ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 85/01 v podobě opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP
(oznámeno pod číslem K(2011) 9429)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/365/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Prostřednictvím tří stížností z let 1993, 1996 a 1997 podaných soukromou televizní společností Sociedade Independente de Comunicação, S. A. (dále jen „SIC“) byla Komise informována o řadě opatření ad hoc a ročních vyrovnávacích opatření, která Portugalsko provádělo ve prospěch portugalské veřejnoprávní televizní společnosti, Radiotelevisão Portuguesa, S. A. (dále jen „RTP“).
(2)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2001 informovala Komise portugalské orgány, že se s ohledem na řadu opatření ad hoc ve prospěch společnosti RTP rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství (3). V článku 1 rozhodnutí Komise 2005/406/ES ze dne 15. října 2003 o opatřeních ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, bylo následně konstatováno, že některá tato opatření, konkrétně státní podpora ve výši 68,006 miliardy PTE, kterou Portugalsko poskytlo společnosti RTP formou dohody uzavřené se Správou sociálního zabezpečení v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998, jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (4). V článku 2 uvedeného rozhodnutí se mimoto uvádělo, že některá opatření nezahrnují státní podporu, konkrétně osvobození od registračních poplatků, platba za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokol o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plán na restrukturalizaci na období 1996-2000.
(4)
Dne 26. června 2008 Soud prvního stupně ve věci T-442/03 (5) část rozhodnutí 2005/406/ES zrušil, a to ze dvou důvodů. Soud zrušil článek 2 uvedeného rozhodnutí, jelikož zjistil, že „osvobození od registračních poplatků“ nepředstavuje státní podporu. Soud konstatoval, že úkolem Komise bylo zjistit ve vztahu k jednorázové výhodě spočívající v osvobození od platby registračních poplatků a odměn týkajících se přeměny na akciovou společnost (dále jen „dočasné osvobození“), zda spadá do logiky portugalského právního systému, že se přeměna veřejných podniků na akciové společnosti provádí zákonem, nebo zda použití zákona představovalo odchylku, jejímž cílem ve skutečnosti bylo poskytnout veřejným podnikům výhodu ve vztahu k jiným podnikům.
(5)
Pokud jde o trvalou výhodu vyplývající z neomezeného osvobození od registračních poplatků a odměn za všechny akty zápisu, registrace nebo záznamu, které bylo přiznáno společnosti RTP (dále jen „trvalé osvobození“), Soud konstatoval, že ačkoliv osvobození nebylo ve skutečnosti pravděpodobně trvalé (viz body 73 a 79 rozsudku), nemění to nic na zjištění, že Komise neprokázala obecnou povahu tohoto osvobození. Soud dále uvedl, že i když Portugalsko mohlo společnost RTP přeměnit na akciovou společnost, jelikož to považovalo za nezbytné pro plnění úkolu veřejné služby, nebylo to doloženo dostatečnými důkazy.
(6)
Soud zamítl žaloby týkající se zjištění v rozhodnutí 2005/406/ES, že se emise dluhopisů z roku 1994 a úlevy z plateb licenčního poplatku nepovažují za státní podporu.
(7)
Co se týká slučitelnosti opatření státní podpory (článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES), Soud shledal, že se Komise nemohla opírat o zprávy o veřejné službě a údaje obsažené v těchto zprávách, aniž by měla pro tyto zprávy k dispozici zprávu o externím auditu, jak vyžadují vnitrostátní právní předpisy. Komise proto nemohla dospět k závěru, že opatření státní podpory jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU a „vnitřní trh“) (6). Soud článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES zrušil.
(8)
Po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03 upozornila Komise zúčastněné strany na obnovení vyšetřovacího řízení v dané věci a vyzvala třetí strany k podání připomínek (7).
(9)
Dne 10. března 2009 obdržela Komise připomínky stěžovatele, které byly dne 8. dubna 2009 předány Portugalsku. Další připomínky stěžovatele byly obdrženy dne 17. června 2009 a Portugalsku byly předány dne 28. července 2009. Portugalsko na oba soubory připomínek odpovědělo dopisy ze dne 7. a 8. září 2009. Portugalsko zaslalo Komisi další informace dne 23. února 2010, 4. března 2010 a 15. dubna 2010. Dne 10. května 2010 zaslala Komise Portugalsku žádost o informace, v níž zejména požadovala, aby byly provedeny nezávislé externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997.
(10)
Portugalsko na žádost Komise o informace odpovědělo dopisem ze dne 8. června 2010 a požadované zprávy o externích auditech zpráv o veřejné službě poskytlo dopisem ze dne 12. srpna 2010. Další informace Portugalsko poskytlo v dopise ze dne 29. září 2010. Dne 29. března 2011 se uskutečnila schůzka s Portugalskem a další informace poskytlo Portugalsko Komisi dne 17. června 2011, 25. srpna 2011 a 26. října 2011.
Dopisem zaevidovaným dne 15. prosince 2011 Portugalsko výjimečně souhlasilo s přijetím tohoto rozhodnutí v angličtině jako v závazném znění.
(11)
Toto rozhodnutí se zabývá pouze opatřeními ad hoc, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Některá opatření, o nichž bylo v rozhodnutí 2005/406/ES prohlášeno, že nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, nebyla Soudem v rozsudku ve věci T-442/03 zrušena, a článek 2 rozhodnutí 2005/406/ES proto nabyl právní moci. Tato opatření se týkají platby za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokolu o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plánu na restrukturalizaci na období 1996-2000. Jak však Soud požadoval v rozsudku ve věci T-442/03, Komise znovu posoudí dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
Toto rozhodnutí se zaměřuje na finanční vztahy mezi společností RTP a Portugalskem v období 1992-1998, pokud jde o dohodu se Správou sociálního zabezpečení z roku 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčku z roku 1998. Toto rozhodnutí se nezabývá otázkami právní klasifikace a slučitelnosti ročních vyrovnávacích plateb poskytovaných společnosti RTP se Smlouvou, jimiž se zaobíralo rozhodnutí Komise ze dne 22. března 2006 ve věci č. E 14/05 (8). Dne 4. července 2006 mimoto Komise přijala rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se dohody o financování restrukturalizace společnosti RTP (9).
(12)
K získání úplné „představy“ o finančních vztazích mezi Portugalskem a společností RTP v období, jehož se týká šetření Komise v daném případě, musí Komise uvážit nejen opatření ad hoc, nýbrž rovněž finanční podporu, která byla společnosti RTP poskytnuta formou ročních vyrovnávacích plateb. Rozhodnutí se proto zabývá i ročními vyrovnávacími platbami, a to v míře, která je nezbytná pro objasnění odůvodnění Komise ohledně opatření ad hoc.
II. PODROBNÝ POPIS DOTYČNÝCH ZÁLEŽITOSTÍ
A. OPATŘENÍ VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RTP
A.1 POPIS PŘÍJEMCE PODPORY, SPOLEČNOSTI RTP
(13)
Společnost RTP (v té době Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) vznikla jako veřejný podnik na základě listiny ze dne 15. prosince 1955 po rozhodnutí Portugalska založit veřejnoprávní televizní společnost, které bude udělena koncese na provozování veřejnoprávního televizního vysílání (10). Smlouva o udělení koncese na poskytování veřejné služby byla podepsána dne 16. ledna 1956.
(14)
Nařízením vlády č. 674-D/75 ze dne 2. prosince 1975 byla společnost RTP zestátněna. Uvedeným nařízením vlády byla společnost RTP přeměněna na veřejný podnik s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, E.P.“, na nějž byla na základě nařízení vlády převedena veškerá zákonná práva a povinnosti jeho předchůdce.
(15)
Až do 80. let minulého století měla společnost RTP na vnitrostátním televizním trhu monopolní postavení. Provozovala dva televizní kanály, RTP 1 a RTP 2. V 90. letech začala čelit konkurenci ze strany soukromých televizních společností poté, co Portugalsko v únoru 1992 udělilo společnostem SIC a TVI licenci na provozování třetího resp. čtvrtého kanálu (11).
(16)
Zákonem č. 21/92 ze dne 14. srpna 1992 byla společnost RTP, E:P. přeměněna na akciovou společnost s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, S. A.“ a byly schváleny její nové stanovy.
(17)
Společnost RTP vyvíjí činnosti v rámci veřejnoprávního vysílání i obchodní činnosti. Společnost může ze zákona vykonávat jakoukoli činnost, ať už obchodní nebo provozní, která souvisí s činností televizní společnosti (12).
(18)
Obchodní činnosti vyvíjí společnost RTP prostřednictvím finanční účasti v jiných společnostech, které jsou právně odděleny od společnosti RTP a které mají vlastní strukturu a vlastní účetní systém.
A.2 OPATŘENÍ (13)
(19)
Roční vyrovnávací platby pro společnost RTP představují hlavní mechanismus pro poskytování náhrady společnosti RTP za její závazky veřejné služby. V období 1992-1998 obdržela společnost RTP roční vyrovnávací platby v celkové výši 66,495 miliardy PTE (přibližně 332 milionů EUR) (14) k pokrytí nákladů vyplývajících z plnění závazků veřejné služby. Právním základem pro roční vyrovnávací platby je článek 5 zákona č. 21/92 (15).
(20)
Tabulka 1 znázorňuje rozdělení ročních vyrovnávacích plateb poskytnutých společnosti RTP v období 1992-1998, jehož se týká toto rozhodnutí.
Tabulka 1
Výše ročních vyrovnávacích plateb v období 1992-1998
(v milionech PTE a EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
26,9 EUR (16)
35,4 EUR
35,6 EUR
35,9 EUR
72,3 EUR
51,6 EUR
69,8 EUR
Zdroj: usnesení rady ministrů
(21)
V době přeměny společnosti RTP na akciovou společnost lze portugalský zákon o registraci společností popsat následovně. V čl. 7 odst. 1 portugalského zákona o obchodních společnostech (Código das Sociedades Comerciais), ve znění platném v době přeměny společnosti RTP, je stanoveno, že stanovy (contrato de sociedade) obchodní společnosti musí být formálně schváleny ve formě notářské listiny.
V čl. 18 odst. 5 zákona o obchodních společnostech je stanoveno, že akt, kterým se zřizuje akciová společnost, musí být po zřízení společnosti v příslušné právní formě zapsán do obchodního rejstříku. Registrace byla povinná podle čl. 15 odst. 1 a čl. 3 písm. a) zákona o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) a článku 166 zákona o obchodních společnostech.
Podle čl. 70 odst. 1 písm. a) zákona o obchodním rejstříku ve znění platném v té době musel být akt, kterým se zřizuje akciová společnost, zveřejněn v úředním věstníku (Diário da República) (viz čl. 70 odst. 2 (17)). Zveřejnění muselo být provedeno na základě úřední povinnosti registračním úřadem na náklady zúčastněné strany (viz čl. 71 odst. 1 zákona o obchodním rejstříku).
(22)
Při své přeměně na akciovou společnost v roce 1992 byla společnost RTP osvobozena od placení notářských a registračních poplatků spojených s registrací přeměny právní formy společnosti RTP z veřejného podniku na akciovou společnost. Hodnota tohoto osvobození činila 33 milionů PTE (přibližně 164 000 EUR). Podle portugalského práva musí všechny právnické společnosti běžně zaplatit poplatky vybírané při založení společnosti a změně jejích stanov či jakýchkoli jiných důležitých změnách společnosti.
(23)
Právním základem pro osvobození od registračních poplatků je čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, který stanoví:
„tímto se schvalují stanovy společnosti RTP, SA, (…); tyto stanovy nemusí být předmětem notářského zápisu, musí však být zaregistrovány z úřední moci, bez jakýchkoliv poplatků a výloh, na základě úředního věstníku (Diário da República), ve kterém jsou zveřejněny“.
(24)
Ustanovení čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 vychází z uplatňování zákona č. 84/88 ze dne 20. července 1988 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti. Článek 1 zákona č. 84/88 stanoví, že veřejné podniky, a to i státní, mohou být na základě nařízení vlády přeměněny na akciové společnosti. Ustanovení tohoto článku zní takto:
„Veřejné podniky … mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti vlastněné zcela veřejnými subjekty nebo s většinovou kapitálovou účastí veřejných subjektů v souladu s Ústavou a tímto zákonem.“
(25)
V čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti je rovněž stanoveno, že takovéto nařízení vlády musí schválit stanovy akciové společnosti. Podle čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/88 představuje toto nařízení vlády dostatečný dokument pro všechny potřebné registrační úkony (18).
(26)
Podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 byla společnost RTP osvobozena od placení jakýchkoliv dalších registračních poplatků přímo spojených se změnou právní formy společnosti. Ustanovení čl. 11 odst. 2 zní takto:
„Všechny akty zápisu, registrace a záznamu u jakýchkoliv rejstříkových služeb, správních nebo veřejných subjektů, zejména národního rejstříku právnických osob, rejstříku hypoték a evidence vozidel se uskuteční na základě prostého návrhu podepsaného dvěma členy správní rady společnosti a jsou osvobozeny od všech daní a poplatků.“
(27)
Podle Portugalska vychází ustanovení čl. 11 odst. 2 z uplatňování nařízení vlády č. 404/90 (19) a potvrzuje, že se na společnost RTP vztahuje ustanovení o obecné použitelnosti. Na základě článku 1 tohoto zákona může být podnikům, které do 31. prosince 1993 přistoupily k aktům spolupráce nebo spojení, přiznáno osvobození od daně z převodu majetku potřebného v souvislosti s přikročením ke spolupráci či spojení. Článek 1 uvedeného zákona rovněž umožňuje osvobození od poplatků a ostatních právních výloh, které mohou být splatné při provádění těchto aktů.
(28)
Portugalsko uvedlo, že po své přeměně na akciovou společnost společnost RTP v minulosti několikrát zaplatila notářské a registrační poplatky spojené s některými navýšeními kapitálu a jinými operacemi (20).
(29)
V období 1983-1989 se „nahromadil“ dluh společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení ve výši 2,189 miliardy PTE v důsledku neplacení příspěvků na sociální zabezpečení. Dluh vznikl kvůli sporu mezi společností RTP a Správou sociálního zabezpečení ohledně výkladu pravidel pro odvody příspěvků na sociální zabezpečení v souvislosti s přesčasovými hodinami a odměnami umělců.
(30)
Výklad Správy sociálního zabezpečení vycházel z čl. 2 písm. e) prováděcího nařízení č. 12/83 ze dne 12. února 1983. Aby se obě zúčastněné strany vyhnuly soudnímu řízení, podepsaly dohodu, podle níž se Správa sociálního zabezpečení vzdala úroků z prodlení a akceptovala splácení dluhu podle splátkového kalendáře. Po urovnání právního sporu nebylo prováděcí nařízení zrušeno.
(31)
Dne 6. května 1993 bylo společným nařízením ministerstva financí a ministerstva sociálních věcí povoleno splácení dluhu podle splátkového kalendáře ve 120 měsíčních splátkách a byly prominuty pokuty a úroky ve výši 1,206 miliardy PTE (6 milionů EUR).
(32)
Podmínky povolující výjimečná opatření k vyrovnání dluhů společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení jsou stanoveny v nařízení vlády č. 411/91. V čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení je uvedeno, že povolení musí být nezbytné pro zajištění životaschopnosti zadlužené společnosti a o opatření lze požádat mimo jiné z toho důvodu, že (jak je stanoveno v čl. 2 písm. d) nařízení vlády) zadlužená společnost „byla předmětem obsazení, samosprávy nebo zásahu státu“.
(33)
V období 1994-1997 Portugalsko každoročně navyšovalo kapitál společnosti RTP. Následující tabulka ukazuje přehled jednotlivých navýšení kapitálu, jež dosáhla celkové výše 46,800 miliardy PTE (233 milionů EUR).
Tabulka 2
Navyšování vlastního kapitálu společnosti RTP v období 1994-1997
(v milionech PTE)
Rok
1994
1995
1996
1997
Navýšení vlastního kapitálu
10 000
12 800
10 000
14 000
Vlastní kapitál ke dni 31. prosince
22 708
35 508
45 508
59 508
Zdroj: Rozvahy společnosti RTP
(34)
Smlouvy o veřejné službě, které Portugalsko uzavřelo se společností RTP, počítají s účastí státu na investicích společnosti RTP, přednostně ve formě navyšování kapitálu (21).
(35)
V prosinci 1998 byla mezi Fondem regulace veřejného dluhu (Fundo de Regularização da Dívida Pública) a společností RTP uzavřena smlouva o podřízené půjčce, která stanovila podmínky poskytnutí půjčky ve výši 20 miliard PTE (99,8 milionu EUR) určené k navýšení kapitálu společnosti RTP.
(36)
Fond regulace veřejného dluhu spravuje Ústav pro správu státního úvěru (Instituto de Gestão de Crédito Público), který odpovídá za řízení dluhu portugalského státu a za provádění centrálního programu půjček v souladu se zákonem o státním dluhu (22) a pokyny stanovenými portugalskou vládou. Ústav pro správu státního úvěru podléhá portugalskému ministerstvu financí (23).
