PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 3. listopadu 2011,
kterým se povoluje odchylka požadovaná Itálií pro regiony Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto podle směrnice Rady 91/676/EHS o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů
(oznámeno pod číslem K(2011) 7770)
(Pouze italské znění je závazné)
(2011/721/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (1), a zejména na bod 2 třetí pododstavec přílohy III uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pokud se množství statkových hnojiv, které členský stát zamýšlí použít na hektar za rok, liší od množství stanovených v první větě druhého pododstavce bodu 2 přílohy III směrnice 91/676/EHS a v písmeni a) uvedeného pododstavce, musí být určeno tak, aby neohrozilo dosažení cílů uvedených v článku 1 zmíněné směrnice, a musí být zdůvodněno na základě objektivních kritérií, jakými jsou například dlouhé vegetační období a plodiny s vysokou spotřebou dusíku.
(2)
Itálie předložila Komisi žádost o povolení odchylky podle bodu 2 třetího pododstavce přílohy III směrnice 91/676/EHS pro regiony Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto.
(3)
Požadovaná odchylka se týká záměru Itálie povolit v regionech Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto použití až 250 kg dusíku na hektar za rok ze statkových hnojiv pocházejících ze skotu a z upravených statkových hnojiv pocházejících z prasečí kejdy v zemědělských podnicích, kde se pěstuje alespoň 70 % plodin s vysokou potřebou dusíku a s dlouhým vegetačním obdobím. Odchylka se podle odhadů potenciálně týká přibližně 10 313 zemědělských podniků s chovem skotu a 1 241 zemědělských podniků s chovem prasat v regionech Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto, což představuje 15,9 % celkového počtu zemědělských podniků s chovem skotu a 9,7 % celkového počtu zemědělských podniků s chovem prasat v uvedených regionech, 10,7 % využívané zemědělské půdy, 29,1 % celkového počtu hospodářských zvířat chovaných na mléko a 49,3 % celkového počtu prasat v těchto regionech. Kromě toho mohou o povolení odchylky žádat také zemědělské podniky hospodařící na orné půdě.
(4)
Právní předpisy, kterými se provádí směrnice 91/676/EHS a zavádějí akční programy pro regiony Emilia Romagna (rozhodnutí č. 1273/2011 ze dne 5. září 2011), Lombardia (rozhodnutí č. IX/2208 ze dne 14. září 2011), Piemonte (rozhodnutí č. 18-2612 ze dne 19. září 2011) a Veneto (rozhodnutí č. 1150 ze dne 26. července 2011), byly přijaty a použijí se ve spojení s tímto rozhodnutím pro období 2012 až 2015.
(5)
Vymezené ohrožené oblasti, na které se vztahují akční programy, zahrnují přibližně 63 % zemědělsky využité plochy (Utilized Agricultural Area, „UAA“) regionu Emilia Romagna, 82 % UAA regionu Lombardia, 38 % UAA regionu Piemonte a 87 % UAA regionu Veneto.
(6)
Z předložených údajů o jakosti vody vyplývá, že 89 % útvarů podzemních vod v regionech Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto má průměrnou koncentraci dusičnanů nižší než 50 mg/l a 63 % má průměrnou koncentraci dusičnanů nižší než 25 mg/l. Pokud jde o povrchové vody, je na více než 98 % monitorovacích míst průměrná koncentrace dusičnanů nižší než 25 mg/l a na žádném monitorovacím místě koncentrace dusičnanů nepřekračuje hodnotu 50 mg/l.
(7)
Na regiony Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto připadá více než 70 % hospodářských zvířat v Itálii: konkrétně 67,1 % mléčného skotu, 60,6 % ostatního skotu, 81 % prasat a 79,4 % drůbeže. Za období 1982-2007 vykazují počty hospodářských zvířat sestupný trend (průměrný 20 % pokles v uvedených čtyřech regionech).
(8)
V období 1979-2008 se snižovala spotřeba dusíku z umělých hnojiv, stejně jako použití minerálních fosforečných hnojiv, které pokleslo o 70 %.
(9)
Přibližně 53 % celkové zemědělské plochy v regionech Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto zabírají travinné porosty, kukuřice pěstovaná na zrno, kukuřice pěstovaná na siláž a ozimé obiloviny.
(10)
Z podpůrných dokumentů předložených spolu s žádostí o povolení odchylky vyplývá, že navrhované množství 250 kg dusíku na hektar za rok ze statkových hnojiv pocházejících ze skotu a z upravené prasečí kejdy je zdůvodněno na základě objektivních kritérií, jakými jsou například vysoké srážky, dlouhé vegetační období a velké výnosy plodin s vysokou spotřebou dusíku.
(11)
Komise po posouzení žádosti zastává názor, že navrhované množství 250 kg dusíku na hektar ze statkových hnojiv pocházejících ze skotu a z upravené prasečí kejdy neohrozí dosažení cílů směrnice 91/676/EHS, budou-li splněny určité přísné podmínky.
(12)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro dusičnany zřízeného podle článku 9 směrnice 91/676/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylka požadovaná Itálií pro regiony Emilia Romagna, Lombardia, Piemonte a Veneto v dopisech ze dne 10. března 2011 a 28. července 2011 za účelem povolení většího množství statkových hnojiv, než stanoví první věta druhého pododstavce bodu 2 přílohy III směrnice 91/676/EHS a písmeno a) uvedeného pododstavce, se uděluje za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
„zemědělskými podniky“ zemědělské podniky provozující nebo neprovozující chov hospodářských zvířat;
b)
„pozemkem“ jednotlivé pole nebo skupina polí homogenní z hlediska plodin, půdního typu a postupů hnojení;
c)
„travinnými porosty“ trvalé nebo dočasné travinné porosty (obecně se za dočasné považují pozemky ležící ladem méně než čtyři roky);
d)
„pozdní odrůdou kukuřice“ kukuřice třídy FAO 600-700, která se vysazuje od poloviny března do začátku dubna a má vegetační cyklus v délce alespoň 145-150 dní;
e)
„kukuřicí nebo čirokem, po jejichž sklizni následuje zimní porost“ středně pozdní nebo raná kukuřice nebo čirok, po jejichž sklizni následuje zimní porost, například jílek mnohokvětý, ječmen, tritikale nebo ozimé žito;
f)
„ozimou obilovinou, po jejíž sklizni následuje letní porost“ ozimá pšenice, ozimý ječmen nebo tritikale, po jejichž sklizni následuje letní porost, například kukuřice, čirok, bér (Setaria) nebo proso (Panicum sp.);
g)
„plodinami s vysokou potřebou dusíku a s dlouhým vegetačním obdobím“ travinné porosty, pozdní odrůdy kukuřice, kukuřice nebo čirok, po jejichž sklizni následuje zimní porost, a ozimé obiloviny, po jejichž sklizni následuje letní porost;
h)
„statkovým hnojivem pocházejícím ze skotu“ statkové hnojivo pocházející z výkalů skotu, včetně pasoucího se skotu, případně též ve zpracované formě;
i)
„úpravou statkových hnojiv“ zpracování prasečí kejdy na dvě frakce, pevnou a kapalnou, které se provádí za účelem lepšího použití a zvýšeného nahrazení dusíku a fosforu;
j)
„upraveným statkovým hnojivem“ kapalná frakce, která je výsledkem úpravy prasečí kejdy, s minimálním poměrem dusíku k fosfátu (N/P2O5) 2,5;
k)
„upraveným statkovým hnojivem s odstraněným dusíkem“ upravené statkové hnojivo s obsahem dusíku nižším než 30 % obsahu dusíku v neupravené prasečí kejdě;
l)
„půdami s nízkým obsahem organické hmoty“ půdy s obsahem organického uhlíku v horních 30 centimetrech půdy nižším než 2 %;
m)
„nezasolenými půdami a půdami s nízkým obsahem soli“ půdy s elektrickou vodivostí nasyceného pastovitého půdního extraktu ECe 4 mS/cm nebo s elektrickou vodivostí kapalného extraktu v poměru půda/voda 1:2 EC 1:2 1 mS/cm nebo oblasti, u nichž je stanoveno, že v žádném případě nejsou ohroženy rizikem zasolení, a které jsou vyznačeny na mapě půdy vypracované na regionální úrovni;
n)
„účinností využití dusíku“ procentní podíl celkového dusíku použitého ve formě statkových hnojiv, který je v roce jeho použití dostupný plodinám.
