”;
10)
regulas 71. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
“2. Administratīvā komisija lēmumus pieņem ar kvalificētu balsu vairākumu, kā noteikts Līgumos, izņemot gadījumus, kad tā pieņem savus noteikumus, ko izstrādā, savstarpēji vienojoties tās locekļiem.
Lēmumus par 72. panta a) punktā minēto jautājumu skaidrojumiem atbilstīgi publisko.”;
11)
iekļauj šādu pantu:
“87.a pants
Pārejas noteikumi Regulas (ES) Nr. 465/2012 piemērošanai
1. Ja, stājoties spēkā Regulai (ES) Nr. 465/2012, saskaņā ar šīs regulas II sadaļu uz personu attiecas tādas dalībvalsts tiesību akti, kas nav dalībvalsts, kuras tiesību akti uz šo personu attiecās pirms minētās stāšanās spēkā, tad tiesību aktus, kas uz šo personu attiecās pirms minētās dienas, viņai turpina piemērot pārejas periodā, kamēr attiecīgā situācija paliek nemainīga, un jebkurā gadījumā ne ilgāk kā desmit gadus no dienas, kad stājas spēkā Regula (ES) Nr. 465/2012. Šāda persona var lūgt, lai uz viņu vairs neattiecina pārejas periodu. Šādu lūgumu iesniedz iestādei, ko norādījusi dzīvesvietas dalībvalsts kompetentā iestāde. Līdz 2012. gada 29. septembrim iesniegtos lūgumus izpilda no 2012. gada 28. jūnija. Pēc 2012. gada 29. septembra iesniegtos lūgumus izpilda no nākamā mēneša pirmās dienas pēc to iesniegšanas.
2. Ne vēlāk kā 2014. gada 29. jūnijā Administratīvā komisija izvērtē šīs regulas 65.a pantā paredzēto noteikumu īstenošanu un iesniedz ziņojumu par to piemērošanu. Pamatojoties uz minēto ziņojumu, Eiropas Komisija attiecīgā gadījumā var iesniegt priekšlikumus minēto noteikumu grozīšanai.”;
12)
regulas X un XI pielikumu groza saskaņā ar šīs regulas pielikumu.
2. pants
Ar šo Regulu (EK) Nr. 987/2009 groza šādi:
1)
regulas 6. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu aizstāj ar šādiem:
“b)
attiecīgās personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja attiecīgā persona strādā vai ir pašnodarbināta divās vai vairāk dalībvalstīs un veic daļu darbības vai darbību dzīvesvietas dalībvalstī vai ja attiecīgā persona nav ne nodarbināta, ne pašnodarbināta;
c)
visos citos gadījumos - tās dalībvalsts tiesību akti, kuras tiesību aktu piemērošana bija pieprasīta pirmā, ja persona veic darbību vai darbības divās vai vairāk dalībvalstīs.”;
2)
regulas 14. pantu groza šādi:
a)
panta 5. punktu aizstāj ar šādu:
“5. Piemērojot pamatregulas 13. panta 1. punktu, persona, kas “parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs”, ir persona, kas vienlaikus vai pārmaiņus divās vai vairāk dalībvalstīs vienā un tajā pašā uzņēmumā vai pie viena un tā paša darba devēja vai arī dažādos uzņēmumos un pie dažādiem darba devējiem veic vienu vai vairākas atsevišķas darbības.”;
b)
iekļauj šādus punktus:
“5.a Piemērojot pamatregulas II sadaļu, “juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta” ir tā juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, kur tiek pieņemti uzņēmuma svarīgākie lēmumi un īstenota tā centrālā pārvalde.
Pamatregulas 13. panta 1. punkta nolūkā uz nodarbinātu lidojumu apkalpes un salona apkalpes locekli, kas parasti veic pasažieru vai kravas pārvadājumu pakalpojumus divās vai vairāk dalībvalstīs, attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir mājas bāze, kā tā definēta III pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 3922/91 (1991. gada 16. decembris) par tehnisko prasību un administratīvo procedūru saskaņošanu civilās aviācijas jomā (6).
5.b Nosakot piemērojamos tiesību aktus saskaņā ar pamatregulas 13. pantu, neņem vērā nenozīmīgas darbības. Visos gadījumos, uz ko attiecas šis pants, piemēro īstenošanas regulas 16. pantu.
3)
regulas 15. panta 1. punkta otro teikumu aizstāj ar šādu:
“Minētā iestāde attiecīgajai personai izsniedz īstenošanas regulas 19. panta 2. punktā minēto apliecinājumu un tās dalībvalsts kompetentās iestādes norādītajai iestādei, kurā darbība tiek veikta, nekavējoties sniedz informāciju par tiesību aktiem, kas saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punkta b) apakšpunktu vai 12. pantu piemērojami minētajai personai.”;
4)
regulas 54. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
“2. Lai piemērotu pamatregulas 62. panta 3. punktu, tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras tiesību akti attiecīgajai personai kā nodarbinātai vai pašnodarbinātai personai bija piemērojami pēdējās nodarbinātības vai pašnodarbinātības laikā, pēc dzīvesvietas iestādes lūguma nekavējoties paziņo tai visu informāciju, kas vajadzīga, lai aprēķinātu bezdarbnieka pabalstus, ko minētā persona var saņemt tajā dalībvalstī, kurā tā atrodas, un jo īpaši algas apmēru vai saņemtos profesionālos ienākumus.”;
5)
regulas 55. pantu groza šādi:
a)
panta 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:
“1. Lai uz viņu attiektos pamatregulas 64. vai 65.a pants, bezdarbnieks, kas dodas uz citu dalībvalsti, pirms došanās prom par to informē kompetento iestādi un lūdz, lai tā izsniedz dokumentu, kas apliecina, ka viņam joprojām ir tiesības saņemt pabalstus saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti pamatregulas 64. panta 1. punkta b) apakšpunktā.”;
b)
pievieno šādu punktu:
“7. Šā panta 2. līdz 6. punktu mutatis mutandis piemēro situācijās, uz kurām attiecas pamatregulas 65.a panta 3. punkts.”;
6)
regulas 56. panta 1. un 2. punktu aizstāj ar šādiem:
“1. Ja bezdarbnieks saskaņā ar pamatregulas 65. panta 2. punktu vai 65.a panta 1. punktu nolemj pieteikties arī tās dalībvalsts nodarbinātības dienestos, kura nenodrošina pabalstu, reģistrējoties tur kā darba meklētājs, viņš par to informē tās dalībvalsts iestādi un nodarbinātības dienestus, kura nodrošina pabalstu.
Pēc tās dalībvalsts nodarbinātības dienestu pieprasījuma, kura nenodrošina pabalstu, tās dalībvalsts nodarbinātības dienesti, kura nodrošina pabalstu, pārsūta atbilstīgo informāciju par bezdarbnieka reģistrāciju un viņa darba meklējumiem.
2. Ja dalībvalsts tiesību aktos paredzēts, ka bezdarbniekam jāpilda konkrēti pienākumi un/vai jāmeklē darbs, tad prioritāte ir pienākumiem un/vai darba meklējumiem, ko bezdarbnieks veic dalībvalstī, kas nodrošina pabalstus.
Tas, ka bezdarbnieks neizpilda visus pienākumus un/vai nemeklē darbu dalībvalstī, kas nenodrošina pabalstus, neietekmē otrā dalībvalstī piešķirtos pabalstus.”
3. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2012. gada 22. maijā