(37)
Ode dne, kdy byla příslušná částka dána k dispozici společnosti RTP, se z půjčky platily roční úroky, a to na základě 12měsíční sazby Lisbor, vypočítané k prvnímu dni každého období a navýšené o 20 základních bodů (24).
(38)
Podle smlouvy měla být půjčka splacená do 31. prosince 2003, přičemž se tato lhůta mohla na základě vzájemné dohody prodloužit o jeden až dva roky. Společnost RTP neplatila z půjčky úroky, jelikož smlouva stanoví, že splatné úroky spojené s prvními čtyřmi ročními splátkami se mají kapitalizovat (25).
(39)
Smlouva uzavřená mezi Fondem regulace veřejného dluhu a společností RTP v prosinci 1998 byla vypracována v souladu s pokyny obsaženými ve společném usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance ze dne 17. prosince 1998.
B. FINANČNÍ SITUACE SPOLEČNOSTI RTP
(40)
Jak ukazuje následující tabulka, společnost RTP vykázala v období, kterého se týkalo šetření Komise, ztráty. V roce 1996 se finanční situace společnosti RTP zhoršila natolik, že čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty.
Tabulka 3
Hospodářské a finanční údaje společnosti RTP pro období 1993-1998
(v milionech PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Čisté zisky (ztráty)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Čistý vlastní kapitál
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktiva
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Finanční dluhy (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP
C. ZÁVAZKY VEŘEJNÉ SLUŽBY ULOŽENÉ SPOLEČNOSTI RTP BĚHEM OBDOBÍ 1992-1998
(41)
Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání. Definici, přidělení a financování této služby upravují různé právní předpisy.
(42)
Zákon č. 58/90, který upravuje činnost v oblasti televizního vysílání, stanovil podmínky platné pro soukromé televizní společnosti a rovněž povinnost státu zajistit veřejnoprávní televizní vysílání (27). Pokud jde o stanovy společnosti RTP, zákon č. 21/92 vymezuje hlavní závazky veřejné služby a financování této služby.
(43)
Veřejná služba a její financování jsou podrobněji popsány ve dvou smlouvách o veřejné službě uzavřených mezi společností RTP a portugalským státem (dále jen „předešlá smlouva o veřejné službě“ nebo „nová smlouva o veřejné službě“ či „smlouvy o veřejné službě“, pokud se odkazuje na obě smlouvy) (28).
(44)
Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že mezi Portugalskem a společností RTP má být uzavřena smlouva o udělení koncese, a určuje hlavní závazky veřejné služby, které mají být v rámci této služby plněny. Ustanovení čl. 4 odst. 2 uvedeného zákona stanoví obecné zásady, které musí společnost RTP dodržovat při výkonu své koncesionářské činnosti (29), zatímco čl. 4 odst. 3 zákona uvádí povinnosti v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání (30).
(45)
Smlouvy o veřejné službě potvrzují závazky veřejné služby uložené společnosti RTP. Společnosti RTP jsou za prvé uloženy obecné povinnosti a povinnosti týkající se programového obsahu (31). Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání, v jehož rámci má využívat dva kanály a pro obyvatelstvo pevninského Portugalska zajišťovat celostátní pokrytí. První kanál má obecnější charakter a měl by nabízet obecnější programovou strukturu. Druhý kanál by se měl více zaměřovat na specifické publikum a nabízet vzdělávací, kulturní a vědecké programy. Jeden z kanálů musí pokrývat autonomní oblasti Azory a Madeira.
(46)
Smlouvy o veřejné službě za druhé ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti, pokud jde o programovou strukturu (32). Existují normy vztahující se na kvalitu (např. pluralismus, nestrannost informací, atd.) a obsah programů (nové hrané filmy, sportovní programy, programy pro děti, portugalská kultura, domácí zprávy a zábavné programy). Společnost RTP musí poskytovat vysílací čas určeným subjektům, podporovat kinematografii a ostatní formy audiovizuální tvorby, podporovat tvorbu vzdělávacích nebo výchovných programů, zajistit výměnu programů s autonomními oblastmi Azory a Madeira a podporovat spolupráci s ostatními veřejnoprávními televizními společnostmi v Evropské unii. Společnost RTP musí plnit rovněž zvláštní povinnosti v oblasti programové struktury v rámci mezinárodní spolupráce. Společnost RTP musí například vyrábět a vysílat programy pro portugalské komunity v zahraničí, pro africké země, v nichž je úředním jazykem portugalština, a pro Macao. Společnost RTP musí zajistit činnost společnosti RTP Madeira a RTP Azory a udržovat produkční centra a odloučená zahraniční pracoviště.
(47)
Smlouvy o veřejné službě za třetí ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti. Společnost RTP musí například udržovat audiovizuální archívy, zavádět do svého vybavení a činností technické inovace, podporovat nadaci Národního divadla S. Carlose (Fundação do Teatro Nacional de S. Carlos) a poskytovat jiné služby, které budou upřesněny ad hoc.
(48)
Na základě článku 5 zákona č. 58/90 byla společnosti RTP na dobu 15 let, kterou je možno prodloužit o dalších 15 let, udělena koncese na veřejnoprávní televizní vysílání, která se vztahuje na příslušné frekvence prvního a druhého kanálu. Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že společnost RTP je koncesionářem veřejnoprávního televizního vysílání. Doložka 1 písm. a) smluv o veřejné službě potvrzuje, že společnost RTP je provozovatelem veřejnoprávního televizního vysílání (33).
(49)
Smlouvy o veřejné službě (34) ustavují Kontrolní radu (Conselho de Opinião) složenou ze zástupců z různých oblastí veřejného života, která může zasáhnout s cílem posoudit, zda společnost RTP plní své obecné a zvláštní závazky v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání.
(50)
Společnost RTP musí ministru financí každoročně předkládat plán činností a rozpočet pro následující rok v souvislosti s plněním poslání veřejné služby (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) spolu se stanovisky odboru auditu a Kontrolní rady společnosti RTP. Kromě toho musí předložit zprávu o plnění svých závazků veřejné služby v předchozím roce (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, dále jen „zprávy o veřejné službě“) spolu se stanoviskem odboru auditu společnosti RTP (35).
(51)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za sdělovací prostředky musí ověřovat plnění smluv o veřejné službě. Hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças) kontroluje finanční plán. Každoročně je nutno provést rovněž audit zpráv o veřejné službě, a to externí specializovanou auditorskou společností (36).
(52)
Nová smlouva o veřejné službě stanoví rovněž sankce, které Portugalsko uplatní v případě neplnění smlouvy a které mohou mít podobu pokuty, zabavení, náhrady nebo zrušení smlouvy.
(53)
V období 1992-1998 nechala společnost RTP provést externí audity všech svých ročních účetních závěrek nezávislým auditorem.
(54)
Společnost RTP předložila rovněž pro všechny roky zprávy o veřejné službě vyjma zprávy o veřejné službě za rok 1992, jelikož povinnost týkající se externích auditů byla stanovena poprvé v předešlé smlouvě o veřejné službě z roku 1993. Portugalsko tvrdí, že pro roky 1995 až 1998 vydal právně nezávislý auditor ohledně zpráv o veřejné službě kladný a nezávislý výrok (37). Portugalsko rovněž uvedlo, že ke všem zprávám o veřejné službě v tomto období bylo připojeno stanovisko odboru auditu společnosti RTP a audit hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças), která je nezávislá na společnosti RTP.
Situaci ohledně externích auditů zpráv o veřejné službě lze popsat takto:
(55)
Zprávy o veřejné službě pro roky 1993 a 1994 obsahovaly prohlášení o shodě potvrzující, že společnost RTP plnila své závazky veřejné služby, avšak vydané pouze vedením společnosti RTP.
(56)
Pro roky 1995, 1996, 1997 a 1998 obsahovala zpráva o veřejné službě prohlášení o shodě vydaná externím auditorem nezávislým na společnosti, Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas), že dotyčný audit nezjistil žádné záležitosti, jež by významně ovlivnily výpočet vyrovnávacích plateb pro společnost RTP, které jsou uvedeny ve zprávách pro příslušné roky.
(57)
V roce 2010 předložilo Portugalsko Komisi zevrubnější externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997. Externí audity zpráv o veřejné službě pro uvedené období organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC). Pro toto období je provedla společnost Pedro Roque SROC, externí auditor, který je nezávislý na společnosti RTP (38). Portugalsko poskytlo rovněž souhrnnou zprávu shrnující výsledky auditů pro všechny roky.
Pro rok 1998 již existoval externí audit zprávy o veřejné službě. Tento externí audit pro rok 1998 provedla společnost BDO Binder, externí auditor (dále jen „zpráva společnosti BDO Binder“) (39).
(58)
Úkolem auditů v období 1992-1997 bylo pro každý dotyčný rok posoudit, zda společnost RTP splnila svůj mandát stanovený ve smlouvách o veřejné službě platných v té době a zda mezi náklady veřejné služby a vyrovnávacími platbami existoval soulad. Externí audity uváděly závazky veřejné služby vyplývající ze smluv o veřejné službě, braly v potaz různé právní předpisy upravující závazky veřejné služby uložené společnosti RTP (např. zákon o televizním vysílání č. 58/90 ze dne 7. září 1990) a rovněž plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě. Externí audity ověřily, zda byly dodrženy závazky veřejné služby. Ve zprávách jsou porovnány vyrovnávací platby provedené Portugalskem s náklady uvedenými ve zprávách o veřejné službě.
(59)
Pro všechny roky, které jsou předmětem šetření, tj. 1992-1997, dospěly audity k závěru, že společnost RTP v zásadě plnila své hlavní povinnosti v oblasti televizního vysílání. Ve zprávách o auditu se rovněž uvádí, že „s ohledem na soulad mezi prováděnými úkoly veřejné služby a náhradou „reálných a skutečných nákladů“ neexistují žádná významná narušení, která by měla nepříznivý dopad na dodržování právních předpisů platných v té době“. Pro všechny roky souhrnná zpráva konstatuje, že vyrovnávací platby poskytnuté Portugalskem byly nižší než částky uvedené v jednotlivých zprávách o veřejné službě. Zprávy o auditu jsou zveřejněny na internetových stránkách ERC (40). Obdobně se ani ve zprávě společnosti BDO Binder nepoukazuje na nadměrnou náhradu za poskytovanou veřejnou službu.
(60)
Článek 5 zákona č. 21/92 opravňuje společnost RTP obdržet vyrovnávací platby za závazky veřejné služby. Toto právo potvrzují smlouvy o veřejné službě.
(61)
Kromě systému ročních vyrovnávacích plateb (viz 19. bod odůvodnění) smlouvy o veřejné službě povolují financování poskytované Portugalskem na:
a)
platby za určité služby stanovené v dohodách o poskytování služeb, které podepsaly nebo se chystají podepsat státní správa a společnost RTP (41);
b)
účast státu na veškerých investicích realizovaných společností RTP, týkajících se zejména infrastruktur, které jsou potřebné pro fungování produkčních a vysílacích středisek v autonomních oblastech Azory a Madeira, audiovizuálních archívů a mezinárodního vysílání společnosti RTP a jiných technologických investicích, jež musí společnost RTP provést (42).
(62)
K určení nákladů a příjmů souvisejících se závazky veřejné služby, při kterých společnosti RTP vzniká nárok na vyrovnávací platbu, se používá systém analytického účetnictví. Smlouvy o veřejné službě upřesňují kritéria pro výpočet způsobilých nákladů za účelem poskytnutí náhrady s ohledem na každý závazek veřejné služby (43).
(63)
Na základě systému analytického účetnictví uvedeného v předchozím bodě odůvodnění rozvrhuje společnost RTP náklady a příjmy (např. zaměstnanci a vybavení) za účelem pokrytí určitého počtu činností (jako je řízení programové struktury, přímé a nepřímé náklady na programy, náklady na šíření signálu, náklady na vysílání, marketingové náklady a režijní náklady).
(64)
Přímé náklady na různé činnosti se rozdělí mezi jednotlivá nákladová střediska (např. mezi společnosti RTP 1, RTP 2, RTPi a RTP África). Nepřímé náklady se přidělí nákladovým střediskům na základě odpovídajících analytických kritérií (např. počet odvysílaných hodin) (44).
(65)
Systém analytického účetnictví má tyto znaky:
a)
podle smluv o veřejné službě je možné v souladu s metodou popsanou ve smlouvách poskytnout náhradu pouze za čisté provozní náklady. Finanční náklady, mimořádné výdaje a rezervy, které přímo nesouvisí s činností, jsou z náhrady vyloučeny (45);
b)
při výpočtu uhraditelných čistých provozních nákladů musí společnost RTP odečíst provozní příjmy plynoucí z každého závazku veřejné služby;
c)
podle předešlé smlouvy o veřejné službě nebyla možná náhrada za obecný závazek veřejné služby související s provozováním společností RTP 1 a RTP 2 a pokrytím autonomních oblastí prostřednictvím jednoho z kanálů (46);
d)
podle nové smlouvy o veřejné službě lze poskytnout náhradu za provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2, není však přípustná žádná dodatečná náhrada, pokud čisté provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2 překročí předpokládanou výši (47).
(66)
V souladu s metodou výpočtu nákladů popsanou v 60. až 65. bodě odůvodnění vykazuje společnost RTP čisté náklady na poskytování veřejné služby ve výročních zprávách o veřejné službě. Následující tabulka podává přehled nákladů na jednotlivé činnosti v rámci veřejné služby, které společnost RTP opravňují k obdržení vyrovnávacích plateb.
Tabulka 4
Čisté vykázané náklady veřejné služby, které lze uhradit
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Provoz společnosti RTP International
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Přímé vysílání RTP 1 pro Azory a Madeiru
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuální archívy
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Spolupráce s africkými zeměmi s portugalštinou jako oficiálním jazykem
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Rozdíl v pokrytí
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegace/dopiso-vatelé
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Nadace Teatro Nacional de S. Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Podpora kinematografie
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Provoz středisek v autonomních oblastech
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Vysílání pro specifické subjekty
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Čisté provozní náklady RTP 1
16 946,1
11 916,6
Čisté provozní náklady RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Čisté provozní náklady celkem
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Zdroj: portugalské orgány a zprávy o veřejné službě
(67)
V následující tabulce je uveden přehled investic společnosti RTP do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby. V tabulce jsou obsaženy skutečné investice do činností v rámci veřejné služby tak, jak jsou uvedeny v ročních finančních výkazech, a investice uvedené ve zprávách o veřejné službě. Skutečné investice do činností v rámci veřejné služby jsou vyšší než investice uvedené ve zprávách o veřejné službě.
Tabulka 5
Investice do činností v rámci veřejné služby
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Finanční výkazy
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Zprávy o veřejné službě
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Rozdíl
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP a zprávy o veřejné službě
(68)
Cílem opatření ad hoc bylo poskytnout společnosti RTP náhradu za závazky veřejné služby, které jí byly uloženy, a financovat její investice.
(69)
V Portugalsku nebyl poskytovatel veřejné služby vybrán v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, v němž mají všechny zúčastněné podniky možnost uvést výši náhrady, kterou požadují za provozování koncese na veřejnoprávní televizní vysílání. Společnost RTP byla vybrána vládou, aby zajišťovala veřejnoprávní televizní vysílání.
(70)
Od roku 1992 působí na portugalském televizním trhu veřejnoprávní i soukromé televizní společnosti. Kromě společnosti RTP mají licenci na provozování televizních kanálů i soukromé televizní společnosti SIC a TVI. Společnost SIC byla prvním soukromým provozovatelem, který zahájil televizní vysílání dne 6. října 1992. Opatření ve prospěch společnosti RTP mohou narušit hospodářskou soutěž na televizním trhu.
III. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(71)
Poté, co Komise zahájila vyšetřovací řízení v dané věci, podalo připomínky k opatřením uvedeným v 21. až 39. bodě odůvodnění několik zúčastněných stran. V následujících bodech odůvodnění je uveden přehled důležitých připomínek zúčastněných stran seřazených podle druhu opatření.
(72)
V tomto oddíle jsou uvedeny pouze připomínky týkající se nevyřešených záležitostí v důsledku rozsudku Soudu ve věci T-442/03, konkrétně připomínky týkající se osvobození od notářských a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění a rovněž připomínky týkající se ostatních opatření (dohoda se Správou sociálního zabezpečení uzavřená v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998), jak jsou uvedena v článku 1 rozhodnutí 2005/406/ES. Tyto připomínky zúčastněných stran zahrnují názory předložené poté, co Komise vydala první rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001, a rovněž připomínky obdržené po zveřejnění výzvy k podání připomínek dne 24. prosince 2008 (49).
(73)
Společnosti SIC a TVI uvedly, že osvobození od notářských a registračních poplatků představuje výjimku z pravidel, která jsou podle portugalského práva běžně použitelná v případě změny stanov společnosti. Společnost SIC uvedla, že rozsah výjimky není omezen na přeměnu společnosti RTP, k níž došlo v roce 1992. Na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 využívá společnost RTP obecné osvobození od daní a poplatků za jakýkoli zápis a registraci.