Článek 3
Oblast působnosti
Toto rozhodnutí se použije individuálně na zemědělské podniky, u nichž jsou alespoň na 70 % jejich výměry půdy vysety plodiny s vysokou potřebou dusíku a s dlouhým vegetačním obdobím, za podmínek uvedených v článcích 4 až 7.
Článek 4
Každoroční žádost a závazek
1) Zemědělci, kteří chtějí využívat odchylku podle tohoto rozhodnutí, každoročně do 15. února předloží žádost příslušným orgánům.
2) Spolu s každoroční žádostí uvedenou v odstavci 1 se písemně zaváží k plnění podmínek stanovených v článcích 5, 6 a 7.
Článek 5
Úprava statkových hnojiv
1) Zemědělci, kteří využívají odchylku pro používání upravených statkových hnojiv z prasečí kejdy, příslušným orgánům každý rok oznámí tyto informace:
a)
typ zpracování statkových hnojiv;
b)
kapacita a hlavní vlastnosti zařízení pro úpravu statkových hnojiv, včetně jeho účinnosti;
c)
množství statkových hnojiv předaných k úpravě;
d)
množství, složení, včetně uvedení obsahu dusíku a fosforu, a místo určení pevné frakce;
e)
množství, složení, včetně uvedení obsahu dusíku a fosforu, a místo určení upraveného statkového hnojiva;
f)
odhad úniku plynů během úpravy.
2) Pevná frakce, která je výsledkem úpravy statkových hnojiv, se stabilizuje s cílem omezit zápach a další emise, zlepšit agronomické a hygienické vlastnosti, usnadnit manipulaci a zvýšit dostupnost dusíku a fosfátu pro plodiny. Výsledný produkt se nepoužije v zemědělských podnicích, kterých se týká odchylka. Příslušné orgány přijmou opatření podporující používání stabilizované pevné frakce na půdách s nízkým obsahem organické hmoty. Tyto půdy se vyznačí na mapách, které se vypracují na regionální úrovni a dají se k dispozici zemědělcům.
3) Příslušné orgány zavedou metodiky, pomocí nichž se hodnotí složení upravených statkových hnojiv, rozdíly ve složení a účinnost úpravy u každého zemědělského podniku, který využívá jednotlivou odchylku.
4) Příslušné orgány monitorují emise amoniaku a další emise z úpravy statkových hnojiv na reprezentativních místech pro každou metodu úpravy. Na základě výsledků monitorování příslušné orgány stanoví emisní inventuru.
Článek 6
Používání statkových a jiných hnojiv
1) Množství statkových hnojiv pocházejících ze skotu a upravených statkových hnojiv, které je každoročně vpraveno do půdy v zemědělských podnicích využívajících odchylku, včetně množství vpraveného samotnými zvířaty, nepřekročí množství statkových hnojiv obsahující 250 kg dusíku na hektar za podmínek stanovených v odstavcích 2 až 12.
2) Celkový přísun dusíku nepřekročí předpokládané nároky dotyčné plodiny na živiny. Zohlední také zásobování z půdy a větší dostupnost dusíku ze statkových hnojiv v důsledku jejich úpravy. Současně nepřekročí maximální normy pro jeho použití stanovené v akčních programech, které se vztahují na daný zemědělský podnik.
3) Celkový přísun fosforu nepřekročí předpokládané nároky dotyčné plodiny na živiny a zohlední i zásobování fosforem z půdy. V zemědělských podnicích, kterých se týká odchylka, se nepoužije fosfor pocházející z umělých hnojiv.
4) Pro každý zemědělský podnik se nejpozději do 15. února vypracuje plán hnojení, jenž popisuje střídání plodin na zemědělské půdě a plánované použití statkových a minerálních hnojiv.
Plán hnojení obsahuje tyto údaje:
a)
počet hospodářských zvířat, popis systému ustájení a uskladnění, včetně kapacity a typu dostupných skladovacích prostor pro statková hnojiva;
b)
výpočet množství dusíku a fosforu ze statkových hnojiv vyprodukovaných v zemědělském podniku;
c)
popis úpravy statkových hnojiv a vlastnosti upravených statkových hnojiv (pokud má tato informace význam);
d)
množství, druh a vlastnosti statkových hnojiv vyvezených mimo zemědělský podnik nebo v rámci zemědělského podniku;
e)
střídání plodin a výměra u pozemků, na kterých jsou vysety plodiny s vysokou potřebou dusíku a s dlouhým vegetačním obdobím, a u pozemků s jinými plodinami;
f)
předpokládané výnosy každé pěstované plodiny, v závislosti na dostupnosti živin a vody, jakož i na místních podmínkách, jako je podnebí, půdní typ atd.;
g)
odhadovaná potřeba dusíku a fosforu u plodin na každém pozemku;
h)
výpočet množství dusíku a fosforu ze statkových hnojiv, které má být použito na každém pozemku;
i)
výpočet množství dusíku z umělých hnojiv, které má být použito na každém pozemku;
j)
odhad množství vody potřebné k zavlažování s jasným uvedením vodního zdroje; plán zahrnuje povolení k odběru vody nebo smlouvu o používání vody s příslušným „vodním konsorciem“, případně mapu, z níž vyplývá, že se zemědělský podnik nachází v oblastech, kde je mělká podzemní voda ve styku s kořenovou zónou.
Tyto plány se aktualizují nejpozději sedm dní po provedení jakýchkoli změn v zemědělských postupech, aby se zajistil soulad mezi plány a skutečnými zemědělskými postupy.
5) Každý zemědělský podnik vypracuje evidenci hnojení podle jednotlivých pozemků. Tato evidence obsahuje použitá množství a dobu použití statkových a umělých hnojiv.
6) Povolení k odběru vody nebo smlouva o používání vody s příslušným „vodním konsorciem“, případně mapa, z níž vyplývá, že se zemědělský podnik nachází v oblastech, kde je mělká podzemní voda ve styku s kořenovou zónou, jsou v zemědělském podniku k dispozici. Množství vody, které je předmětem případného povolení nebo smlouvy, postačuje k dosažení takových výnosů plodin, jakých se dosahuje v podmínkách bez omezené dostupnosti vody.
7) Pro každý zemědělský podnik využívající odchylku jsou k dispozici výsledky analýzy koncentrace dusíku a fosforu v půdě. Odběr vzorků a analýza koncentrace fosforu a dusíku se musí provést před 1. červnem alespoň jednou za čtyři roky, a to pro každou oblast zemědělského podniku, která je homogenní z hlediska střídání plodin a vlastností půdy. Vyžaduje se nejméně jedna analýza na každých pět hektarů zemědělské půdy.
8) Statková hnojiva používaná v zemědělských podnicích, kterých se týká odchylka, mají účinnost využití dusíku alespoň 65 % u kejdy a alespoň 50 % u pevných hnojiv.
9) Statková ani umělá hnojiva se v zemědělských podnicích, kterých se týká odchylka, nesmějí používat po 1. listopadu.
10) Nejméně dvě třetiny množství dusíku ze statkových hnojiv, vyjma dusíku ze statkových hnojiv pocházejících z pasoucích se hospodářských zvířat, se použijí do 30. června každého roku. Za tímto účelem mají zemědělské podniky využívající odchylku k dispozici dostatečnou skladovací kapacitu pro statková hnojiva, jež jim umožňuje přinejmenším překlenout období, ve kterých používání statkových hnojiv není povoleno.
11) Tekutá statková hnojiva, včetně upravených statkových hnojiv a kejdy, se rozšiřují pomocí technik s nízkými hodnotami emisí. Pevná statková hnojiva se vpraví do půdy do 24 hodin.
12) Kvůli ochraně půd před rizikem zasolení je používání upravených statkových hnojiv s odstraněným dusíkem povoleno pouze na nezasolených půdách a půdách s nízkým obsahem soli. Za tímto účelem zemědělci, kteří zamýšlejí používat upravená statková hnojiva s odstraněným dusíkem, alespoň jednou za čtyři roky změří elektrickou vodivost na pozemcích, kde se mají tato hnojiva používat, a výsledky měření zahrnou do žádosti uvedené v čl. 4 odst. 1. Příslušné orgány zavedou protokol, který budou zemědělci používat pro měření elektrické vodivosti. Příslušné orgány vypracují mapy znázorňující oblasti ohrožené zasolením.
Článek 7
Hospodaření s půdou
Zemědělci využívající odchylku zajistí plnění těchto podmínek:
a)
alespoň na 70 % výměry půdy zemědělského podniku jsou vysety plodiny s vysokou potřebou dusíku a s dlouhým vegetačním obdobím;
b)
dočasné travinné porosty se zaorají na jaře;
c)
dočasné a trvalé travinné porosty nezahrnují více než 50 % luštěnin ani jiných rostlin, které vážou atmosférický dusík;
d)
pozdní odrůdy kukuřice se sklidí (celé rostliny);
e)
zimní porost, jako je jílek mnohokvětý, ječmen, tritikale nebo ozimé žito, se vyseje do dvou týdnů od sklizně kukuřice nebo čiroku a sklidí se nejdříve dva týdny před osevem kukuřice nebo čiroku;
f)
letní porost, jako je kukuřice, čirok, bér (Setaria) nebo proso (Panicum sp.), se vyseje do dvou týdnů od sklizně ozimých obilovin a sklidí se nejdříve dva týdny před osevem ozimých obilovin;
g)
osev plodinou s vysokou potřebou dusíku následuje do dvou týdnů po zaorání trávy a v roce zaorání trvalého travinného porostu se nepoužijí hnojiva.
Článek 8
Ostatní opatření
1) Příslušné orgány zajistí, aby odchylky povolené pro použití upravených statkových hnojiv byly slučitelné s kapacitou zařízení pro úpravu statkových hnojiv.
2) Příslušné orgány zajistí, aby každá povolená odchylka byla slučitelná se schváleným používáním vody v zemědělském podniku, který odchylku využívá.
Článek 9
Opatření týkající se přepravy statkových hnojiv
1) Příslušné orgány zajistí, aby přeprava statkových hnojiv do zemědělských podniků a ze zemědělských podniků, které využívají odchylku, byla zaznamenávána prostřednictvím systémů určování zeměpisné polohy nebo evidována v průvodních dokladech obsahujících údaje o místě původu a místě určení. Zaznamenávání pomocí systémů určování zeměpisné polohy je povinné u přepravy na vzdálenost delší než 30 km.
2) Příslušné orgány zajistí, aby byl během přepravy k dispozici doklad, ve kterém je uvedeno množství přepravovaného statkového hnojiva a obsah dusíku a fosforu v tomto hnojivu.
3) Příslušné orgány zajistí, aby upravená statková hnojiva a pevná frakce, která je výsledkem úpravy statkových hnojiv, byly analyzovány, pokud jde o obsah dusíku a fosforu. Analýzu provedou uznané laboratoře. Její výsledky se sdělí příslušným orgánům a zemědělci, který je příjemcem statkových hnojiv. U každé přepravy je k dispozici osvědčení o analýze.
Článek 10
Monitorování
1) Příslušné orgány zajistí, aby byly vypracovány a každoročně aktualizovány mapy zachycující procentní podíl zemědělských podniků, procentní podíl hospodářských zvířat a procentní podíl zemědělské půdy, na které se vztahují jednotlivé odchylky, a mapy zachycující místní využívání půdy v každé obci. Každý rok se shromáždí a aktualizují údaje o střídání plodin a zemědělských postupech v zemědělských podnicích, které využívají odchylky.
2) Zřizuje se monitorovací síť pro odběr vzorků z povrchových a mělkých podzemních vod, jež bude využívána pro posouzení vlivu odchylky na jakost vody. Návrh monitorovací sítě se předloží Komisi. Během doby použitelnosti tohoto rozhodnutí se nesmí snížit počet původně vytvořených monitorovacích míst a nesmí se změnit jejich umístění.
3) U zemědělských povodí nacházejících se v blízkosti nejohroženějších vodních útvarů, které určí příslušné orgány, se provádí zvýšené monitorování vody.