(74)
Společnost TVI uvedla, že společnost RTP byla osvobozena rovněž od platby nákladů spojených se zveřejněním notářské listiny.
(75)
Pokud jde o navyšování kapitálu v období 1994-1997, společnost SIC, ACT - asociace soukromých televizních společností, italská soukromá televizní společnost Mediaset a společnost TVI uvedly, že by žádný racionálně jednající akcionář nenavýšil kapitál společnosti, jako je společnost RTP. Uvedené navyšování kapitálu se uskutečnilo ve společnosti s vysokým deficitem bez soudržného plánu restrukturalizace k obnovení životaschopnosti podniku.
(76)
Pokud jde o půjčku z roku 1998, společnost SIC uvedla, že s přihlédnutím ke skutečnosti, že společnost RTP byla v roce 1996 „fakticky v úpadku“, by žádná finanční instituce takovouto půjčku pro společnost RTP neschválila.
(77)
Společnost SIC zdůraznila zejména neexistenci externích auditů, jež měly být pravidelně prováděny. Poukázala rovněž na nedostatky zjištěné pro rok 1998, které byly popsány ve zprávě společnosti BDO Binder pro tento rok, což je jediný existující externí audit, jež měla Komise vzít v úvahu. Společnost poukázala na řadu kritických připomínek ve zprávě společnosti BDO Binder pro rok 1998, včetně mimo jiné překročení limitů reklamy pro televizní vysílání společnosti RTP. Společnost SIC uvedla, že podle smluv o veřejné službě musela společnost dodržovat limity reklamy a mohla například vysílat pouze určitý počet minut reklamy za hodinu. Podle zjištění ve zprávě společnosti BDO Binder toto nebylo v roce 1998 dodrženo. Společnost SIC citovala rovněž zjištění v uvedené zprávě, že nebyla zaúčtována určitá aktiva, což společnost SIC považuje za důkaz, že se neuskutečnily příslušné investice do těchto aktiv.
(78)
Po zrušení článku 1 a části článku 2 rozhodnutí 2005/406/ES Soudem v rozsudku ve věci T- T-442/03 společnost SIC uvedla, že Komise musí v tomto rozhodnutí vzít v úvahu rovněž zprávu portugalského Účetního dvora (Tribunal de Contas, dále jen „Účetní dvůr“) z června 2002 (č. 8/2002), která měla podle společnosti SIC za úkol ověřit řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání, pokud jde o efektivnost, účinnost a hospodárnost, a která se týkala období 1997-2000. Toto období však bylo prodlouženo do roku 1993. Společnost SIC shrnula zjištění uvedená ve zprávě a zdůraznila, že společnosti RTP chyběla strategie pro stanovení programů a nebyly dodrženy vnitřní pokyny správní rady týkající se normativu nákladů ani roční rozpočet. Společnost SIC rovněž uvedla, že Účetní dvůr poukázal na skutečnost, že Portugalsko dosud neupřesnilo, že poskytování státní podpory souvisí se skutečným plněním závazků společnosti RTP v oblasti veřejné služby.
(79)
Společnost SIC poukázala rovněž na obecná zjištění portugalského Účetního dvora týkající se smluv o veřejné službě, jež společnosti RTP poskytovaly pobídku, aby při řízení společnosti nebrala v potaz účinnost a efektivnost, což je spojeno s nejasným a nekonkrétním vymezením poslání veřejné služby.
IV. PŘIPOMÍNKY PORTUGALSKA
(80)
Co se týká osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, Portugalsko tvrdí, že jelikož přeměna veřejného podniku na akciovou společnost (sociedade anónima) musela být provedena legislativním aktem, neexistoval žádný základ pro výběr daní a poplatků spojených s formálním schválením této přeměny formou notářské listiny a její registrací a zveřejněním.
(81)
K přeměně společnosti RTP na akciovou společnost došlo v roce 1992 s cílem zajistit, aby podléhala soukromému právu a aby se způsob jejího fungování přiblížil fungování soukromých subjektů. Pokládalo se za nezbytné poskytnout společnosti RTP prostředky a podmínky, které jí umožní co nejlépe plnit cíle v oblasti veřejné služby na trhu, který byl v rostoucí míře otevřený hospodářské soutěži. Cílem bylo umožnit, aby společnost RTP postupovala s ohledem na své činnosti a řízení stejně pružně jako „běžné“ společnosti, které působí na základě soukromého obchodního práva. Podle Portugalska byla forma akciové společnosti méně zatěžující než postupy státní kontroly, které se na společnost RTP jako veřejný podnik vztahovaly dříve, a zajišťovala tudíž lepší podmínky pro rozvoj televizních kanálů a jejich programové struktury.
(82)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP v roce 1992 na základě zákona s tím, že pro formální schválení tohoto aktu nebyla zapotřebí „notářská listina“, bylo v souladu s povahou a logikou portugalského právního systému. Portugalsko v tomto ohledu připomíná, že společnost RTP byla založena v roce 1975 jako veřejný podnik na základě právního předpisu, konkrétně nařízení vlády č. 674-D/75. Jak výslovně vyžaduje zákon č. 84/88, který upravuje přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti, tyto úkony bylo nutno provést rovněž formou právního předpisu.
Podle čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88, což je obecný zákon o přeměně veřejných podniků (viz 25. bod odůvodnění), musel legislativní akt za účelem přeměny veřejného podniku schválit stanovy akciové společnosti vzniklé přeměnou. To bylo v souladu se zásadou rovnocennosti aktů, podle níž lze legislativní akty pozměnit, pozastavit nebo zrušit pouze akty, které mají v hierarchii právních aktů rovnocenné postavení. Portugalsko uvedlo, že zásada rovnocennosti aktů je stanovena v portugalské ústavě (v současnosti čl. 112 odst. 5 nebo čl. 115 odst. 5 ústavy ve znění platném v době přeměny společnosti RTP v roce 1992), v níž se uvádí, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Uplatnění této zásady na přeměnu veřejných podniků podpořili autoři právních dokumentů (50). Portugalsko odkazuje rovněž na řadu rozsudků Ústavního soudu, které opakují výklad, že zákon lze vykládat pouze jiným zákonem (51), a nikoli aktem s jiným a nižším pořadím v hierarchii právních aktů.
(83)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92 byla provedena v souladu s obecným systémem portugalského práva a nemohla být zákonně provedena pouze podle soukromého práva ve formě notářské listiny. Portugalsko uvedlo rovněž řadu příkladů jiných veřejných podniků přeměněných na akciové společnosti legislativním aktem (52).
(84)
Portugalsko odkazuje na nařízení vlády č. 267/76 ze dne 8. dubna 1976, které poprvé stanovilo obecný režim pro veřejné podniky. Toto nařízení vlády stanovilo, že veřejné podniky mohou být zřízeny pouze nařízením vlády, které musí schválit jejich stanovy. To platilo rovněž pro následné změny stanov.
(85)
Portugalsko dále odkazuje na zákon č. 84/84 ze dne 20. července 1988 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), který stanoví, že pro přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti je nutné nařízení vlády a že to by mělo schválit rovněž stanovy veřejného podniku. Portugalsko proto dospělo k závěru, že pro přeměnu společnosti RTP v roce 1992 bylo za prvé zapotřebí nařízení vlády a za druhé že rovněž stanovy mohly být schváleny pouze zákonem, a nikoli notářskou listinou.
(86)
Zákon č. 58/90 ze dne 7. září 1990 mimoto vyžadoval, aby veřejnoprávní televizní vysílání zajišťovaly subjekty, jejichž výhradními nebo většinovými vlastníky jsou veřejné subjekty, a stanovy těchto subjektů musely být schváleny nařízením vlády.
(87)
Co se týká „registračních poplatků“, Portugalsko poznamenává, že ačkoliv byla registrace stanov schválených zákonem č. 21/92 osvobozena od těchto poplatků, formality v souvislosti s registrací bylo nutno provést na základě úřední povinnosti. Formality související s registrací se považovaly za nezbytné, jelikož zákon o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) vyžaduje, aby akty týkající se společností byly zaregistrovány a zveřejněny. Podle Portugalska byla hodnota registračních poplatků 11 000contos (53), což se rovná 11 000 000 PTE.
(88)
Pokud jde o požadavek na zveřejnění, Portugalsko zdůraznilo, že jelikož byly stanovy společnosti RTP zveřejněny v Diário da República jako příloha zákona č. 21/92, kterým byly schváleny, byl tento požadavek splněn.
(89)
S ohledem na připomínky společnosti SIC týkající se čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 Portugalsko odpovědělo, že portugalský zákonodárce nevyhradil zvláštní daňové úlevy při přeměně podniků nebo restrukturalizaci pro veřejné podniky. Základem osvobození je nařízení vlády č. 404/90. Portugalsko uvedlo, že kromě přeměny v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od platby registračních poplatků na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Portugalsko rovněž tvrdilo, že hodnocení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 jako trvalého osvobození od poplatků je zapříčiněno jazykovým nedorozuměním. Místo stanovení, že nařízení vlády postačovalo pro veškeré právní účely a akty potřebné k úpravě „situace“ (tj. přeměny z roku 1992, zdůraznění přidáno), se v čl. 11 odst. 2 uvádí, že společnost RTP bude osvobozena od poplatků a odměn, které souvisí s registrací aktů v obchodních rejstřících. To podle Portugalska znamenalo, že mimo přeměnu v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od registračních poplatků. Portugalsko předložilo rovněž dokumentaci týkající se řady případů, kdy společnost RTP registrační poplatky uhradila.
(90)
Portugalsko uvedlo, že počáteční dohoda mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP o stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků a pokut má původ v právním sporu týkajícím se ústavnosti prováděcího nařízení č. 12/83, pokud jde o povinné odvody příspěvků na sociální zabezpečení u odměn za přesčasové hodiny. Dohoda uznala výklad společnosti RTP, že odměny nepodléhaly odvodům příspěvků na sociální zabezpečení, což potvrdil i daňový expert.
(91)
Portugalsko za druhé uvedlo, že formální schválení této dohody ze strany portugalské vlády neposkytlo společnosti RTP zvláštní finanční výhodu na základě nařízení vlády č. 411/91 v porovnání s jinými podniky v podobné situaci. Portugalsko uvedlo, že se na společnost RTP vztahovala odchylka stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. d), jelikož společnost byla předmětem zásahu státu a prošla nestabilním obdobím pod vedením správního výboru jmenovaného vládou v roce 1977 (54). Portugalsko tvrdí, že obecnou povahu výjimky vyzdvihuje skutečnost, že podle nařízení vlády č. 411/91 byla uzavřena dohoda rovněž s jednou ze zúčastněných stran.
(92)
Co se týká půjčky, Portugalsko uvedlo, že technické podmínky spojené s půjčkou stanovily, že finanční operace podléhá úrokům vypočteným podle tržních kritérií.
(93)
Portugalsko uvedlo, že navyšování kapitálu v období 1994-1998 představovalo společně s hrazením vyrovnávacích plateb nástroj financování nákladů spojených s provozováním veřejnoprávního vysílání.
(94)
Podle Portugalska se model financování, který měl společnosti RTP poskytovat náhradu za náklady veřejné služby, ukázal jako nedostatečný a způsoboval obchodní deficit. Vyrovnávací platby byly v prvé řadě vypočteny vždy pod hranicí skutečných potřeb financování veřejnoprávního televizního vysílání. Za druhé, Portugalsko tyto platby vyplácelo soustavně se zpožděním. Společnost RTP se proto musela spoléhat na financování provozních výdajů prostřednictvím bankovních úvěrů, nemohla však úroky a amortizaci započítat do výpočtu nákladů veřejné služby. Společnost RTP musela za třetí z vyrovnávacích plateb odvádět státu daň z přidané hodnoty (DPH), což snižovalo jejich čistou hodnotu.
(95)
Portugalsko uvedlo, že: i) osvobození od daní (tj. osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění); ii) úlevy z plateb za používání sítě pro šíření televizního vysílání; iii) stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení; iv) úhrada za převod sítě pro šíření televizního vysílání; v) protokol o podpoře kinematografie a vi) půjčka, kterou společnost RTP získala v roce 1998, nespadají pod pojem státní podpora. Co se týká slučitelnosti ostatních opatření, Portugalsko tvrdilo, že by se měla považovat za náhradu nákladů na veřejnou službu, a nikoli za státní podporu (55), případně by se jejich slučitelnost s právními předpisy Unie měla posoudit podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).
(96)
Pokud jde o výpočet nadměrné náhrady, Portugalsko uvedlo toto:
a)
zahrnutí nákladů na provoz RTP 2 v roce 1996 jako uhraditelných nákladů na veřejnou službu je založeno na nové smlouvě o veřejné službě, podle níž nabyla vyrovnávací platba za náklady na provoz RTP 2 na základě smlouvy účinku ode dne 1. ledna 1996 (56);
b)
půjčka ve výši 20 miliard PTE by neměla být považována za náhradu, jelikož byla poskytnuta v souladu s tržními podmínkami;
c)
cílem navyšování kapitálu bylo rovněž financování investic, nejen poskytnutí finanční náhrady za uhraditelné náklady veřejné služby. Povinnost státu jako akcionáře podílet se na financování investic, které jsou považovány za nezbytné, vyplývá ze smluv o veřejné službě (57);
d)
vyrovnávací platby podléhaly DPH, čímž byla čistá hodnota, kterou obdržela společnost RTP, nižší;
e)
podle nové smlouvy o veřejné službě byly náklady na veřejnou službu uhraditelné jen do výše přiděleného rozpočtu.
S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem dospělo Portugalsko k závěru, že by se finanční náhrada za závazky veřejné služby uložené společnosti RTP neměla považovat za nadměrnou nebo nepřiměřenou.
(97)
Pokud jde o neexistenci externích auditů, Portugalsko uvedlo, že Komise zaujala postoj k finanční situaci společnosti RTP zahrnující rovněž období 1992-1998, aniž by přitom požadovala externí audit veřejné služby, rovněž ve svých rozhodnutích z roku 2006 ve věci E 14/05 a NN 31/06 a tato rozhodnutí Soud nezpochybnil. Portugalsko tvrdí, že Komise vzala v rozhodnutí ve věci NN 31/06 v úvahu zprávu Účetního dvora č. 8/2002. Portugalsko dále zdůraznilo, že Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že finanční situace společnosti RTP v období 1992-1998 byla výsledkem trvalého nedostatečného financování jejích činností v rámci veřejné služby. V rozhodnutí ve věci NN 31/06 založila Komise své zjištění na externí zprávě, a to zprávě společnosti PriceWaterhouse Coopers z roku 2005, a na účetních závěrkách společnosti RTP, které byly podrobeny externímu auditu a jež Portugalsko považuje za jediné relevantní účty.
(98)
Portugalsko rovněž zopakovalo, že zprávy o veřejné službě pro období 1993-1998 byly zkontrolovány auditory společnosti RTP (58). Portugalsko však později předložilo externí audity zpráv o veřejné službě za období 1992-1998 spolu se závěrečnou souhrnnou zprávou týkající se všech těchto let. Externí audity organizoval nezávislý regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, který o provedení externích auditů požádal externí auditory, společnost Pedro Roque (59).
(99)
Portugalsko odpovědělo podrobněji na některá tvrzení společnosti SIC týkající se určitých bodů. Pokud jde o tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder chybělo stanovisko Kontrolní rady, Portugalsko zdůraznilo, že se toto stanovisko nevztahovalo na zprávu společnosti RTP o veřejné službě. Ačkoliv stanovisko tohoto orgánu bylo zmíněno v předešlé smlouvě o veřejné službě, nestalo se právně závazným požadavkem. Rovněž nová smlouva o veřejné službě nevyžadovala vydání stanoviska tohoto orgánu ke zprávě o veřejné službě.
(100)
Co se týká tvrzení společnosti SIC, že zpráva společnosti BDO Binder za rok 1998 zahrnovala hmotná aktiva ve výši přibližně 53 milionů EUR, ačkoliv pro tato aktiva neexistoval žádný soupis, Portugalsko potvrdilo, že se uskutečnily příslušné investice do těchto aktiv. Skutečnost, že pro tato aktiva nebyl původně vyhotoven žádný soupis (ačkoliv kromě částky ve výši 4 milionů EUR bylo posléze možno určit hodnotu těchto aktiv a zpětně vypracovat jejich soupis), neznamená, že se investice neuskutečnily. Externí auditor potvrdil salda a číselné údaje a transakci se třetími stranami.
(101)
S ohledem na tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder za rok 1998 byly překročeny časové limity reklamy, Portugalsko uvedlo, že to by v žádném případě neznamenalo snížení finanční náhrady. Důvodem je skutečnost, že částky, které společnost RTP obdržela za překročení reklamních časů, byly nižší než podfinancování v daném roce. Portugalsko každopádně potvrdilo, že při výpočtu potřeby financování, tj. náhrady za plnění závazku veřejné služby, byly vzaty v úvahu celkové příjmy z reklamy (včetně příjmů za překročení limitů reklamy).