4) Zřizují se monitorovací místa za účelem poskytování údajů o koncentraci dusíku a fosforu v půdní vodě, o minerálním dusíku v půdním profilu a o odpovídajícím úniku dusíku a fosforu kořenovou zónou do podzemních vod a rovněž o vyplavování dusíku a fosforu z povrchových a podpovrchových vrstev půdy, a to v podmínkách s odchylkou i bez odchylky. Monitorovací místa zahrnují hlavní typy půdy, postupy hnojení a plodiny. Návrh monitorovací sítě se předloží Komisi. Během doby použitelnosti tohoto rozhodnutí se nesmí snížit počet původně vytvořených monitorovacích míst a nesmí se změnit jejich umístění.
Článek 11
Ověřování
1) Příslušné orgány zajistí, aby byly všechny žádosti o povolení odchylky předloženy ke správní kontrole. Pokud kontrola prokáže nesplnění podmínek stanovených v článcích 5, 6 a 7, žadatel je o této skutečnosti vyrozuměn. V takovém případě se žádost považuje za zamítnutou.
2) Na základě analýzy rizik, výsledků kontrol z předchozích let a výsledků všeobecných namátkových kontrol právních předpisů provádějících směrnici 91/676/EHS se vypracuje program inspekcí v terénu. Inspekce v terénu týkající se podmínek uvedených v článcích 5, 6 a 7 tohoto rozhodnutí se provádějí nejméně u 5 % zemědělských podniků využívajících odchylku.
3) Na základě posouzení rizik a výsledků správních kontrol uvedených v odstavci 1 zajistí příslušné orgány kontroly na místě alespoň u 1 % přeprav statkových hnojiv. Tyto kontroly zahrnují přinejmenším posouzení průvodních dokladů, ověření původu a místa určení statkových hnojiv a odběr vzorků z přepravovaných statkových hnojiv.
4) Příslušné orgány jsou vybaveny nezbytnými pravomocemi a prostředky pro ověřování souladu s tímto rozhodnutím. Jestliže se na základě ověření zjistí porušení tohoto rozhodnutí, přijmou příslušné orgány nezbytná opatření k nápravě. Zejména se zemědělcům, kteří poruší články 5, 6 a 7, v následujícím roce nepovolí odchylka.
Článek 12
Podávání zpráv
Příslušné orgány každý rok do prosince a v roce 2015 do září předloží Komisi zprávu obsahující tyto informace:
a)
vyhodnocení, jak je uplatňována odchylka, založené na kontrolách na úrovni zemědělských podniků, jakož i na kontrolách přepravy statkových hnojiv, a informace o nevyhovujících zemědělských podnicích, založené na výsledcích správních inspekcí a inspekcí v terénu;
b)
informace o úpravě statkových hnojiv, včetně dalšího zpracování a využití pevných frakcí, a podrobné údaje o vlastnostech systémů úpravy a jejich účinnosti, o složení upravených statkových hnojiv a o konečném místě určení pevných frakcí;
c)
mapy, na kterých jsou vyznačeny oblasti s nízkým obsahem organické hmoty, jakož i informace o přijatých opatřeních podporujících používání stabilizované pevné frakce na půdách s nízkým obsahem organické hmoty, která jsou uvedena v čl. 5 odst. 2;
d)
metodiky uvedené v čl. 5 odst. 3, pomocí nichž se hodnotí složení upravených statkových hnojiv, rozdíly ve složení a účinnost úpravy u každého zemědělského podniku, který využívá jednotlivé odchylky;
e)
inventura emisí amoniaku a dalších emisí z úpravy statkových hnojiv uvedená v čl. 5 odst. 4;
f)
zavedený protokol pro měření elektrické vodivosti a mapy znázorňující oblasti postižené zasolením, které jsou uvedeny v čl. 6 odst. 12;
g)
metodiky pro ověřování slučitelnosti povolených odchylek s kapacitou zařízení pro úpravu statkových hnojiv, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 1;
h)
metodiky pro ověřování slučitelnosti každé povolené odchylky se schváleným používáním vody v zemědělském podniku, který využívá odchylku, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 2;
i)
mapy zachycující procentní podíl zemědělských podniků, procentní podíl hospodářských zvířat a procentní podíl zemědělské půdy, na které se vztahují jednotlivé odchylky, a mapy zachycující místní využívání půdy, jakož i údaje o střídání plodin a o zemědělských postupech v zemědělských podnicích, kterých se týká odchylka, jak je uvedeno v čl. 10 odst. 1;
j)
výsledky monitorování vody, včetně informací o trendech jakosti podzemních a povrchových vod a také o vlivu odchylky na jakost vody, jak je uvedeno v čl. 10 odst. 2;
k)
seznam nejohroženějších vodních útvarů, které jsou uvedeny v čl. 10 odst. 3;
l)
shrnutí a vyhodnocení údajů získaných z monitorovacích míst uvedených v čl. 10 odst. 4.
Článek 13
Použití
Toto rozhodnutí se použije ve spojení s předpisy, jimiž se provádí akční program v regionech Emilia Romagna (rozhodnutí č. 1273/2011 ze dne 5. září 2011), Lombardia (rozhodnutí č. IX/2208 ze dne 14. září 2011), Piemonte (rozhodnutí č. 18-2612 ze dne 19. září 2011) a Veneto (rozhodnutí č. 1150 ze dne 26. července 2011).
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2012.
Jeho použitelnost končí dnem 31. prosince 2015.
Článek 14
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 3. listopadu 2011.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS LĒMUMS
(2011. gada 3. novembris)
par to, lai Itālijai attiecībā uz Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionu piešķirtu atkāpi, ko tā pieprasījusi atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 7770)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(2011/721/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvu 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (1), un jo īpaši tās III pielikuma 2. punkta trešo daļu,
tā kā:
(1)
Ja kūtsmēslu daudzums, ko dalībvalsts ir paredzējusi izmantot uz vienu hektāru gadā, atšķiras no Direktīvas 91/676/EEK III pielikuma 2. punkta otrās daļas pirmajā teikumā un minētās daļas a) apakšpunktā norādītā daudzuma, tas jānosaka tā, lai nekavētu attiecīgās direktīvas 1. pantā minēto mērķu sasniegšanu, un jāpamato ar objektīviem kritērijiem, kas šajā gadījumā ir ilgi veģetācijas periodi un kultūraugi, kam vajadzīgs daudz slāpekļa.
(2)
Itālija Komisijai iesniedza prasību piešķirt atkāpi attiecībā uz Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionu atbilstīgi Direktīvas 91/676/EEK III pielikuma 2. punkta trešajai daļai.
(3)
Pieprasītā atkāpe ir saistīta ar Itālijas nodomu atļaut izmantot Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionā līdz 250 kg slāpekļa no liellopu kūtsmēsliem un apstrādātiem cūku mēsliem uz vienu hektāru gadā saimniecībās, kurās audzē vismaz 70 % kultūraugu ar lielu slāpekļa patēriņu un ilgu veģetācijas periodu. Aprēķināts, ka atkāpe attiecas aptuveni uz 10 313 liellopu fermām un 1 241 cūku fermu Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionā, kas atbilst attiecīgi 15,9 % un 9,7 % no kopējā liellopu fermu un kopējā cūku fermu skaita minētajos reģionos, 10,7 % no lauksaimniecībā izmantojamās zemes un 29,1 % no kopējā piena lopu skaita, un 49,3 % no kopējā cūku skaita minētajos reģionos. Turklāt atkāpi var pieprasīt arī augkopības uzņēmumi.
(4)
Ir pieņemti tiesību akti, ar kuriem īsteno Direktīvu 91/676/EEK un izveido rīcības programmas Emīlijas Romanjas (Lēmums Nr. 1273/2011, 5.9.2011.), Lombardijas (Lēmums Nr. IX/2208, 14.9.2011.), Pjemontas (Lēmums Nr. 18-2612, 19.9.2011.) un Veneto (Lēmums Nr. 1150, 26.7.2011.) reģionā, un tos piemēro saistībā ar šo lēmumu 2012.-2015. gada periodam.
(5)
Noteiktās jutīgās zonas, uz kurām attiecas rīcības programmas, veido 63 % no Emīlijas Romanjas lauksaimniecībā izmantojamās zemes, 82 % no Lombardijas lauksaimniecībā izmantojamās zemes, 38 % no Pjemontas lauksaimniecībā izmantojamās zemes un 87 % no Veneto lauksaimniecībā izmantojamās zemes.
(6)
Iesniegtie dati par ūdens kvalitāti liecina, ka attiecībā uz gruntsūdeņiem Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionā 89 % gruntsūdens tilpju vidējā nitrātu koncentrācija ir mazāka par 50 mg/l nitrātu un 63 % gruntsūdens tilpju vidējā nitrātu koncentrācija ir mazāka par 25 mg/l nitrātu. Attiecībā uz virszemes ūdeņiem vairāk nekā 98 % monitoringa vietu vidējā nitrātu koncentrācija ir mazāka par 25 mg/l un nevienā monitoringa vietā nitrātu koncentrācija nav lielāka par 50 mg/l.
(7)
Itālijā Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionā audzē 70 % lauksaimniecības dzīvnieku, konkrētāk, 67,1 % piena lopu, 60,6 % citu liellopu, 81 % cūku un 79,4 % mājputnu. Laikā no 1982. līdz 2007. gadam lauksaimniecības dzīvnieku skaitam bija tendence samazināties (samazinājums vidēji par 20 % šajos četros reģionos).
(8)
Laikā no 1979. līdz 2008. gadam samazinājās ķīmiskā slāpekļa patēriņš, kā arī fosforu saturošu mēslošanas līdzekļu lietošanas apmēri; fosforu saturošu mēslošanas līdzekļu lietošana samazinājusies par 70 %.
(9)
Zālāji, kukurūza (graudiem), kukurūza (skābbarībai) un ziemāji aizņem aptuveni 53 % lauksaimniecības zemes Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionā.
(10)
Kopā ar atkāpes pieprasījumu iesniegtie dokumenti liecina, ka pieprasītais daudzums - 250 kg slāpekļa uz vienu hektāru gadā no liellopu kūtsmēsliem un apstrādātiem cūku mēsliem - ir pamatots ar objektīviem kritērijiem, piemēram, liels neto nokrišņu daudzums, ilgs veģetācijas periods un lieli to kultūraugu ražas apjomi, kas uzņem daudz slāpekļa.
(11)
Pārbaudījusi iesniegumu, Komisija uzskata, ka pieprasītais daudzums 250 kg slāpekļa no liellopu kūtsmēsliem un apstrādātiem cūku mēsliem uz vienu hektāru gadā neietekmēs Direktīvas 91/676/EEK mērķu sasniegšanu, ja tiks ievēroti daži stingri nosacījumi.
(12)
Šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Nitrātu komiteja, kas izveidota ar Direktīvas 91/676/EEK 9. pantu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Itālijas 2011. gada 10. marta un 2011. gada 28. jūlija vēstulēs Emīlijas Romanjas, Lombardijas, Pjemontas un Veneto reģionam pieprasīto atkāpi, kas atļauj izmantot vairāk kūtsmēslu, nekā paredzēts Direktīvas 91/676/EEK III pielikuma 2. punkta otrās daļas pirmajā teikumā un tās a) apakšpunktā, piešķir, ja ir ievēroti šajā lēmumā paredzētie nosacījumi.
2. pants
Definīcijas
Šajā lēmumā izmanto šādas definīcijas:
a)
“saimniecības” ir lauku saimniecības, kas audzē vai neaudzē lauksaimniecības dzīvniekus;
b)
“zemesgabals” ir atsevišķs lauks vai lauku grupa, kas audzēto kultūraugu, augsnes tipa un mēslošanas paņēmienu ziņā ir viendabīga;
c)
“zālāji” ir pastāvīgas vai pagaidu zālaugu platības (pagaidu platības parasti ierīko uz laiku līdz četriem gadiem);
d)
“vēlā kukurūza” ir FAO 600.-700. kategorijas kukurūza, kuru sēj no marta vidus līdz aprīļa sākumam un kuras augšanas cikls ir vismaz 145-150 dienas;
e)
“kukurūza vai sorgo, pēc kura sēj lopbarības ziemājus” ir vidēji vēlā vai agrā kukurūza vai sorgo, pēc kura sēj lopbarības ziemājus, piemēram, daudzziedu aireni, miežus, tritikāli vai ziemas rudzus;
f)
“ziemāji, pēc kuriem sēj lopbarības vasarājus” ir ziemas kvieši, ziemas mieži vai tritikāle, pēc kuras sēj lopbarības vasarājus, piemēram, kukurūzu, sorgo, Setaria vai Panicum sp.;
g)
“kultūraugi ar lielu slāpekļa patēriņu un ilgu veģetācijas periodu” ir zālaugi, vēlā kukurūza, kukurūza vai sorgo, pēc kura sēj lopbarības ziemājus, un ziemāji, pēc kuriem sēj lopbarības vasarājus;
h)
“liellopu kūtsmēsli” ir mēsli, ko izdala liellopi, tostarp arī ganībās, vai kūtsmēsli pārstrādātā veidā;
i)
“kūtsmēslu apstrāde” ir cūku mēslu sadalīšana divās frakcijās (cietā un šķidrā frakcijā), ko veic, lai uzlabotu iestrādāšanu augsnē un slāpekļa un fosfora absorbciju;
j)
“apstrādāti kūtsmēsli” ir šķidrā frakcija, ko iegūst pēc cūku mēslu apstrādes, ar minimālo slāpekļa un fosfāta attiecību (N/P2O5) 2,5;
k)
“apstrādāti kūtsmēsli ar samazinātu slāpekļa saturu” ir apstrādāti kūtsmēsli ar slāpekļa saturu, kas ir mazāks par 30 % salīdzinājumā ar slāpekļa saturu neapstrādātos cūku mēslos;
l)
“augsne ar nelielu organisko vielu saturu” ir augsne ar organiskā oglekļa saturu, kas ir mazāks par 2 % augsnes virskārtā 30 cm dziļumā;
m)
“nesāļaina un vāji sāļaina augsne” ir augsne ar elektrovadītspēju piesātinātas augsnes masas paraugā ECe 4 mS/cm vai elektrovadītspēju ūdeni saturošā paraugā (augsnes un ūdens attiecība 1:2) EC 1:2 1 ms/cm vai platības, kas noteiktas par tādām, kurās noteikti nepastāv salinizācijas risks, kā norādīts reģionālā augsnes kartē;
n)
“slāpekļa izmantošanas efektivitāte” ir kopējā slāpekļa procentuālais daudzums, ko izmanto kūtsmēslu veidā un kas ir pieejams kultūraugiem kūtsmēslu lietošanas gadā.