(102)
Portugalsko uvedlo, že by v tomto rozhodnutí neměla být vzata v úvahu zpráva portugalského Účetního dvora č. 8/2002, jelikož rozsudek Soudu ve věci T-442/2003 shledal pouze objektivní slabinu v informacích obsažených ve zprávách o veřejné službě, které nebyly podrobeny externímu auditu. Portugalsko zdůraznilo, že se zpráva Účetního dvora č. 8/2002 týká pouze období 1997-2000, a nikoli celého období, které je předmětem tohoto šetření. Období 1993-1997 se zpráva týkala pouze pro účely obecného popisu finanční situace společnosti RTP a potřeby restrukturalizace, nebylo však předmětem zprávy. Účelem zprávy je posoudit řízení společnosti RTP, úlohu státu jako akcionáře a provozování veřejnoprávního televizního vysílání.
Portugalsko uvedlo, že Účetní dvůr překročil svůj mandát spočívající v kontrole veřejných financí a místo toho provedl analýzu účinnosti a nákladové efektivnosti veřejných výdajů. Zpráva nemá podle názoru Portugalska žádný význam kromě toho, že představovala nezávislý audit společnosti, potvrdila účty Portugalska a nezjistila žádné porušení právních předpisů. Portugalsko tvrdí, že by Komise měla v tomto rozhodnutí zohlednit zprávu Účetního dvora č. 20/98 místo auditorské zprávy č. 8/2002, jelikož se auditorská zpráva č. 20/98 týká hospodářské a finanční situace společnosti RTP v období 1994-1996. Auditorská zpráva č. 20/98 dospěla k závěru, že kritéria použitá při financování veřejné služby jsou jednoznačněji vymezena v nové smlouvě o veřejné službě než v předešlé smlouvě, což je v následné zprávě č. 8/2002 zpochybněno.
V. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(103)
Aby mohla Komise určit, zda opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí posoudit, zda tato opatření:
a)
jsou poskytnutá státem nebo ze státních prostředků;
b)
mohou narušit hospodářskou soutěž;
c)
zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby;
d)
ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(104)
Níže bude ověřeno, zda půjčka z roku 1998, dohoda o splátkovém kalendáři dluhu a prominutí úroků a navyšování kapitálu v období 1994-1997 představuje státní podporu. Stejně tak bude posouzeno zahrnutí státních prostředků u osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
(105)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění zahrnuje státní prostředky, jelikož ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (60).
(106)
Co se týká stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení a prominutí úroků z prodlení, Komise se domnívá, že Správu sociálního zabezpečení nelze považovat za podnik. Nevykonává ekonomickou činnost, nýbrž je veřejným subjektem, který je pověřen správou sociálního zabezpečení (61). Povolení splátkového kalendáře nevydala samotná Správa sociálního zabezpečení, nýbrž bylo vydáno formou společného nařízení státního tajemníka pro finance a správu sociálního zabezpečení a státního tajemníka zastupujícího ministra. Na základě tohoto povolení se stát vzdal svých příjmů, protože za normálních okolností by získal částku ve výši 1,206 miliardy PTE v podobě úroků z nesplaceného dluhu. Je proto zřejmé, že byly zahrnuty státní prostředky a že opatření lze přičíst státu.
(107)
Navýšení kapitálu společnosti RTP provedl stát přímo ze státního rozpočtu. Je proto zřejmé, že toto financování představovalo státní prostředky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(108)
Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka pro společnost RTP nezahrnuje státní prostředky. Pojem státní prostředky se vztahuje rovněž na výhody poskytnuté subjekty určenými nebo zřízenými určitým členským státem za tímto účelem (62). Smlouva o půjčce z roku 1998 byla uzavřena mezi společností RTP a Fondem regulace veřejného dluhu, který řídí Ústav pro správu státního úvěru. Právní akt stanoví, že na ústav dohlíží ministr financí (63). Lze proto vyvodit závěr, že finanční prostředky poskytnuté Fondem regulace veřejného dluhu je nutno považovat za státní prostředky.
(109)
Lze mít za to, že toto opatření lze přičíst přímo státu, jelikož podmínky smlouvy stanovilo usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance schválené dne 17. prosince 1998.
(110)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Pokud jde o osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, je nutno posoudit, zda opatření poskytlo obecné osvobození od daní, které zvýhodnilo společnost RTP, nebo zda se vztahovalo konkrétně na společnost RTP. V následujících bodech odůvodnění Komise rozlišuje mezi dočasným osvobozením podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalým osvobozením podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92.
(111)
Komise konstatuje, že osvobození od povinnosti uhradit notářské poplatky, registrační poplatky a náklady na zveřejnění poskytlo společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobodilo od nákladů, jež by jinak musela hradit ze svého rozpočtu.
(112)
Tato výhoda je věcně selektivní, jelikož je poskytnuta pouze společnosti RTP, jak prokazuje čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92. Skutečnost, že tento zákon potvrzoval (jak uvádí Portugalsko) uplatnění obecnějšího zákona, konkrétně zákona č. 84/88, toto zjištění nemění. Zákon č. 84/88 se vztahuje na veřejné podniky a stanoví, že tyto podniky mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti. Skutečnost, že se tento zákon vztahuje na „veřejné podniky obecně“, nemění věcnou selektivitu, která byla zjištěna v čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 konkrétně ve prospěch společnosti RTP. Osvobození pouze veřejných podniků by každopádně rovněž představovalo věcně selektivní opatření ve prospěch této skupiny podniků (v porovnání se soukromými podniky), jejíž součástí je společnost RTP.
(113)
Státní opatření však nemusí navzdory skutečnosti, že jsou věcně selektivní, spadat do pojmu „selektivní opatření“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud se státní opatření neodchyluje od běžného uplatňování systému, ale naopak do něj spadá jako opatření vlastní tomuto systému (64). Je proto nutno ověřit, zda je opatření slučitelné s povahou a logikou portugalského právního systému pro přeměnu veřejného podniku RTP na akciovou společnost formou právního předpisu, nebo zda bylo využití právního předpisu za účelem přeměny společnosti RTP zvoleno s cílem poskytnout této společnosti výhodu v porovnání s ostatními podniky. V souladu s přístupem Soudu použitým v jeho rozsudku Komise níže rozlišuje mezi osvobozením od notářských poplatků na straně jedné a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění na straně druhé (65).
(114)
Osvobození od notářské listiny a notářských poplatků: Komise konstatuje, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost a schválení jejích stanov právním předpisem místo notářské listiny je v souladu s logikou a povahou portugalského právního systému. Přeměna na akciovou společnost se uskutečnila s cílem zajistit větší pružnost společnosti RTP, a tím ji postavit na roveň se soukromými subjekty. Skutečnost, že přeměna byla provedena zákonem místo notářské listiny, nepředstavovala pokus obejít požadavek týkající se notářské listiny, nýbrž vyplývala z obecné zásady portugalského práva, že legislativní akty lze měnit pouze rovnocennými legislativními akty.
(115)
Podle zásady „rovnocennosti aktů“ lze určitý zákon zrušit, pozastavit nebo změnit pouze právním aktem, který má v hierarchii stejné pořadí jako základní akt, a nikoli aktem s nižším pořadím v hierarchii právních předpisů. Tato zásada byla zavedena do portugalské ústavy v roce 1982, tj. dlouho před přeměnou společnosti RTP v roce 1992. V čl. 115 odst. 5 portugalské ústavy v podobě platné v době přeměny společnosti RTP bylo stanoveno, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Jelikož společnost RTP byla v roce 1975 zestátněna právním předpisem, a to nařízením vlády č. D 674-D/75, její přeměna na jinou právní formu byla možná opět pouze nařízením vlády nebo právním předpisem, který je rovnocenný nařízení vlády nebo má vyšší pořadí. Nic nenaznačuje, že zestátnění společnosti RTP v roce 1975 bylo provedeno s cílem obejít uplatňování u společností, jež se řídí soukromým právem, a vytvořilo pro společnost výhodu.
(116)
Nejsou k dispozici žádné důkazy, které by naznačovaly, že všechny ostatní právní předpisy zavedené před přeměnou společnosti RTP (viz 84. až 86. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) měly za cíl poskytnout veřejným podnikům finanční výhodu tím, že se u soukromých transakcí zamezí požadavku na notářskou listinu (a příslušným poplatkům). Zákon č. 84/88, který povolil přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti nařízením vlády, odrážel ústavní a právní zásady platné v příslušné době.
(117)
Závěr: S přihlédnutím k těmto záležitostem nepředstavuje osvobození od požadavku provést přeměnu společnosti RTP prostřednictvím notářské listiny (a tudíž osvobození od příslušných poplatků s tím spojených) státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(118)
Osvobození od registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Je nutné posoudit, zda měla společnost RTP výhodu vyplývající z neuhrazení nákladů spojených s registrací společnosti v obchodním rejstříku a zveřejněním notářské listiny. Podle portugalského práva platného v té době musela být notářská listina formálně schvalující založení společnosti, která se řídí soukromým právem, a její stanovy zveřejněny v Diário da República registračním úřadem pověřeným vedením obchodního rejstříku, aby se s obsahem těchto dokumentů mohly seznámit třetí osoby. Společnosti RTP tyto náklady na zveřejnění nevznikly, neboť povinné vyhlášení zákona č. 21/92 v Diário da República zajistilo přeměně společnosti RTP a obsahu jejích nových stanov potřebnou publicitu.
(119)
Nic nenasvědčuje tomu, že se Portugalsko rozhodlo přeměnit společnost RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92, aby této společnosti poskytlo výhodu ve formě úspor na registračních poplatcích a nákladech na zveřejnění. Druhé zveřejnění stanov společnosti RTP by nemělo žádný smysl, jelikož požadavky na transparentnost a publicitu byly splněny již vyhlášením zákona č. 21/92 v Diário da República. Ačkoli se registrace provádí za účelem pozdějšího zveřejnění a obě opatření spolu vzájemně souvisí, je sporné, zda lze rovněž osvobození od registračních poplatků odůvodnit povahou a logikou portugalského právního systému a povinnou přeměnou společnosti RTP formou právního předpisu. Portugalsko nezpochybnilo skutečnost, že se registrace vyžadovala podle zákona o obchodních společnostech. Jak Portugalsko uvedlo: „registrace nebyla prominuta, nebyla jen zapotřebí notářská listina, jelikož nařízení vlády představovalo dostatečný dokument pro účely registrace“. To vyplývá rovněž z čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/84 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Portugalsko mimoto zdůraznilo, že za účelem budoucí registrace všech ostatních aktů týkajících se společnosti ze strany společnosti RTP muselo být zaregistrováno její založení (tj. výsledek přeměny na akciovou společnost v roce 1992) (66). Je-li však registrace nezbytná, nevidí Komise žádný důvod, proč by společnost RTP neměla uhradit příslušné poplatky.
(120)
Závěr: Je nutno vyvodit závěr, že osvobození společnosti RTP od požadavku týkajícího se notářské listiny (včetně notářských poplatků), jakož i osvobození od požadavku na zveřejnění a příslušných nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 představuje státní podporu.
Jak je však uvedeno v 160. a 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, tato osvobození by byla každopádně odůvodněná jako legitimní náhrada za náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(121)
Portugalsko tvrdí, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve skutečnosti nepřiznal společnosti RTP trvalé osvobození, nýbrž že se měl vztahovat na stejnou situaci jako v případě dočasného osvobození, tj. přeměnu společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Portugalsko rovněž uvedlo, že společnost RTP několikrát notářské a registrační poplatky zaplatila. Znění čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 se však vztahuje na veškeré další akty zápisu, registrace nebo záznamu, které podle tohoto článku mohou být uskutečněny bezplatně po časově neomezenou dobu.
(122)
Toto trvalé osvobození poskytuje společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobozuje od poplatků, které by jinak musela hradit ze svého rozpočtu. Tvrzení Portugalska, že pokud je mu známo, nebyl čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nikdy použit a společnost RTP uhradila veškeré potřebné poplatky, je důkazem, který je důležitý při možném navrácení státní podpory, nemění však zjištění týkající se znění dotyčného ustanovení.
(123)
Tato výhoda je rovněž selektivní, jelikož se zákon č. 21/92 týká společnosti RTP. Portugalsko nemůže tvrdit, že zákon č. 21/92 představuje pouze uplatnění obecného pravidla portugalského práva. K prokázání neexistence selektivity nelze použít články 1 a 2 nařízení vlády č. 404/90, jelikož nařízení vlády pojednává o aktech spojení, a nevztahuje se tudíž na daný případ, který se týká přeměny veřejného podniku na akciovou společnost (67).
(124)
Na rozdíl od dočasného osvobození od registračních poplatků nemůže být trvalé osvobození odůvodněno zásadou rovnocennosti aktů, která vzhledem k postupu přijímání právních předpisů znamenala upuštění od požadavku na notářskou listinu a její zveřejnění při přeměně společnosti RTP v roce 1992. Soulad s povahou a logikou portugalského právního systému bylo možno uznat u dočasného osvobození, jelikož v daném případě mohlo k přeměně společnosti RTP na akciovou společnost dojít pouze formou nařízení vlády, jak bylo prokázáno. Široká oblast působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 však nevylučuje, že by osvobození od požadavků na notářskou listinu (a poplatků) bylo možné i v jiných případech, než je přeměna společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Postačuje uvést, že trvalé osvobození ve prospěch jedné společnosti (nebo jedné skupiny společností, jako jsou akciové společnosti) od různých registračních poplatků nemůže nikdy spadat do povahy a logiky právního systému (68).
Závěr: Je nutno dospět k závěru, že trvalé osvobození společnosti RTP vyplývající z čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(125)
Dohoda se Správou sociálního zabezpečení (stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků): Po zvážení připomínek třetích stran a Portugalska vyvozuje Komise závěr, že původní dohodu mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP nelze považovat za typické chování soukromého subjektu. Předmětem sporu byla skutečnost, zda je výklad určitých pravidel sociálního zabezpečení stanovených v prováděcím nařízení č. 12/83 z právního hlediska správný. Dohoda potvrdila výklad společnosti RTP, což podpořila analýza daňového experta, který dospěl k názoru, že prováděcí nařízení bylo neústavní. Prováděcí nařízení však nebylo po uzavření dohody zrušeno. Je proto nutno vyvodit závěr, že se opatření vztahovalo selektivně na společnost RTP, aniž by byla dotčena použitelnost výkladu pravidel systému sociálního zabezpečení ve vztahu k ostatním společnostem.
(126)
Komise nemůže přijmout tvrzení Portugalska, že povolení splátkového kalendáře dluhu a prominutí pokut a úroků na základě nařízení vlády č. 411/91 bylo uděleno v rámci obecného systému použitelného na všechny podniky v podobné situaci, a proto společnosti RTP neposkytlo zvláštní výhodu.
(127)
Cílem tohoto rozhodnutí je určit, zda bylo uplatnění takového systému na společnost RTP selektivní, aniž by byla předjímána selektivní nebo obecná povaha tohoto systému.
(128)
Aby se prokázalo, že stanovení splátkového kalendáře dluhu je nezbytné k zajištění životaschopnosti společnosti, vyžaduje nařízení vlády č. 411/91 provedení hospodářské a finanční studie. Společnost RTP nikdy takovou studii týkající se její životaschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení vlády č. 411/91 nevypracovala.
(129)
Podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení vlády č. 411/91 nebylo mimoto možno na společnost RTP uplatnit, jelikož k úpravě dluhu nedošlo po zásahu státu. Komise nesouhlasí s tvrzením Portugalska, že zásahy státu měly vliv na chod dlužné společnosti a že se společnost RTP v době státních zásahů řídila právními předpisy. Ačkoliv společnost RTP podléhala v roce 1997 zvláštnímu režimu řízení (69), tento režim byl ukončen přijetím stanov společnosti v roce 1980, zatímco dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se „nahromadil“ v období 1983-1989. Komise se domnívá, že úpravu dluhu společnosti RTP nelze považovat za součást obecného systému na základě nařízení vlády č. 411/91, jelikož společnost RTP nesplňovala kritéria pro takovéto povolení stanovená v tomto předpise. Opatření bylo proto na společnost RTP uplatněno selektivním způsobem.