3. pants
Darbības joma
Šo lēmumu piemēro individuāli saimniecībām, kurās vismaz 70 % zemes platību audzē kultūraugus ar lielu slāpekļa patēriņu un ilgu veģetācijas periodu un ja ir ievēroti 4.-7. pantā paredzētie nosacījumi.
4. pants
Ikgadējs pieteikums un saistības
1. Lauksaimnieki, kas vēlas izmantot atkāpi saskaņā ar šo lēmumu, ik gadu līdz 15. februārim iesniedz pieteikumu kompetentajām iestādēm.
2. Vienlaikus ar 1. punktā minētā ikgadējā pieteikuma iesniegšanu viņi rakstiski uzņemas 5., 6. un 7. pantā paredzēto nosacījumu izpildi.
5. pants
Kūtsmēslu apstrāde
1. Lauksaimnieki, kas izmanto atkāpi apstrādātu cūku mēslu izmantošanas nolūkā, katru gadu kompetentajām iestādēm paziņo šādu informāciju:
a)
kūtsmēslu apstrādes veids;
b)
apstrādes iekārtas jauda un galvenās īpašības, tostarp tās efektivitāte;
c)
apstrādei nosūtīto kūtsmēslu daudzums;
d)
cietās frakcijas daudzums, sastāvs, tostarp specifikācija par tās slāpekļa un fosfora saturu, un galamērķis;
e)
apstrādāto kūtsmēslu daudzums, sastāvs, tostarp specifikācija par to slāpekļa un fosfora saturu, un galamērķis;
f)
aplēse par gāzveida vielu zudumiem apstrādes laikā.
2. Kūtsmēslu apstrādē iegūto cieto frakciju stabilizē, lai mazinātu smakas un citas emisijas, uzlabotu agronomiskās un higiēnas īpašības, atvieglotu pārvietošanu un uzlabotu slāpekļa un fosfora pieejamību kultūraugiem. Iegūto produktu neizmanto atkāpi saņēmušajās saimniecībās. Kompetentās iestādes pieņem pasākumus, lai veicinātu stabilizētas cietās frakcijas izmantošanu augsnēs ar nelielu organisko vielu saturu. Šīs augsnes ir norādītas kartēs, kas izveidotas reģionālā līmenī un pieejamas lauksaimniekiem.
3. Par katru saimniecību, kas izmanto individuālo atkāpi, kompetentās iestādes nosaka metodes apstrādātu kūtsmēslu, to sastāva atšķirību un apstrādes efektivitātes novērtēšanai.
4. Kūtsmēslu apstrādē radušos amonjaka un cita veida emisiju monitoringu veic kompetentās iestādes reprezentatīvās vietās par katru apstrādes metodi. Balstoties uz monitoringa rezultātiem, kompetentās iestādes izveido emisiju reģistru.
6. pants
Kūtsmēslu un citu mēslošanas līdzekļu izmantošana
1. Liellopu kūtsmēslu daudzums, tostarp to mēslu daudzums, ko uz lauka atstājuši paši dzīvnieki, un apstrādāto kūtsmēslu daudzums, ko ik gadu iestrādā zemē atkāpi saņēmušajās saimniecībās, ņemot vērā 2.-12. punktā paredzētos nosacījumus, nepārsniedz kūtsmēslu daudzumu, kas satur 250 kg slāpekļa uz vienu hektāru.
2. Kopējais slāpekļa ienesas daudzums nepārsniedz paredzamo barības vielu daudzumu, kas vajadzīgs attiecīgajiem kultūraugiem. Tajā ņem vērā uzņemšanu no augsnes un palielinātu kūtsmēslu slāpekļa pieejamību kūtsmēslu apstrādes rezultātā. Tas nepārsniedz maksimālos izmantošanas standartus, kā noteikts rīcības programmās, kas piemērojamas saimniecībai.
3. Kopējais fosfora ienesas daudzums nepārsniedz attiecīgajiem kultūraugiem paredzamo nepieciešamo barības vielu daudzumu, ņemot vērā arī fosfora uzņemšanu no augsnes. Fosforu no ķīmiskajiem mēslošanas līdzekļiem neizmanto atkāpi saņēmušajās saimniecībās.
4. Katrai saimniecībai vēlākais līdz 15. februārim jāsagatavo mēslošanas plāns, kurā aprakstīta lauksaimniecības zemes augseka un plānotā kūtsmēslu un minerālmēslu izmantošana.
Mēslošanas plānā iekļauj šādus datus:
a)
lauksaimniecības dzīvnieku skaits, dzīvnieku turēšanas un kūtsmēslu uzkrāšanas sistēmas apraksts, norādot arī datus par pieejamās kūtsmēslu krātuves tilpumu un veidu;
b)
saimniecībā saražotā kūtsmēslu slāpekļa un fosfora aprēķins;
c)
kūtsmēslu apstrādes apraksts un apstrādāto kūtsmēslu īpašības (vajadzības gadījumā);
d)
ārpus saimniecības izvesto vai tajā piegādāto kūtsmēslu daudzums, veids un īpašības;
e)
to zemesgabalu augseka un platība, kuros audzē kultūraugus ar lielu slāpekļa patēriņu un ilgu veģetācijas periodu, un to zemesgabalu augseka un platība, kuros audzē citus kultūraugus;
f)
katra audzētā kultūrauga paredzamā raža atkarībā no barības vielu un ūdens pieejamības, kā arī vietējiem apstākļiem, piemēram, klimata, augsnes tipa u. c.;
g)
aplēstais kultūraugiem vajadzīgais slāpekļa un fosfora daudzums katrā zemesgabalā;
h)
aprēķins par kūtsmēslu slāpekļa un fosfora daudzumu, kas jāizmanto katrā zemesgabalā;
i)
aprēķins par ķīmisko mēslošanas līdzekļu slāpekļa daudzumu, kas jāizmanto katrā zemesgabalā;
j)
aplēses par apūdeņošanai vajadzīgo ūdens daudzumu un precīzas norādes par ūdens avotu; plānā ietver atļauju ūdens ieguvei vai līgumu ar attiecīgo ūdensapgādes uzņēmumu par ūdens izmantošanu, vai karti, kurā norādīts, ka saimniecība atrodas teritorijās, kurās augšējie gruntsūdeņi nonāk saskarē ar sakņu zonu.
Lai nodrošinātu saskaņotību starp plāniem un faktiskajām lauksaimniecības metodēm, plānus pārskata ne vēlāk kā septiņas dienas pēc tam, kad lauksaimniecības metodēs ir ieviestas izmaiņas.
5. Katra saimniecība sagatavo mēslošanas pārskatu, ņemot vērā zemesgabalus. Tajā ietver kūtsmēslu un ķīmisko mēslošanas līdzekļu izmantošanas daudzumus un datumus.
6. Saimniecībā ir pieejama atļauja ūdens ieguvei vai līgums ar attiecīgo ūdensapgādes uzņēmumu par ūdens izmantošanu, vai karte, kurā norādīts, ka saimniecība atrodas teritorijās, kurās augšējie gruntsūdeņi nonāk saskarē ar sakņu zonu. Ūdens daudzums, kuru atļauts izmantot vai par kuru noslēgts līgums, attiecīgajā gadījumā ir pietiekams, lai nodrošinātu tādas kultūraugu ražas, ko iegūst apstākļos bez ūdens patēriņa ierobežojumiem.
7. Analīžu rezultāti par slāpekļa un fosfora saturu augsnē ir pieejami katrai saimniecībai, kas izmanto atkāpi. Attiecībā uz fosforu un slāpekli paraugu ņemšanu un analīzes veic līdz 1. jūnijam vismaz reizi četros gados visos lauksaimniecības zemesgabalos, kuri ir viendabīgi augsekas un augsnes īpašību ziņā. Uz katriem pieciem lauksaimniecības zemes hektāriem jāveic vismaz viena analīze.
8. Kūtsmēslu slāpekļa izmantošanas efektivitāte atkāpi saņēmušajās saimniecībās ir vismaz 65 % vircai un 50 % cietajiem kūtsmēsliem.
9. Kūtsmēslus un ķīmiskos mēslošanas līdzekļus, ko izmanto atkāpi saņēmušajās saimniecībās, nevar izkliedēt pēc 1. novembra.
10. Vismaz divas trešdaļas kūtsmēslu slāpekļa, izņemot slāpekli no ganību dzīvnieku mēsliem, izmanto līdz katra gada 30. jūnijam. Šajā nolūkā saimniecībām, kas izmanto atkāpi, ir pienācīgas kūtsmēslu glabāšanas iespējas, kas var aptvert vismaz tos periodus, kuru laikā kūtsmēslu izmantošana nav atļauta.
11. Šķidrmēslus, tostarp apstrādātus kūtsmēslus un vircu, lieto, izmantojot metodes, kuru emisiju apjomi ir nelieli. Cietos kūtsmēslus iestrādā 24 stundu laikā.
12. Lai aizsargātu augsnes no salinizācijas riska, apstrādātus kūtsmēslus ar samazinātu slāpekļa saturu atļauj izmantot tikai nesāļainās un vāji sāļainās augsnēs. Šajā nolūkā lauksaimnieki, kas iecerējuši izmantot kūtsmēslus ar samazinātu slāpekļa saturu, mēra elektrovadītspēju zemesgabalos, kuros jāizmanto kūtsmēsli, vismaz reizi četros gados un rezultātus ietver 4. panta 1. punktā minētajā pieteikumā. Kompetentās iestādes nosaka protokolu, kas lauksaimniekiem jāizmanto, lai mērītu elektrovadītspēju. Kompetentās iestādes izveido kartes, kurās norādītas teritorijas, kurās pastāv salinizācijas risks.
7. pants
Zemes apsaimniekošana
Lauksaimnieki, kas izmanto atkāpi, nodrošina, ka ir ievēroti šādi nosacījumi:
a)
vismaz 70 % saimniecības zemes platību audzē kultūraugus ar lielu slāpekļa patēriņu un ilgu veģetācijas periodu;
b)
pagaidu zālājus uzar pavasarī;
c)
pagaidu un pastāvīgi zālāji neietver vairāk par 50 % pākšaugu vai citu augu, kas saista slāpekli no atmosfēras;
d)
novāc vēlo kukurūzu (visu augu);
e)
lopbarības ziemājus, piemēram, daudzziedu aireni, miežus, tritikāli vai ziemas rudzus, sēj divu nedēļu laikā pēc kukurūzas/sorgo novākšanas un novāc ne ātrāk kā divas nedēļas pirms kukurūzas/sorgo sēšanas;
f)
lopbarības vasarājus, piemēram, kukurūzu, sorgo, Setaria vai Panicum sp., sēj divu nedēļu laikā pēc ziemāju novākšanas un novāc ne ātrāk kā divas nedēļas pirms ziemāju sēšanas;
g)
kultūraugus ar lielu slāpekļa patēriņu sēj divu nedēļu laikā pēc zālāju uzaršanas un mēslošanas līdzekļus pastāvīgo zālāju uzaršanas gadā neizmanto.
8. pants
Citi pasākumi
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka atkāpes, kas piešķirtas apstrādātu kūtsmēslu izmantošanai, ir saderīgas ar kūtsmēslu apstrādes iekārtu jaudu.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka katra piešķirtā atkāpe ir saderīga ar atļauto ūdens patēriņu saimniecībā, kas izmanto atkāpi.
9. pants
Pasākumi kūtsmēslu transportēšanas jomā
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka kūtsmēslu transportēšana uz saimniecībām un no saimniecībām, kas izmanto atkāpi, reģistrē ar ģeogrāfiskās pozicionēšanas sistēmām vai reģistrē pavaddokumentos, norādot izcelsmes vietu un galamērķi. Reģistrēšana ar ģeogrāfiskās pozicionēšanas sistēmām ir obligāta, ja transportēšanu veic vismaz 30 km attālumā.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka transportēšanas laikā ir pieejams dokuments, kurā norādīts transportēto kūtsmēslu daudzums un to slāpekļa un fosfora saturs.
3. Kompetentās iestādes nodrošina, ka apstrādātos kūtsmēslus un cietās frakcijas, ko iegūst kūtsmēslu apstrādes rezultātā, analizē attiecībā uz slāpekļa un fosfora saturu. Analīzi veic atzītas laboratorijas. Analīžu rezultātus paziņo kompetentajām iestādēm un saņēmējam lauksaimniekam. Katras transportēšanas laikā ir pieejams analīžu sertifikāts.
10. pants
Monitorings
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka tiek izveidotas un ik gadu atjauninātas kartes, kurās redzama saimniecību procentuālā daļa, lauksaimniecības dzīvnieku procentuālā daļa un lauksaimniecības zemes procentuālā daļa, uz kuru attiecas individuālās atkāpes, un kartes, kurās redzams vietējais zemes izmantojums katrā administratīvajā rajonā. Apkopo un katru gadu atjaunina datus par augseku un lauksaimniecības metodēm saimniecībās, kas izmanto atkāpes.