(130)
Povolením splátkového kalendáře dluhu mělo Portugalsko jednat stejně jako veřejný nebo soukromý věřitel, který se snaží získat dlužné částky zpět a který za tímto účelem uzavírá dohody o splátkovém kalendáři s cílem usnadnit splácení (70). Úroková sazba u úroků z prodlení uplatněná státem by měla být stejná jako sazba, kterou by za stejných okolností použil soukromý věřitel. Komise se domnívá, že by soukromý věřitel, který usiluje o získání dlužné částky zpět zákonnými prostředky, uplatnil přinejmenším zákonnou úrokovou sazbu. Tím, že Portugalsko navzdory dostupným mechanismům pro vymáhání zaplacení úroků nevymáhalo, nejednalo stejně jako soukromý věřitel, který by se snažil docílit co nejvyšší úrokové sazby. Dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se mimoto „nahromadil“ v období 1983-1989 a dohoda o splátkovém kalendáři byla schválena teprve v roce 1993. Za takových podmínek by soukromý věřitel neumožnil, aby došlo k podobnému hromadění dluhu během tak dlouhého období, aniž by podnikl kroky k jeho vymáhání. Zdá se proto, že opatření poskytlo společnosti RTP zvláštní výhodu.
(131)
Navyšování kapitálu: Po posouzení připomínek třetích stran a Portugalska došla Komise k závěru, že navyšování kapitálu v období 1994-1997 představovalo pro společnost RTP finanční výhodu. Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění vzhledem k slabé finanční situaci společnosti RTP v době navyšování kapitálu by žádný soukromý investor nevložil do společnosti kapitál, jelikož se v přiměřené lhůtě nedala očekávat jeho běžná návratnost. Ve skutečnosti se finanční situace společnosti RTP i přes navýšení kapitálu zhoršila. Portugalsko ani třetí strany neuvedly, že by Portugalsko při navyšování kapitálu společnosti jednalo jako soukromý investor.
(132)
Půjčka z roku 1998: Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka poskytnutá v roce 1998 byla v souladu s tržními podmínkami. Aby půjčka nepředstavovala státní podporu, měly by související podmínky (tj. zajištění a úroková sazba) odrážet riziko spojené s poskytnutím půjčky danému podniku (71). Riziko (a tudíž i úroková sazba) se zvyšuje, nachází-li se podnik v hospodářské a finanční situaci s nižším stupněm důvěryhodnosti, než jaký by vyžadovala finanční instituce pro poskytnutí půjčky.
(133)
Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění, v době schválení půjčky se společnost RTP nacházela v natolik složité finanční situaci, že její dluhy převyšovaly hodnotu aktiv společnosti a její čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty. Společnost byla fakticky v úpadku.
(134)
V prvé řadě je třeba mít na paměti, že dotyčná půjčka představovala podřízenou půjčku, tj. jednalo se o půjčku bez zajištění podloženého majetkem, a v případě úpadku společnosti by byla pro účely splacení zařazená za všechny věřitele, avšak před akcionáře. Neexistence přiměřeného zajištění podloženého majetkem jednoznačně naznačovala, že půjčka nebyla poskytnuta podle tržních podmínek a že se jednalo o státní podporu. Vzhledem ke skutečnosti, že se v době poskytnutí půjčky společnost RTP nacházela fakticky v úpadku, by jí žádná finanční instituce podřízenou půjčku neposkytla, jelikož existovala jen malá pravděpodobnost, že ji společnost RTP bude schopna splatit. Půjčku ve skutečnosti neposkytla soukromá finanční instituce, nýbrž Fond regulace veřejného dluhu.
(135)
Za druhé lze uvést, že úroková sazba u půjčky zjevně neodráží její skutečné riziko. Nejenže je nižší než referenční sazba, kterou Komise běžně používá při výpočtu prvku podpory obsaženého v režimech dotace úroků (72), nýbrž běžný tržní subjekt by kromě „řádných“ záruk vyžadoval úrokovou sazbu vyrovnávající vysoké riziko nesplacení.
(136)
Vzhledem k tomu, že finanční situace společnosti RTP neumožňovala získat podřízenou půjčku za normálních okolností, rovná se půjčka ve skutečnosti vyplacení grantu a představuje pro společnost RTP výhodu.
(137)
Komise se proto domnívá, že stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998 poskytly společnosti RTP finanční a hospodářskou výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi.
(138)
Jelikož se portugalský televizní trh nejpozději v roce 1992 otevřel hospodářské soutěži, existovali na tomto trhu v době, kdy společnost RTP využívala různá opatření, další soutěžitelé. V únoru 1992 byly uděleny licence na vysílání soukromým televizním společnostem SIC a TVI a v říjnu 1992 začala společnost SIC v Portugalsku vysílat.
(139)
Komise neuznává tvrzení Portugalska, že dohoda o dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení nespadá do pojmu státní podpora, jelikož samotný dluh vznikl před otevřením portugalského televizního trhu hospodářské soutěži. Finanční výhoda byla společnosti RTP poskytnuta v květnu 1993 po otevření televizního trhu, a mohla proto poskytnout společnosti RTP hospodářskou výhodu.
(140)
Na základě výše uvedených skutečností je nutno vyvodit závěr, že opatření, která provedlo Portugalsko, mohla poskytnout společnosti RTP hospodářskou a finanční výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi, a tím narušit hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(141)
Státní opatření spadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Tak je tomu tehdy, jsou-li dotyčné činnosti předmětem obchodu mezi členskými státy. V daném případě příjemce podpory, společnost RTP sám působí na mezinárodním trhu. Prostřednictvím Evropské vysílací unie si vyměňuje televizní programy a účastní se systému Eurovize (73). Společnost RTP mimoto přímo soutěží se soukromými televizními společnostmi, které působí na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu (74).
(142)
Lze proto vyvodit závěr, že opatření, která ve prospěch společnosti RTP provedlo Portugalsko, ovlivňují obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(143)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že bez ohledu na možné závazky veřejné služby uložené společnosti RTP zahrnují níže uvedená opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
-
stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení,
-
navyšování kapitálu v období 1994-1997, a
-
půjčka poskytnutá v roce 1998.
Dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 rovněž představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(144)
Jak je však uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP je pověřena plněním závazku veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Soudní dvůr v rozsudku ve věci Altmark Trans GmbH a Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH a Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (dále jen „rozsudek ve věci Altmark“) rozhodl, že se státní opatření poskytující náhradu za náklady veřejné služby nepovažují za státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 1 SFEU), jsou-li splněny tyto čtyři podmínky (75):
a)
podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
b)
parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
vyrovnávací platba nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku;
d)
pokud nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(145)
Pomineme-li první a třetí podmínku, zdá se, že opatření ad hoc (viz 143. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) nesplňují druhou a čtvrtou podmínku uvedenou v rozsudku ve věci Altmark, a to z těchto důvodů:
(146)
Je zřejmé, že financování poskytnuté ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998 nebylo součástí systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry (druhá podmínka). Naopak, bylo založeno na rozhodnutích ad hoc, která lze přičíst státu.
(147)
Jak je uvedeno v 61. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné službě předpokládaly možnost zvláštního financování investic do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, a to formou navýšení kapitálu. Smlouvy o veřejné službě neomezují investice pouze na veřejné služby ani nestanoví jednoznačně podmínky a omezení účasti státu; odkazují pouze na možnost účasti státu jakožto akcionáře na investicích společnosti RTP. Komise se proto domnívá, že ani navyšování kapitálu nemůže být považováno za součást systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry.
(148)
Společnost RTP jednoznačně nebyla vybrána prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek zaručujícího nejnižší možné náklady. Nic nenasvědčuje tomu, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů vzniklých běžnému podniku (čtvrtá podmínka).
(149)
Je proto zřejmé, že v tomto případě nejsou splněny všechny podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark. Opatření uvedená v 143. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je proto nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(150)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze na základě článku 106 SFEU povolit výjimku ze zákazu státních podpor pro podniky pověřené poskytováním služby obecného hospodářského zájmu. V rozsudku ve věci Altmark bylo výslovně potvrzeno, že státní podpora, která vyrovnává náklady vzniklé podniku při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem, splňuje-li podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU (bývalý čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES a původní odkaz na „společný trh“) (76).
(151)
Soudní dvůr objasnil, že aby mohlo opatření využít tuto výjimku, musí být splněny zásady definice, pověření a přiměřenosti. Komise se domnívá, že jsou-li tyto zásady splněny, není obchod ovlivněn v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(152)
Způsob uplatňování těchto zásad v oblasti televizního vysílání je objasněn ve sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o vysílání“) (77). V souladu se sdělením o vysílání musí Komise posoudit, zda (78):
a)
jsou činnosti společnosti RTP závazky veřejné služby, které jsou jako takové jasně vymezeny členským státem (definice);
b)
společnost RTP je portugalskými orgány výslovně pověřena poskytováním uvedené služby (pověření);
c)
financování je úměrné čistým nákladům na poskytování veřejné služby.
(153)
Jak je uvedeno v Protokolu o systému veřejnoprávního vysílání v členských státech (dále jen „Amsterodamský protokol“ (79)) a sdělení o vysílání (80), je na členských státech, aby vymezily úkoly veřejnoprávní vysílací organizace v oblasti veřejné služby. V odvětví vysílání je úloha Komise omezená na ověřování existence zjevné chyby v definici veřejné služby. Takováto chyba by znamenala zneužití definice veřejné služby.
(154)
Vzhledem k zvláštní povaze odvětví vysílání však považuje Komise za legitimní takovou definici, která v souladu s výkladovými ustanoveními protokolu pověřuje určitou vysílací organizaci úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program (81). Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti.
(155)
Jak je uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP musí na základě zákona č. 21/92 a smluv o veřejné službě v rámci veřejnoprávního televizního vysílání zajistit vysílání na dvou kanálech s celostátním pokrytím. Zatímco první kanál má vysílat programy obecnějšího charakteru, druhý kanál má oslovovat specifické publikum. Jak je popsáno v 44. a 45. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, zákon č. 21/92 a smlouvy o veřejné službě ukládají společnosti RTP podrobnější povinnosti, pokud jde o programový obsah a mezinárodní spolupráci, a rovněž některé další zvláštní povinnosti.
(156)
Ačkoliv má definice veřejnoprávního vysílání společnosti RTP kvalitativní a poměrně širokou povahu, považuje Komise v souladu s výkladovými ustanoveními Amsterodamského protokolu takovouto „širokou“ definici za legitimní (82). Proto považuje za legitimní rovněž obecnou definici poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby spočívající v zajištění dvou televizních kanálů s celostátním pokrytím, jednoho obecného a druhého více zaměřeného na specifické publikum, Tuto definici lze považovat za vyhovující demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(157)
Komise považuje za legitimní rovněž povinnosti, které podrobněji určují způsob, jakým má společnost RTP plnit obecné poslání v oblasti veřejnoprávního vysílání. V souladu se zněním Amsterodamského protokolu lze mít za to, že rovněž tyto povinnosti vyhovují demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(158)
Ačkoliv Komise považuje poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby za legitimní, musí zjistit, zda tato definice neobsahuje zjevné chyby.
Komise posoudí, zda lze dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění považovat za náhradu za náklady veřejné služby, a dále bude analyzovat, zda lze povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie považovat za poslání veřejné služby, jež bylo svěřeno společnosti RTP.
(159)
Komise zaprvé posoudí, zda lze dočasné osvobození od požadavků na notářskou listinu (a souvisejících poplatků), registračních poplatků a nákladů na zveřejnění během přeměny na akciovou společnost v roce 1992 podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od různých poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 považovat za náhradu za náklady vyplývající z poskytování veřejné služby.
(160)
Dočasné osvobození: Za prvé je nutné ověřit, zda lze náklady spojené s přeměnou společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992 (tj. obvyklé náklady na notářskou listinu, její registraci a zveřejnění) legitimně uhradit jako náklady veřejné služby. Jak bylo uvedeno výše, náhrada má podobu osvobození na základě čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92.
(161)
V době své přeměny vykonávala společnost RTP pouze činnosti v rámci veřejné služby (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), zatímco obchodní činnosti vykonávaly právně oddělené dceřiné společnosti. Náklady spojené s přeměnou veřejnoprávní vysílací organizace představovaly automaticky náklady na veřejnou službu, za něž mohl stát poskytnout legitimně náhradu. Není nutné uvážit, zda byla reorganizace společnosti RTP z právního hlediska povinná nebo nezbytná (83). Posouzení podle čl. 106 odst. 2 SFEU a sdělení o vysílání vyžaduje, aby náhrada nepřekročila čisté náklady veřejné služby, nevyžaduje však posouzení toho, zda bylo možno těmto nákladům předejít za předpokladu, že jsou omezeny na poskytování veřejné služby (84). V souladu s Amsterodamským protokolem a sdělením o vysílání mohou členské státy v zásadě rozhodnout o uspořádání své veřejnoprávní vysílací organizace, což se vztahuje nejen na organizaci distribuce obsahu, nýbrž rovněž na to, v rámci jaké právní formy bude veřejnoprávní vysílací organizace vykonávat svou činnost. Úloha Komise je omezena na kontrolu, zda tato svoboda volby nebyla členskými státy zneužita. V daném případě nic nenasvědčuje tomu, že se přeměna uskutečnila s jediným cílem, a to poskytnout společnosti RTP výhodu. Není důvod zpochybnit odůvodnění Portugalska, že přeměna v roce 1992 byla provedena s cílem umožnit společnosti RTP, aby při výkonu svých činností postupovala pružněji, než by tomu bylo u státní organizace s obtížnými postupy státní kontroly. Lze proto vyvodit závěr, že osvobození od registračních poplatků (tj. poplatků spojených s vyhotovením notářské listiny, registračních poplatků, nákladů na zveřejnění) v době přeměny společnosti RTP představuje oprávněnou náhradu za provozování veřejnoprávního vysílání.
(162)
Trvalé osvobození: Výše uvedená argumentace (v 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí) však nemůže platit pro trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, jež není časově omezené, a může se proto vztahovat rovněž na registrace a zápisy v souvislosti s činnostmi společnosti RTP, které nespadají do jejího poslání veřejné služby (např. pokud by společnost RTP začala vykonávat obchodní činnosti sama místo právně oddělených dceřiných společností).
Vzhledem k široké oblasti působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, a to z časového hlediska (tj. neomezená) i věcného hlediska (tj. není omezena na činnosti v rámci veřejné služby), není možné odůvodnit případné budoucí osvobození od registračních poplatků jako náklady veřejné služby. Je proto třeba vyvodit závěr, že osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 není slučitelné s vnitřním trhem.
(163)
Ačkoliv Portugalsko tvrdilo, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nebyl nikdy použit a že společnost RTP po přeměně v roce 1992 vždy zaplatila veškeré nezbytné registrační poplatky, toto tvrzení by mohlo být platné v případě navrácení podpory, nemění však skutečnost, že poskytnutí státní podpory společnosti RTP není odůvodněné na základě čl. 106 odst. 2 SFEU ani žádného jiného ustanovení této smlouvy.
(164)
S přihlédnutím k 45. bodu odůvodnění směrnice o „televizi bez hranic“ může Komise uznat, že definice veřejné služby veřejnoprávních vysílacích organizací zahrnuje povinnost významně přispívat k investicím do evropské audiovizuální tvorby, pokud z ní vyplývající filmová práva umožňují její vysílání v rámci plnění veřejné služby (85).
(165)
Komise zastává názor, že povinnost týkající se podpory kinematografie uložená společnosti RTP spadá do veřejnoprávního vysílání, jelikož společnost RTP v rámci veřejnoprávního vysílání vysílá filmy, k nimž získala distribuční práva.
(166)
Komise proto nemůže souhlasit s připomínkami zúčastněných stran, že povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie a jejího financování je diskriminační. Zúčastněné strany uvedly, že soukromé televizní společnosti rovněž podepsaly s portugalskými orgány protokoly o podpoře kinematografie, přičemž nedostávají žádnou náhradu. Komise se však domnívá, že je nutné rozlišovat na straně jedné mezi dobrovolnými dohodami o podpoře kinematografie, které byly uzavřeny mezi státem a soukromými televizními společnostmi, a závazky týkajícími se veřejnoprávního vysílání, jež byly uloženy společnosti RTP v souvislosti s vysíláním filmové tvorby a jejím financováním na straně druhé. Je zřejmé, že společnost RTP je výslovně pověřena úkolem veřejné služby spočívajícím v podpoře určité filmové tvorby, která je následně vysílána jako televizní programy v rámci veřejnoprávního vysílání, zatímco soukromé televizní společnosti takovýmto úkolem veřejné služby pověřeny nebyly. Společnost RTP se ve skutečnosti stává nástrojem, který stát používá při podpoře kinematografie. Případné výsledné výhody, které společnost RTP poskytuje kinematografii, mohou představovat státní podporu a měly by být posouzeny jako takové. Tímto rozhodnutím není dotčeno případné posouzení možných výhod poskytnutých filmovým producentům.
(167)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je nutno vyvodit závěr, že spolufinancování portugalských filmových děl vysílaných na veřejnoprávních kanálech ze strany společnosti RTP lze považovat za zvláštní legitimní povinnost, která napomáhá při plnění obecných závazků společnosti RTP v oblasti veřejnoprávního vysílání. Tato povinnost proto nepředstavuje zjevnou chybu.