2. Virszemes ūdens un augšējo gruntsūdens paraugu ņemšanai izveido un uztur monitoringa tīklu, lai novērtētu atkāpes piemērošanas ietekmi uz ūdens kvalitāti. Monitoringa tīkla projektu iesniedz Komisijai. Šā lēmuma piemērošanas periodā nedrīkst samazināt sākotnējo monitoringa vietu skaitu un nedrīkst mainīt to atrašanās vietu.
3. Pastiprinātu ūdens monitoringu veic lauksaimnieciskās noteces baseinos, kas atrodas visvairāk apdraudētu ūdenstilpju tuvumā, kas jānosaka kompetentajām iestādēm.
4. Izveido monitoringa vietas, lai nodrošinātu informāciju par slāpekļa un fosfora koncentrāciju augsnes ūdenī, par slāpekli augsnes profilā un attiecīgajiem slāpekļa un fosfora zudumiem caur sakņu zonu gruntsūdeņos, kā arī par slāpekļa un fosfora zudumiem ar virszemes un pazemes noteci gan tad, ja atkāpi piemēro, gan apstākļos, kad to nepiemēro. Monitoringa vietas ietver galvenos augsnes tipus, mēslošanas paņēmienus un kultūraugus. Monitoringa tīkla projektu iesniedz Komisijai. Šā lēmuma piemērošanas periodā nedrīkst samazināt sākotnējo monitoringa vietu skaitu un nedrīkst mainīt to atrašanās vietu.
11. pants
Pārbaude
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka visiem atkāpes pieteikumiem piemēro administratīvo kontroli. Ja kontroles rezultāti liecina, ka 5., 6. un 7. pantā paredzētie nosacījumi nav ievēroti, par to informē pieteikuma iesniedzēju. Šajā gadījumā pieteikumu uzskata par noraidītu.
2. Pamatojoties uz riska analīzi, iepriekšējo gadu kontroļu rezultātiem un to tiesību aktu piemērošanas vispārējo izlases veida kontroļu rezultātiem, ar ko īsteno Direktīvu 91/676/EEK, izveido lauka apskates programmu. Lauka apskati veic vismaz 5 % saimniecību, kas izmanto atkāpi, lai pārbaudītu, vai tiek izpildīti šā lēmuma 5., 6. un 7. pantā minētie nosacījumi.
3. Pamatojoties uz riska novērtējumu un 1. punktā minētās administratīvās kontroles rezultātiem, kompetentās iestādes nodrošina, ka uz vietas pārbauda vismaz 1 % kūtsmēslu transportēšanas darbību. Kontroles ietver vismaz pavaddokumentu vērtēšanu, kūtsmēslu izcelsmes un galamērķa pārbaudi un transportēto kūtsmēslu paraugu ņemšanu.
4. Kompetentajām iestādēm piešķir vajadzīgās pilnvaras un līdzekļus, lai pārbaudītu atbilstību šim lēmumam. Ja pārbaudes rezultāti liecina par neatbilstību šim lēmumam, kompetentās iestādes veic vajadzīgos pasākumus tiesiskās aizsardzības jomā. Konkrētāk, lauksaimniekus, kas neievēro 5., 6. un 7. pantu, izslēdz no atkāpes saņemšanas nākamajā gadā.
12. pants
Ziņošana
Kompetentās iestādes katru gadu līdz decembrim un 2015. gadā līdz septembrim Komisijai iesniedz ziņojumu, kurā ir šāda informācija:
a)
novērtējums par atkāpes nosacījumu īstenošanu, balstoties uz saimniecību pārbaudēm, kā arī kūtsmēslu transportēšanas kontroli un informāciju par saimniecībām, kas nav ievērojušas nosacījumus, pamatojoties uz administratīvo pārbaužu un lauka apskates rezultātiem;
b)
informācija par kūtsmēslu apstrādi, ieskaitot turpmāku apstrādi un cieto frakciju izmantojumu, un sīkākas ziņas par apstrādes sistēmu īpašībām, to efektivitāti un apstrādāto kūtsmēslu sastāvu, kā arī cieto frakciju galamērķi;
c)
kartes, kurās attēlotas teritorijas ar nelielu organisko vielu saturu, kā arī pasākumi, kas veikti, lai veicinātu stabilizētās cietās frakcijas izmantošanu augsnēs ar nelielu organisko vielu saturu, kā minēts 5. panta 2. punktā;
d)
metodika, lai novērtētu apstrādāto kūtsmēslu sastāvu, sastāva izmaiņas un apstrādes efektivitāti katrai saimniecībai, kas izmanto individuālo atkāpi, kas minēta 5. panta 3. punktā;
e)
reģistrs par amonjaka un citām emisijām, kas radušās kūtsmēslu apstrādes rezultātā, kā minēts 5. panta 4. punktā;
f)
noteiktais protokols, lai mērītu elektrovadītspēju, un kartes, kurās redzamas teritorijas, kuras ietekmē salinizācija, kā minēts 6. panta 12. punktā;
g)
metodika, lai pārbaudītu piešķirto atkāpju saderību ar kūtsmēslu apstrādes iekārtu jaudu, kā minēts 8. panta 1. punktā;
h)
metodika, lai pārbaudītu katras piešķirtās atkāpes saderību ar atļauto ūdens patēriņu saimniecībā, kas izmanto atkāpi, kā minēts 8. panta 2. punktā;
i)
kartes, kurās redzama saimniecību procentuālā daļa, lauksaimniecības dzīvnieku procentuālā daļa un lauksaimniecības zemes procentuālā daļa, uz kuru attiecas individuālā atkāpe, un kartes, kurās redzams vietējais zemes izmantojums, kā arī dati par augseku un lauksaimniecības metodēm atkāpi saņēmušajās saimniecībās, kā minēts 10. panta 1. punktā;
j)
ūdens monitoringa rezultāti, tostarp informācija par ūdens kvalitātes tendencēm gruntsūdeņos un virszemes ūdeņos, kā arī atkāpes piemērošanas ietekme uz ūdens kvalitāti, kā minēts 10. panta 2. punktā;
k)
visapdraudētāko ūdenstilpju saraksts, kā minēts 10. panta 3. punktā;
l)
kopsavilkums un novērtējums par datiem, kuri iegūti no monitoringa vietām, kas minētas 10. panta 4. punktā.
13. pants
Piemērošana
Šo lēmumu piemēro saistībā ar noteikumiem, ar kuriem īsteno rīcības programmu Emīlijā Romanjā (Lēmums Nr. 1273/2011, 5.9.2011.), Lombardijā (Lēmums Nr. IX/2208, 14.9.2011.), Pjemontā (Lēmums Nr. 18-2612, 19.9.2011.) un Veneto (Lēmums Nr. 1150, 26.7.2011.).
Šo lēmumu piemēro no 2012. gada 1. janvāra.
Tas zaudē spēku 2015. gada 31. decembrī.
14. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 3. novembrī