(168)
Komise však má za to, že právní povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“ (86), uložená společnosti RTP není dostatečně přesná, aby mohla Komise předem s dostatečnou právní jistotou posoudit, zda lze tyto služby považovat za součást veřejné služby. Ačkoliv Komise zastává názor, že „další služby, které budou specifikovány“, nejsou dostatečně jasně definovány, podotýká, že v období, které je předmětem šetření, se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby (87).
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že činnosti společnosti RTP popsané v zákoně č. 21/92 a opětovně vymezené ve smlouvách o veřejných službách představují jednoznačně definované závazky veřejné služby.
Ačkoliv povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“, není dostatečně přesná, aby bylo možno předem vyvodit závěr, že všechny služby poskytované v rámci této položky lze považovat za veřejné služby, v období 1992-1998 se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby.
Trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků však není omezeno na náhradu nákladů na veřejnou službu, a nemůže být proto odůvodněno podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(170)
Za druhé je třeba posoudit, zda byl příjemce, společnost RTP, pověřen závazky veřejné služby ze státních prostředků.
(171)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise ověřit, zda bylo poslání veřejné služby společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu (88).
(172)
Jak je uvedeno v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, závazky veřejné služby jsou společnosti RTP jednoznačně svěřeny na základě různých zákonů a smluv: článek 5 zákona č. 58/90, čl. 4 odst. 1 a článek 5 zákona č. 21/92 a doložka 1 předešlé a nové smlouvy o veřejné službě.
(173)
Komise neobdržela od zúčastněných stran ani Portugalska žádné připomínky ohledně skutečnosti, že společnost RTP nebyla dostatečně pověřena veřejnou službou na základě oficiálního aktu. V souladu se sdělením o vysílání a s ohledem na zákony a smlouvy uvedené v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je nutno vyvodit závěr, že společnost RTP musí nepochybně plnit závazky v oblasti veřejnoprávního vysílání, a že proto poslání veřejné služby bylo společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu.
(174)
Nejenže je třeba, aby byla veřejná služba společnosti RTP svěřena na základě oficiálního aktu; je nutno přijmout rovněž opatření s cílem zajistit, aby byla veřejná služba poskytována podle požadavků zákona a smluv o veřejné službě. Jak je uvedeno v 49. až 59. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, byly zavedeny různé kontrolní mechanismy s cílem zajistit, aby společnost RTP plnila závazky veřejné služby stanoveným způsobem.
(175)
Společnost RTP musela za prvé podávat zprávy o plnění závazků veřejné služby a překládat plány, k nimž bylo připojeno stanovisko jejího vnitřního odboru auditu. Společnost RTP vyhotovila pro roky 1993 až 1998 zprávy o veřejné službě, které popisovaly plnění každého závazku veřejné služby a určovaly náklady na každý závazek veřejné služby pomocí systému analytického účetnictví.
(176)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za hromadné sdělovací prostředky za druhé kontrolovali dodržování smlouvy o veřejné službě a hlavní finanční inspekce ověřovala finanční plán.
(177)
Za třetí se musel každý rok provést externí audit. Komise nemůže souhlasit s tvrzením Portugalska, které bylo zopakováno po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03, že zprávy o veřejné službě byly podrobeny externímu auditu, a že tudíž nebyla nutná žádná další opatření. Situaci před přijetím rozhodnutí ze dne 15. října 2003 lze popsat takto:
a)
Pro rok 1992 neexistovala žádná zpráva o veřejné službě, jelikož povinnost předkládat zprávy o veřejné službě a provést audit těchto zpráv byla zavedena smlouvou o udělení koncese z roku 1993.
b)
Pro roky 1993 a 1994 nebyl proveden externí audit, bylo vydáno pouze prohlášení zástupců společnosti, konkrétně fiskální rady společnosti RTP (Conselho fiscal da RTP), což představuje pouze interní prohlášení společnosti.
c)
Pro roky 1995-1998 byl ke zprávám připojen výrok externího auditora, který není závislý na společnosti RTP a jejích zástupcích. Tyto výroky potvrzují, že společnost RTP dodržela závazky veřejné služby. Nebyly však zpřístupněny podrobnější zprávy o veřejné službě, které vedly k těmto zjištěním.
(178)
Vzhledem k zjištěním Soudu ve věci T-442/03, a zejména bodům 232 až 256 rozsudku se Komise nemůže opírat výlučně o (stručné) výroky auditora ohledně zpráv o veřejné službě uvedené v 177. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, a přijala proto nabídku Portugalska na provedení externího auditu na základě existujících zpráv o veřejné službě pro všechny dotčené roky. To znamená, že externí audity týkající se plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP byly provedeny pro roky 1992-1997. Pro rok 1992 byl externí audit proveden navzdory neexistenci zprávy o veřejné službě. Externí auditor však při posuzování, zda bylo splněno pověření v oblasti veřejné služby, vycházel z jiného dokumentu. Pro rok 1998 nebyl externí audit proveden, jelikož externí audit již existoval ve formě zprávy společnosti BDO Binder pro rok 1998 (což nezpochybnila ani společnost SIC), na niž se odkazuje v 186. až 188. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí.
(179)
Nové audity pro roky 1992-1997 organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC. ERC je nezávislý správní orgán, který podle portugalské ústavy odpovídá mimo jiné za zajištění dodržování stanov a pravidel upravujících činnost v oblasti hromadných sdělovacích prostředků. Tento orgán pověřil audity, jež měly být provedeny pro roky 1992-1997, externího auditora, který je nezávislý na společnosti RTP, tj. společnost Pedro Roque.
(180)
Vzhledem k době, která uplynula mezi rokem 1992 a provedením auditů zpráv o veřejné službě v roce 2010, bylo obtížné získat přístup ke všem údajům. To vysvětluje délku šetření a dobu, kterou trvalo provedení nových auditů. Nakonec však bylo možno audity provést, jelikož již existovaly zprávy o veřejné službě (kromě roku 1992), a auditoři měli tudíž základ pro audit. Audity pro roky 1992-1997 byly předloženy Komisi.
(181)
V externích auditech se uvádí, že úkolem je posoudit a sledovat veřejnoprávní vysílání provozované společností RTP a platby, které společnost za tento úkol obdržela. Zprávy o externím auditu obsahují popis informací, které byly vzaty v úvahu. Mimo jiné odkazují na zákon č. 58/90 (zákon o veřejnoprávním vysílání), zákon č. 21/92 o přeměně společnosti RTP, smlouvy o veřejné službě, roční účetní závěrky a plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě pro příslušné roky (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). V auditech je zmíněno, že kvůli dlouhé době, která uplynula mezi obdobím 1992-1997 a uzavřením smlouvy o provedení auditu v roce 2010, byly některé dokumenty zničeny a určité informace nebyly k dispozici. Z tohoto důvodu se auditorská zpráva zaměřila především na dostupné zprávy, zejména zprávy o veřejné službě (89) a ověřené roční účetní závěrky.
(182)
Navzdory těmto omezením způsobeným časovou prodlevou považovali auditoři za možné smlouvu splnit, provést audity a posoudit plnění závazku veřejné služby ze strany společnosti RTP a náhradu, kterou obdržela. V auditech se výslovně uvádí, že se auditorům podařilo překonat potíže vzniklé kvůli časové prodlevě a provést audity. Ačkoliv auditoři uvedli například výhradu, že nebylo možno ověřit kritéria účtování nákladů a metody rozvrhování nákladů, nepředstavovalo to překážku pro provedení auditu a dospění ke kladnému závěru. V souhrnné zprávě se uvádí, že „veškeré náklady a příjmy společnosti RTP jsou založeny na předpokladu, že se její činnost vztahuje pouze na provozování veřejnoprávního televizního vysílání, a že audity jsou založeny na finančních výkazech, které ověřil interní auditor společnosti i externí auditoři a z nichž nevyplývají žádné důležité skutečnosti kromě skutečností popsaných podrobně v ročních účetních závěrkách“ (90). Komise již zjistila (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že společnost RTP vykonávala v letech, které jsou předmětem šetření, pouze činnosti v rámci veřejné služby, zatímco obchodní činnosti prováděly právně oddělené dceřiné společnosti. Kritéria pro rozvrhování nákladů jsou proto důležitá pouze pro rozvržení přidělených nákladů v rámci nákladů veřejné služby, které vznikly společnosti RTP, a neměly by mít žádný dopad na výši celkových nákladů na veřejnou službu.
Pokud jde o finanční údaje, Komise zjistila, že se externí auditoři mohli legitimně spolehnout na roční účetní závěrky, k nimž byla vždy připojena auditorská zpráva osvědčující správnost účetní závěrky společnosti RTP. Podle smluv o veřejné službě bylo cílem externího auditu zprávy o veřejné služby ověřit, zda společnost RTP plnila závazky veřejné služby, které jí byly svěřeny, a zda je náhrada za veřejnou službu v souladu s náklady na plnění těchto závazků. Ačkoliv se finanční údaje vztahující se na poskytování veřejné služby v letech, které jsou předmětem tohoto šetření, týkaly poskytování veřejné služby společností RTP, bylo nezbytné další nezávislé ověření s cílem zjistit, zda byly vzniklé náklady v souladu s pověřením v oblasti veřejné služby.
(183)
To externí auditoři potvrdili. Pro roky 1992-1997 dospěli auditoři k závěru, že „společnost RTP v zásadě plnila své závazky v oblasti vysílání, pokud jde o kvantitu, jak jsou stanoveny ve smlouvě o udělení koncese, se zvláštním zaměřením na povinnost týkající se vysílaného obsahu“. Auditor konstatoval, že „po analýze dostupných dokumentů, konkrétně zpráv auditora a dozorčí rady, jsme neshledali nic, co by nás vedlo k závěru, že předložené dokumenty týkající se souladu mezi prováděnými úkoly veřejné služby a uhrazením reálných a skutečných nákladů obsahují významná narušení ovlivňující dodržování právních předpisů platných v té době“ (91).
(184)
V řadě auditorských zpráv se uvádí, že společnost RTP mohla požadovat vyšší částku náhrady, bránily jí v tom však podmínky smluv o veřejné službě, a to čl. 15 odst. 4 předešlé smlouvy o veřejné službě a čl. 19 odst. 3 nové smlouvy o veřejné službě z roku 1996. Jednotlivé externí audity pro roky 1994, 1996 a 1997 obsahují výroky ohledně rozdílu mezi vysokými náklady, které společnosti RTP skutečně vznikly při poskytování veřejné služby, a náhradou, kterou obdržela a která byla nižší než vzniklé náklady (92). V závěrečné souhrnné zprávě pro všechny roky, pro něž byl proveden audit, se výslovně uvádí, že „pro všechny roky je náhrada, která byla přidělena a vyplacena, nižší než částky uvedené v každé zprávě o veřejné službě (RCOPS, Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público)“ (93).
(185)
Některé audity (s výjimkou auditů pro roky 1992 a 1993) uvádějí, že společnost RTP překročila zákonem stanovený limit reklamy, tj. vysílala více reklam, než povolovaly smlouvy o veřejné službě. V souladu se sdělením o vysílání je nutno příjmy, které společnost RTP za tuto reklamu obdržela, vzít v úvahu při výpočtu nákladů veřejné služby, jelikož příjmy vytvořené veřejnou službou, včetně příjmů z reklamy, musí být zahrnuty do výpočtu potřeb společnosti, pokud jde o financování veřejné služby.
Skutečnost, že byly překročeny limity reklamy, nemá vliv na analýzu auditora s ohledem na všechny roky v období 1992-1997. Náhrada za veřejnou službu odpovídala úkolům veřejné služby, které plnila společnost RTP, a neexistovala žádná nadměrná náhrada. Portugalsko rovněž potvrdilo, že pro roky 1994, 1995 a 1996 byly zohledněny všechny zisky z reklamy (včetně zisků vyplývajících z překročení povoleného reklamního času) a že se o tyto částky snížila potřeba financování veřejné služby (94). Co se týká roku 1996, článek 15 nové smlouvy o veřejné službě stanovil, že při sčítání nákladů pro účely výpočtu celkových nákladů veřejné služby k určení výše náhrady nemusí být vzaty v úvahu zisky plynoucí z využívání kanálů. „Zisky“ zahrnují příjmy z reklamy. Portugalsko výslovně potvrdilo, že zisky z reklamy byly odečteny od částky požadované náhrady (95).
(186)
Pokud jde o rok 1998, externí společnost BDO Binder provedla šetření týkající se vztahu mezi posláním veřejné služby svěřeným společnosti RTP a příslušnými náklady. Zpráva společnosti BDO Binder obsahuje řadu doporučení do budoucna a navrhuje posílit vnitřní kontrolu společnosti RTP s cílem zajistit dodržování vnitřních předpisů, neobsahuje však zjištění, že společnost RTP obdržela příliš vysokou náhradu ve vztahu k úkolům veřejné služby, které vykonává, nebo že by nebylo možné se spoléhat na číselné údaje uvedené ve zprávě o veřejné službě vyhotovené společností RTP, které Komise použila v rozhodnutí ze dne 15. října 2003. Pokud se zpráva společnosti BDO Binder zabývá konkrétními číselnými údaji, odkazuje na nevypracování soupisu určitých aktiv. Zdá se však, že zpráva společnosti BDO Binder kritizuje spíše neexistenci soupisu majetku (96), než aby dospěla k závěru, že se příslušné investice neuskutečnily a že nebyly správně zaúčtovány hodnoty investic. Jak však zdůraznilo Portugalsko, údaje pro příslušné investice nebyly každopádně zahrnuty ve výpočtu náhrady, což vylučuje, že by mohly být uhrazeny náklady na amortizaci dlouhodobých aktiv.
(187)
Pokud jde o překročení limitů reklamy, ve zprávě společnosti BDO Binder se uvádělo, že při výpočtu potřeby financování veřejné služby byly zohledněny veškeré příjmy z reklamy. Žádný z těchto faktorů nevedl opět auditora k vydání negativního výroku ohledně plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP ani nenaznačuje případnou nadměrnou náhradu.
(188)
Pro analýzu v tomto rozhodnutí je však nejdůležitější závěr ve zprávě společnosti BDO Binder (který společnost SIC nezpochybnila), že společnost RTP mohla za plnění závazků veřejné služby požadovat 25 miliard PTE, místo toho však obdržela pouze 14 miliard PTE. Jinými slovy, zpráva společnosti BDO Binder nenaznačuje nadměrnou náhradu, nýbrž vede k opačnému závěru.
(189)
Jak je uvedeno v rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se restrukturalizace společnosti RTP, externí audit společnosti PriceWaterhouse Coopers ověřil, zda finanční údaje, které poskytly portugalské orgány, byly v souladu s finančními výkazy společnosti RTP v období 1991-2003, s částkami uvedenými v auditorských zprávách o veřejné službě a s ostatními zdroji informací, které se považovaly za důležité k zajištění shody dotyčných auditů (viz 38. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC údaje potvrdila bez významných připomínek (viz 52. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC výslovně potvrdila, že částky, které společnost RTP obdržela jako náhradu za veřejnou službu, odpovídaly částkám uvedeným v usneseních Rady ministrů (viz 41. bod odůvodnění a tabulka 39 v rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC upozorňovala na celkové nedostatečné financování společnosti RTP. Uvádělo se v ní, že kromě úkolů veřejné služby, jejichž náklady lze uhradit podle smluv o veřejné službě, existují úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonává, za něž však nelze požadovat od státu žádnou úhradu. Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že auditorská zpráva společnosti PWC mohla oprávněně vycházet z finančních výkazů společnosti RTP a konstatovala, že společnost RTP byla skutečně trvale nedostatečně financována. Kromě externích auditů zpráv o veřejné službě lze pro účely tohoto rozhodnutí vzít v úvahu i auditorskou zprávu společnosti PWC jako další prvek potvrzující, že údaje, které Komise použila v rozhodnutí 2005/403/ES, byly správné.
(190)
Co se týká tvrzení stěžovatele, že je nutno vzít v úvahu zprávu státního auditora (Tribunal de Contas) č. 8/2002, Komise skutečně vzala při svém hodnocení v tomto rozhodnutí tuto zprávu v úvahu. Za prvé je nutno uznat (jak připouští rovněž společnost SIC), že se auditorská zpráva č. 8/2002 vztahuje na období 1997-2000, a je proto relevantní pouze pro roky 1997 a 1998. Ačkoli v uvedené zprávě byly zmíněny údaje pro předchozí roky, byly použity k popisu celkového vývoje finanční situace společnosti RTP, nebyly však samy o sobě předmětem šetření Účetního dvora.
(191)
Co je nejdůležitější, zpráva č. 8/2002 nenaznačuje žádnou nesrovnalost ve financování společnosti RTP ani nadměrnou náhradu za roky 1997-2000 (nebo za jakýkoli jiný rok). Naopak, ve zprávě č. 8/2002 jsou mnohokrát zmíněny strukturální finanční problémy společnosti RTP. Komise proto není s to na základě zprávy č. 8/2002 vyčlenit určité platby jako nadměrnou náhradu a protiprávní státní podporu. Naopak, zpráva č. 8/2002 výslovně potvrzuje, že od roku 1993 do konce roku 1999 bylo přežití společnosti RTP dosaženo pouze trvalou a zvyšující se zadlužeností společnosti.
(192)
Jak uvádí stěžovatel, zpráva č. 8/2002 mnohokrát kritizuje vedení společnosti a poukazuje na neefektivnost, které bylo možno předejít. Cíl zprávy č. 8/2002 je vymezen jako celkový přezkum řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání z hlediska účinnosti, efektivnosti a hospodárnosti. Jak uvedl stěžovatel, ve zprávě č. 8/2002 bylo zmíněno, že společnost RTP má nepružné struktury a příliš vysoký počet zaměstnanců a poskytuje veřejnou službu neefektivně. Zpráva č. 8/2002 kritizuje rovněž příliš nejasné a obecné vymezení poslání veřejné služby a smlouvy o veřejné službě, které podle státního auditora vedou k neefektivnímu řízení.
(193)
Komise však vymezení poslání veřejné služby, které bylo svěřeno společnosti RTP, ověřila v rozhodnutí ze dne 15. listopadu 2003. Ve věci T-442/03 Soud konstatoval, že široká definice poslání společnosti RTP je přípustná (97). Co se týká údajné neefektivnosti, Komise chce podotknout, že se nejedná o aspekt, který je třeba vzít v úvahu při použití sdělení o vysílání.
(194)
Třetím kritériem, které by Komise měla posoudit, je skutečnost, zda je financování přiměřené čistým nákladům veřejné služby.
(195)
Ve sdělení o vysílání jsou popsána kritéria, na jejichž základě Komise posuzuje přiměřenost státního financování. Sdělení vyžaduje, aby státní podpora nepřevyšovala čisté náklady veřejné služby a aby nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby (98).
(196)
V zájmu správného určení nákladů na činnosti v rámci veřejné služby sdělení o vysílání za prvé vyžaduje řádné rozvržení nákladů a příjmů mezi veřejnou službu a obchodní činnosti.
(197)
Jak je uvedeno v 61. až 67. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné smlouvě stanoví způsob rozvržení nákladů a příjmů, který musí společnost RTP používat. V tomto případě je úkol Komise v zásadě usnadněn skutečností, že společnost RTP zavedla systém analytického účetnictví, který umožňuje vyčíslit způsobilé náklady, jež jí vznikly při plnění jednotlivých závazků veřejné služby a které lze uhradit.
(198)
Pomocí tohoto systému je každá položka způsobilých výdajů přidělena určité činnosti a následně rozdělena mezi jednotlivé úkoly veřejné služby, jež byly společnosti RTP svěřeny a jež lze uhradit, a to na základě objektivních účetních zásad.
(199)
Jelikož od nákladů na provozování veřejné služby jsou odečteny příjmy plynoucí z každého úkolu veřejné služby, za který lze poskytnout náhradu, systém zaručuje, že roční vyrovnávací platby jsou omezeny na čisté náklady jednotlivých závazků veřejné služby (viz 65. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(200)
Komise proto dospěla k závěru, že parametry pro určení nákladů jsou stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
(201)
Pravidla pro náhradu nákladů však mohou podhodnocovat skutečné čisté náklady na veřejnou službu poskytovanou společností RTP a mohla vést k strukturálnímu nedostatečnému financování skutečné potřeby finančních prostředků.
(202)
Jak je uvedeno v 65. bodě odůvodnění, podle metody výpočtu nákladů stanovené ve smlouvách o veřejné službě byly určité náklady veřejné služby vyloučeny z platby prostřednictvím roční náhrady (99). Portugalsko mimoto Komisi informovalo, že ačkoliv musela společnost RTP odvádět z obdržených ročních vyrovnávacích plateb DPH, podle účetních pravidel nebylo možno vzít výsledné náklady v úvahu (viz 94. bod odůvodnění). Do svých zpráv o veřejné službě společnost RTP mimoto nezahrnula veškeré investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, ačkoliv v jejích finančních výkazech byly zaúčtovány (viz 67. bod odůvodnění).
(203)
Podle Amsterodamského protokolu je však na členských státech, aby veřejnoprávním vysílacím organizacím zajistily financování. V tomto případě se Portugalsko rozhodlo nehradit některé náklady, které poskytovateli služby vznikly při plnění jeho úkolů.
(204)
V daném případě poskytoval stát společnosti RTP nejen roční vyrovnávací platby, nýbrž rovněž další financování ve formě navýšení kapitálu, půjček a dohody se Správou sociálního zabezpečení. V souladu s bodem 57 sdělení o vysílání musí Komise analyzovat, zda byla všechna opatření přiměřená čistým nákladům veřejné služby. Teprve pak lze financování poskytnuté společnosti RTP pokládat za slučitelné s čl. 106 odst. 2 SFEU.
(205)
Komise se rovněž domnívá, že závazky veřejné služby uložené společnosti RTP, které podle smluv o veřejné službě nebyly způsobilé pro náhradu, lze považovat za legitimní a jednoznačně definované závazky veřejné služby, jež byly poskytovateli služby oficiálně uloženy státem. Podle pravidel státní podpory může proto Portugalsko financovat veškeré čisté náklady společnosti RTP na veřejnou službu.
(206)
V tabulce 6 ve 207. bodě odůvodnění je uveden přehled nákladů společnosti RTP na veřejnou službu (investiční náklady i čisté provozní náklady), jak byly vypočítány podle platných pravidel účtování nákladů, a náhrad, které společnost obdržela za investice a provozní náklady.
(207)
Uvedeny jsou za prvé investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby (tabulka 5) a náhrada poskytnutá na financování investic (tabulka 2). Za druhé jsou uvedeny čisté provozní náklady společnosti RTP (tabulka 4) a vyrovnávací platby za tyto náklady (tabulka 1). Tabulka ukazuje rovněž výhodu získanou z podpory ad hoc vyplývající z dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998.
Tabulka 6
Shrnutí potřeb v oblasti financování a náhrad za čisté provozní náklady veřejné služby podle účetních pravidel
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Investiční náklady
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Navýšení kapitálu
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Rozdíl mezi investičními náklady a náhradou
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Náklady na provozování veřejné služby
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Vyrovnávací platby
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Sociální zabezpečení
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Půjčka
-20 000,0
-20 000,0
Rozdíl mezi provozními náklady a náhradou
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Zdroj: Finanční výkazy a zprávy o veřejné službě
(208)
Jak je zdůrazněno v bodech 201 a 202 odůvodnění, systém ročních vyrovnávacích plateb, který zvolilo Portugalsko, vedl k podhodnocení skutečných nákladů na úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonávala. Systém vedl k nahromadění dluhů. Ve druhé fázi použilo Portugalsko k financování nákladů společnosti RTP na veřejnou službu opatření ad hoc s cílem zachovat finanční rovnováhu společnosti RTP.
(209)
Jak vyplývá z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění, navýšení kapitálu poskytlo nadměrnou náhradu za investice do veřejné služby, a to ve výši 26 736,8 milionu PTE, zatímco provozní náklady byly vyrovnávacími platbami a ostatními opatřeními ad hoc financovány nedostatečně, a to o 28 755,1 milionu PTE. Ačkoli navýšení kapitálu měla v zásadě financovat investice do vybavení, byla použita rovněž k splacení nahromaděného dluhu.
(210)
Z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění rovněž vyplývá, že celková náhrada byla o 2 018,3 milionu PTE nižší než čisté náklady veřejné služby (28 755,1 milionu PTE minus 26 736,8 milionu PTE). Komise proto dospěla k závěru, že podle pravidel Unie je celkové státní financování v období, které je předmětem šetření, přiměřené čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Toto zjištění se nemění, vezme-li se v úvahu skutečnost, že částka ve výši 11 000 000 PTE vyplývající z osvobození od registračních poplatků představuje státní podporu (viz 119. a 120. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), v rozporu s původním předpokladem Komise. I po zohlednění této částky je financování společnosti RTP nedostatečné, přičemž schodek činí 2 007,3 milionu PTE.
(211)
Komise má za to, že finanční prostředky, jež společnost RTP obdržela, byly nižší než celkové čisté náklady, jež jí vznikly při plnění závazků, které jí uložil stát, a to kvůli skutečnosti, že tabulka 6 v 207. bodě odůvodnění nebere v potaz veškeré náklady společnosti RTP na veřejnou službu v období 1992-1998.
(212)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise zajistit, aby bylo státní financování přiměřené čistým nákladům na poskytování veřejné služby, avšak rovněž to, aby s ohledem na obchodní činnosti, které jsou odvozeny z činností v rámci veřejné služby a pro něž není na straně příjmů možné řádné rozvržení nákladů, nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby. Takovéto narušení by existovalo, pokud by společnost RTP stlačovala na trhu ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů (101). V tomto případě by společnost RTP nemaximalizovala své příjmy z obchodních činností a zbytečně by zvýšila potřebu státního financování. Podle sdělení o vysílání nelze takové chování, jestliže je prokázáno, pokládat za slučující se s posláním veřejné služby, které bylo vysílací organizaci svěřeno (102).
(213)
V rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001 Komise uvedla, že pokud by bylo zjištěno, že došlo k takovému chování, vzala by tato narušení a z toho vyplývající potřebu vyššího státního financování v úvahu při posuzování možné nadměrné náhrady. V této fázi řízení Komise podotkla, že „na základě informací, které má Komise k dispozici v tomto okamžiku, nelze zjistit, zda se společnost RTP dopustila takového jednání“ (103).
(214)
Na základě výzvy k podání připomínek k zahájení řízení v dané věci neobdržela Komise od konkurentů společnosti RTP žádné připomínky, které by naznačovaly nebo prokazovaly, že se společnosti RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, jež by mohlo mít za následek vyšší státní financování, které není slučitelné se Smlouvou (104).
(215)
Za této situace se Komise domnívá, že nic nenaznačuje takovéto chování. Komise proto vyvozuje závěr, že se nezdá, že by se společnost RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, které by vedlo k vyšší potřebě státního financování, a že v důsledku takovéhoto chování nebyla poskytnuta nadměrná náhrada.
(216)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že dohodu se Správou sociálního zabezpečení, navýšení kapitálu a podřízenou půjčku, jakož i dočasné osvobození od registračních poplatků je nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Financování společnosti RTP prostřednictvím opatření ad hoc je však slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Celkové financování je přiměřené čistým nákladům na jednoznačně definované závazky veřejné služby, které byly společnosti svěřeny. V souladu s čl. 106 odst. 2 SFEU proto státní financování neovlivňuje podmínky obchodu a hospodářskou soutěž v Unii v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie (105).
VI. ZÁVĚR
(217)
Komise konstatuje, že Portugalsko poskytlo protiprávně podporu ad hoc v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU (106). To se nevztahuje na dočasné osvobození od notářských poplatků a poplatků na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, jelikož se tato opatření nepovažují za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(218)
Jak je uvedeno v 143. bodě odůvodnění, Komise vyvozuje závěr, že dohoda se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993, navýšení kapitálu v období 1994-1997 a půjčka v roce 1998 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Státní podporu představuje obdobně osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Opatření ad hoc byla provedena ze státních prostředků a mohou narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu tím, že zvýhodňují společnost RTP a ovlivňují obchod.
Opatření ad hoc nesplňují podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, jelikož je nelze pokládat za součást systému vyrovnávacích plateb, jehož parametry byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Mimoto je zřejmé, že společnost RTP nebyla vybrána v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, které zaručuje nejnižší možné náklady, a neexistují žádné náznaky, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil běžný podnik.
(219)
Na opatření ad hoc s výjimkou trvalého osvobození společnosti RTP podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 je použitelná výjimka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak bylo analyzováno, opatření poskytovala náhradu za jednoznačně definované závazky veřejné služby, jimiž byla společnost RTP dostatečně pověřena zákonem č. 21/92 a smlouvami o veřejné službě. Opatření ad hoc jsou přiměřená čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Opatření ad hoc nenarušují hospodářskou soutěž v míře, která je v rozporu se zájmem Unie, jelikož opatření jsou přiměřená čistým nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Společnost RTP se rovněž nedopustila protisoutěžního chování v rámci svých obchodních činností.
(220)
Komise konstatuje, že trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož se nepovažuje za náhradu za poskytování služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Portugalsko by proto mělo uvedený zákon zrušit. Portugalsko by mělo zajistit rovněž navrácení případné podpory, která byla společnosti RTP vyplacena na základě uvedeného zákona.
(221)
Vzhledem k výše uvedeným závěrům,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Níže uvedená opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP), představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
stanovení splátkového kalendáře dluhu ve výši 1,206 miliardy PTE, kterou povolilo Portugalsko společnosti RTP ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993;
b)
navyšování kapitálu v období 1994-1997 ve výši 46,800 miliardy PTE;
c)
půjčka ve výši 20 miliard PTE poskytnutá v roce 1998;
d)
dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 ve výši 11 000 000 PTE.
2. Opatření státní podpory uvedená v odstavci 1 tohoto článku jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, jelikož nevedla k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů vynaložených na plnění úkolů veřejné služby, které byly uloženy společnosti RTP.
Článek 2
Osvobození od notářských poplatků a nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu.
Článek 3
1. Neomezené osvobození společnosti RTP od placení poplatků a odměn s ohledem na akty zápisu, registrace a záznamu podle čl. 11 odst. 2 portugalského zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
2. Státní podpora, kterou Portugalsko poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve prospěch RTP, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 4
1. Portugalsko zruší zákon uvedený v čl. 3 odst. 1 tohoto rozhodnutí a získá zpět státní podporu, kterou společnost RTP případně obdržela na základě uvedeného právního předpisu do doby jeho zrušení.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány k dispozici společnosti RTP, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízení (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 5
1. Navrácení podpory poskytnuté na základě zákona uvedené v článku 3 se provede s okamžitým účinkem.
2. Portugalsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Portugalsko Komisi tyto informace:
a)
podrobný popis opatření přijatých za účelem zrušení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má společnost RTP navrátit,
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že společnosti RTP bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Portugalsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 3 navrácena. Na žádost Komise předloží Portugalsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již společnost RTP vrátila.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 20. decembris)
par valsts atbalstu C 85/01 par īpašiem pasākumiem, ko Portugāle īstenojusi RTP labā
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 9429)
(Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/365/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc ieinteresēto personu uzaicināšanas iesniegt komentārus saskaņā ar iepriekšminētajiem noteikumiem (2) un ņemot vērā viņu komentārus,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Komerciālā raidorganizācija Sociedade Independente de Comunicação, S. A. (SIC)1993., 1996. un 1997. gadā Komisijai iesniedza trīs sūdzības, kurās Komisija tika informēta, ka Portugāle ir īstenojusi daudzus īpašus pasākumus un piešķīrusi ikgada kompensācijas Portugāles valsts raidorganizācijai Radiotelevisão Portuguesa, S. A. (RTP).
(2)
Komisija 2001. gada 15. novembrī nosūtīja Portugālei vēstuli, ar kuru informēja, ka tā attiecībā uz daudziem īpašajiem RTP piešķirtajiem pasākumiem ir izlēmusi uzsākt procedūru, kas ir noteikta EK līguma 88. panta 2. punktā.
(3)
Komisijas lēmums par procedūras uzsākšanu tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Pēc tam Komisijas 2003. gada 15. oktobra Lēmuma 2005/406/EK par īpašiem pasākumiem, ko Portugāle īsteno RTP vajadzībām (4), 1. pantā tika secināts, ka daži šie pasākumi, proti, valsts atbalsts 68 006 miljonu PTE apmērā, ko Portugāle piešķīrusi RTP nolīguma veidā ar sociālā nodrošinājuma shēmu 1993. gadā, kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam un aizņēmums 1998. gadā, ir saderīgi ar kopējo tirgu EK līguma 86. panta 2. punkta nozīmē. Turklāt šā lēmuma 2. pantā noteikts, ka daži pasākumi neveido valsts atbalstu, proti, atbrīvojums no reģistrācijas nodevas, maksājums par televīzijas apraides tīkla atdalīšanu, iespējas, kas ir piešķirtas ikgada nodevas maksājumam par televīzijas apraides tīkla izmantošanu, protokols par kino sekmēšanu, obligāciju emisija un pārstrukturēšanas plāns laika posmam no 1996. līdz 2000. gadam.
(4)
Pirmās instances tiesa 2008. gada 26. jūnijā lietā T-442/03 (5) atcēla daļu Lēmuma 2005/406/EK divu iemeslu dēļ. Tā atcēla šā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka “atbrīvojums no reģistrācijas nodevas” nav uzskatāms par valsts atbalstu. Tiesa secināja, ka Komisijas uzdevums saistībā ar īpašajām priekšrocībām, ko veidoja atbrīvojums maksāt reģistrācijas nodevas un maksas par sabiedrības pārveidošanu par akciju sabiedrību (turpmāk “pagaidu atbrīvojums”), bija noteikt, vai Portugāles tiesību sistēmas loģikai atbilst tas, ka valsts uzņēmumu pārveidošana par akciju sabiedrībām notiek ar likumu, vai arī atsauce uz likumu ir uzskatāma par atkāpi, kuras mērķis patiesībā ir piešķirt valsts uzņēmumiem priekšrocību, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem.
(5)
Attiecībā uz pastāvīgu priekšrocību, kura rodas no neierobežota atbrīvojuma no reģistrācijas nodevām un citām nodevām par visu veidu reģistrācijas pieteikumiem, reģistrācijas vai paziņošanas aktiem, kas piešķirta RTP (turpmāk “pastāvīgs atbrīvojums”), Tiesa secināja: tā kā nav neiespējams, ka atbrīvojums faktiski nav pastāvīgs (skatīt sprieduma 73. un 79. punktu), tas nemainītu konstatējumu, ka Komisija nav parādījusi atbrīvojuma vispārējo raksturu. Pēc tam Tiesa secināja, ka, lai gan varētu būt, ka Portugāle pārveidoja RTP par akciju sabiedrību tādēļ, ka tas tika uzskatīts par nepieciešamu sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma izpildei, tas nav pietiekami pierādīts.
(6)
Tiesa noraidīja pieteikumus attiecībā uz konstatējumu Lēmumā 2005/406/EK, saskaņā ar kuru 1994. gada obligāciju emisiju un licenču maksu maksājumu atvieglojumus neklasificē kā valsts atbalstu.
(7)
Attiecībā uz valsts atbalsta pasākumu saderību (Lēmuma 2005/406/EK 1. pants) Tiesa secināja, ka Komisija nevarēja paļauties uz ziņojumiem par sabiedriskajiem pakalpojumiem un tajos ietvertajiem datiem, ja nebija veikta šo ziņojumu ārēja revīzija, kā tas noteikts valsts tiesību aktos. Tādēļ Komisija nebija tiesīga secināt, ka valsta atbalsta pasākumi ir saderīgi ar kopējo tirgu Līguma 86. panta 2. punkta nozīmē (pašlaik LESD 106. panta 2. punkts un “iekšējais tirgus”) (6). Tiesa atcēla Lēmuma 2005/406/EK 1. pantu.
(8)
Pēc Tiesas sprieduma lietā T-442/03 Komisija pievērsa ieinteresēto personu uzmanību faktam, ka Komisija ir no jauna uzsākusi izmeklēšanu šajā lietā, un aicināja tās iesniegt savus komentārus (7).
(9)
Komisija 2009. gada 10. martā no prasītāja saņēma komentārus, kuri tika nosūtīti Portugālei 2009. gada 8. aprīlī. Papildu komentāri no prasītāja tika saņemti 2009. gada 17. jūnijā un tika nosūtīti tālāk Portugālei 2009. gada 28. jūlijā. Portugāle atbildēja uz abiem komentāru kopumiem ar vēstulēm, kas datētas ar 2009. gada 7. un 8. septembri. Portugāle nosūtīja Komisijai papildu informāciju 2010. gada 23. februārī, 2010. gada 4. martā un 2010. gada 15. aprīlī. Komisija nosūtīja Portugālei informācijas pieprasījumu 2010. gada 10. maijā, konkrēti lūdzot, lai tiktu veikta neatkarīga ārēja revīzija sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem par laika periodu no 1992. līdz 1997. gadam.
(10)
Portugāle atbildēja uz Komisijas pieprasījumu sniegt informāciju ar vēstuli 2010. gada 8. jūnijā un 2010. gada 12. augusta vēstulē iesniedza pieprasītās ārējās revīzijas par sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem rezultātus. Turpmāku informāciju Portugāle iesniedza ar vēstuli 2010. gada 29. septembrī.2011. gada 29. martā notika tikšanās ar Portugāli, un 2011. gada 17. jūnijā, 2011. gada 25. augustā un 2011. gada 26. oktobrī Portugāle iesniedza Komisijai papildu informāciju.
Ar vēstuli, kas reģistrēta 2011. gada 15. decembrī, Portugāle izņēmuma kārtā piekrita, ka šis lēmums tiks pieņemts ar autentisku tekstu angļu valodā.
(11)
Šis lēmums attiecas tikai uz īpašajiem pasākumiem, kuri aplūkoti lēmumā par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu. Dažus pasākumus, kuri Lēmumā 2005/406/EK tika atzīti par tādiem, kas neveido valsts atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, Tiesa lietā T-442/03 nav atcēlusi, un tādēļ Lēmuma 2005/406/EK 2. pants ir galīgs. Šie pasākumi attiecas uz maksājumu par televīzijas apraides tīklu atdalīšanu, iespējām, kas ir piešķirtas ikgada nodevas maksājumam par televīzijas apraides tīkla izmantošanu, protokolu par kino sekmēšanu, obligāciju emisiju un pārstrukturēšanas plānu laika posmam no 1996. līdz 2000. gadam. Tomēr saskaņā ar Tiesas prasību lietā T-442/03 Komisija no jauna izvērtēs pagaidu un pastāvīgo atbrīvojumu no notāra nodevas, kā arī reģistrācijas un publikācijas nodevas.
Šajā lēmumā uzsvars likts uz finansiālajām attiecībām starp RTP un Portugāli laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam saistībā ar nolīgumu ar sociālā nodrošinājuma shēmu 1993. gadā, kapitāla iepludināšanu laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam un aizņēmumu 1998. gadā. Šis lēmums nerisina jautājumus par RTP piešķirto ikgada kompensācijas maksājumu juridisko klasifikāciju un saderību ar Līgumu, kas jau aplūkoti Komisijas 2006. gada 22. marta lēmumā lietā Nr. E 14/05 (8). Turklāt 2006. gada 4. jūlijā Komisija pieņēma lēmumu par RTP finanšu pārstrukturēšanas nolīgumu lietā NN 31/06 (9).
(12)
Tomēr, lai būtu pilnīga aina par finansiālajām attiecībām starp Portugāli un RTP tajā periodā, kuru aptver Komisijas izmeklēšana šajā lietā, Komisijai ir jāņem vērā ne tikai īpašie pasākumi, bet arī RTP piešķirtais finansiālais atbalsts ikgada kompensācijas maksājumu veidā. Tādējādi šis lēmums attiecas uz ikgada kompensācijas maksājumiem tādā mērā, kāds nepieciešams, lai skaidrotu Komisijas apsvērumus par īpašajiem pasākumiem.
II. BŪTISKO PROBLĒMU SĪKS APRAKSTS
A. PASĀKUMI RTP LABĀ
A.1. SAŅĒMĒJA RTP RAKSTUROJUMS
(13)
RTP (tajā laikā Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) ar aktu tika izveidota kā akciju sabiedrība 1955. gada 15. decembrī pēc tam, kad Portugāle pieņēma lēmumu izveidot raidorganizāciju, kurai uzticēt televīzijas apraides koncesiju sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai (10). Sabiedrisko pakalpojumu koncesijas līgums tika parakstīts 1956. gada 16. janvārī.
(14)
Ar 1975. gada 2. decembra Dekrētlikumu Nr. 674-D/75 RTP tika nacionalizēta. Ar šo dekrētlikumu RTP pārveidoja par valsts uzņēmumu ar nosaukumu “Radiotelevisão Portuguesa, E.P.”, kuram saskaņā ar dekrētlikumu tika nodotas visas tā priekšgājēja juridiskās tiesības un saistības.
(15)
RTP bija monopols valsts apraides tirgū līdz pat 20. gadsimta 80. gadiem. Tam bija divi televīzijas kanāli - RTP1 un RTP2. 90. gados tas sāka izjust konkurenci no komerciālo raidorganizāciju puses pēc tam, kad Portugāle 1992. gada februārī piešķīra apraides licences SIC un komerciālajai raidorganizācijai TVI attiecīgi trešajā un ceturtajā kanālā (11).
(16)
Ar 1992. gada 14. augusta Likumu Nr. 21/92 RTP, EP tika pārveidota par akciju sabiedrību ar nosaukumu “Radiotelevisão Portuguesa, S. A.” un apstiprināti tās jaunie statūti.
(17)
RTP veic gan sabiedrisko apraidi, gan arī komerciālo apraidi. RTP ir ar likumu atļauts veikt komerciālās un ražošanas darbības, kas ir saistītas ar televīzijas darbību (12).
(18)
RTP komerciālās darbības vada, finansiāli piedaloties uzņēmumos, kuri ir juridiski nošķirti no RTP un kuriem ir sava struktūra un pārskatu sistēma.
A.2. PASĀKUMI (13)
(19)
Ikgada kompensācijas maksājumi RTP veido galveno RTP kompensēšanas mehānismu par tās sabiedrisko pakalpojumu saistībām. Laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam RTP saņēma ikgada kompensācijas maksājumus 66 495 miljonu portugāļu eskudo (PTE) (aptuveni 332 miljoni EUR) (14) apmērā, lai segtu savas sabiedrisko pakalpojumu saistību izmaksas. Ikgada kompensācijas maksājumu juridiskais pamats ir Likuma Nr. 21/92 5. pants (15).
(20)
1. tabulā ir redzams RTP piešķirto ikgada kompensācijas maksājumu sadalījums laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam, kuru aptver pašreizējais lēmums.
1. tabula
Ikgada kompensācijas maksājumi laika posmā 1992.-1998. gads
(miljonos PTE un EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
EUR 26,9 (16)
EUR 35,4
EUR 35,6
EUR 35,9
EUR 72,3
EUR 51,6
EUR 69,8
Avots: Ministru padomes rezolūcija
(21)
Laikā, kad RTP tika pārveidota par akciju sabiedrību, Portugāles likumu par sabiedrību reģistrēšanu var raksturot šādi: Portugāles Uzņēmumu kodeksa (Código das Sociedades Comerciais) 7. panta 1. punkta redakcija, kas bija spēkā RTP pārveidošanas laikā, noteica, ka tirdzniecības uzņēmuma statūti (contrato de sociedade) ir jānoformē oficiāli ar notariālu aktu.
Uzņēmumu kodeksa 18. panta 5. punkts noteica, ka akts, ar ko tiek izveidota akciju sabiedrība, pēc tam, kad uzņēmums ir izveidots atbilstīgā tiesiskā veidā, ir jāreģistrē komercreģistrā. Reģistrēšana bija obligāta saskaņā ar Komercreģistra kodeksa (Código do Registo Comercial) 15. panta 1. punktu un 3. panta a) apakšpunktu un Uzņēmumu kodeksa 166. pantu.
Saskaņā ar Komercreģistra kodeksa 70. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakciju, kas bija spēkā tajā laikā, akts, ar ko izveido akciju sabiedrību, bija jāpublicē Diário da República (skatīt 70. panta 2. punktu) (17). Publicēšana ex officio bija jāveic reģistratoram par ieinteresētās personas līdzekļiem (skatīt Komercreģistra kodeksa 71. panta 1. punktu).
(22)
Pēc uzņēmuma pārveidošanas par akciju sabiedrību 1992. gadā RTP tika atbrīvota no notāra un reģistrācijas nodevas maksāšanas saistībā ar RTP tiesisko pārveidi no valsts uzņēmuma par akciju sabiedrību. Atbrīvojumu vērtība bija 33 miljoni PTE (aptuveni EUR 164 000). Saskaņā ar Portugāles likumiem visām juridiskām personām parasti ir jāmaksā nodeva, kas tiek iekasēta par uzņēmuma izveidi un grozījumiem uzņēmuma statūtos vai par jebkurām citām būtiskām izmaiņām uzņēmumā.
(23)
Atbrīvojuma no reģistrācijas nodevas juridiskais pamats ir Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punkts, kas nosaka, ka:
“RTP SA (..) statūti līdz ar šo ir apstiprināti; nav nepieciešamības tos pārveidot par aktu, bet tie ir automātiski jāreģistrē, neapliekot ar nodokļiem un izdevumiem, pamatojoties uz “Republikas Laikrakstu” (Diário de República), kurā tie ir publicēti.”
(24)
Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punkts ir atvasināts no 1988. gada 20. jūlija Likuma Nr. 84/88 par valsts uzņēmumu pārveidošanu par akciju sabiedrībām piemērošanas. Likuma Nr. 84/88 1. pants nosaka, ka valsts uzņēmumus, pat ja tie tiek nacionalizēti, var pārveidot par akciju sabiedrībām, izmantojot dekrētlikumu. Tas nosaka:
“Izmantojot dekrētlikumu, valsts uzņēmumus [..] saskaņā ar Konstitūciju un šo likumu var pārveidot par akciju sabiedrībām, kas pilnībā vai lielākoties pieder valsts iestādēm.”
(25)
Likuma Nr. 84/88 par valsts uzņēmumu pārveidošanu par akciju sabiedrībām 3. panta 2. punkts arī nosaka, ka ar šādu dekrētlikumu tiek apstiprināti akciju sabiedrības statūti. Atbilstīgi Likuma Nr. 84/88 3. panta 3. punktam šāds dekrētlikums ir pietiekams dokuments, lai tiktu izpildītas reģistrācijas prasības (18).
(26)
Saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu RTP tika atbrīvota no citām reģistrācijas nodevām, kuras ir tieši saistītas ar uzņēmuma tiesiskā statusa izmaiņām. 11. panta 2. punkts ir šāds:
“Visi reģistrācijas pieteikumi, reģistrācijas un paziņošanas akti visās reģistrācijas iestādēs, valsts pārvaldes iestādēs un institūcijās, jo īpaši valsts juridisko personu reģistrā, ķīlu reģistrā un transportlīdzekļu reģistrācijas departamentā ir jāreģistrē uz vienkārša lūguma pamata, kuru parakstījuši divi uzņēmuma valdes locekļi, un par to nav jāmaksā nodevas un maksas.”
(27)
Saskaņā ar Portugāles apgalvojumu 11. panta 2. punkta nosacījums tika atvasināts no Dekrētlikuma Nr. 404/90 (19) piemērošanas un tas apstiprina vispārējas piemērošanas nosacījuma attiecināmību uz RTP. Saskaņā ar šā likuma 1. pantu uzņēmumiem, kuri līdz 1993. gada 31. decembrim veica sadarbības vai koncentrācijas darbības, varēja piešķirt atbrīvojumu no nodokļa, kas jāmaksā par tādu pamatlīdzekļu nodošanu, kas nepieciešami koncentrācijai vai sadarbībai. Šā likuma 1. pants arī paredzēja atbrīvojumu no atlīdzības un citām ar likumu noteiktām nodevām, kas būtu maksājamas par šādu darbību veikšanu.
(28)
Portugāle norādīja, ka RTP pēc pārveidošanas par akciju sabiedrību vairākos gadījumos iepriekš ir maksājusi notāra un reģistrācijas nodevu saistībā ar dažām kapitāla palielināšanas un citām operācijām (20).
(29)
Laika posmā no 1983. līdz 1989. gadam RTP uzkrāja parādu sociālā nodrošinājuma shēmai 2 189 miljonu PTE apmērā, kas radās, neveicot sociālā nodrošinājuma iemaksas. Šā parāda pamatā ir strīds starp RTP un Sociālā nodrošinājuma pārvaldi par sociālā nodrošinājuma atskaitījumu par virsstundām un mākslinieku honorāru interpretāciju.
(30)
Sociālā nodrošinājuma pārvaldes interpretāciju nosaka 1983. gada 12. februāra Īstenošanas dekrētlikuma Nr. 12/83 2. panta e) apakšpunkts. Lai izvairītos no tiesvedības, abas puses panāca vienošanos, saskaņā ar ko Sociālā nodrošinājuma pārvalde atsauks prasību par nokavētā maksājuma soda procentiem un pieņems mainītu parāda nomaksas grafiku. Pēc strīda atrisināšanas procedūras Īstenošanas dekrētlikums nav ticis atsaukts.
(31)
Ar Finanšu ministrijas un Sociālā nodrošinājuma ministrijas kopīgo 1993. gada 6. maija dekrētlikumu oficiāli tika apstiprināta parāda grafika pārdale 120 ikmēneša iemaksās un atsaukts līgumsods un soda procenti 1 206 miljonu PTE (6 miljonu EUR) apmērā.
(32)
Nosacījumi, lai apstiprinātu izņēmuma pasākumus RTP parādu nokārtošanai pret sociālā nodrošinājuma shēmu, ir noteikti Dekrētlikumā Nr. 411/91. Šā dekrētlikuma 2. panta 1. punkts nosaka, ka apstiprinājums ir jāpieņem, lai nodrošinātu parādnieka dzīvotspēju, un saskaņā ar pasākumiem, kas cita starpā var tikt piemēroti, pamatojoties uz dekrētlikuma 2. panta d) apakšpunktā noteikto, ka parādā esoši uzņēmumi “ir nodarbinātības, strādnieku pašpārvaldes vai valsts iejaukšanās sfērā”.
(33)
Laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam Portugāle katru gadu palielināja RTP kapitālu. Tabulā ir redzams pārskats par dažādiem kapitāla palielinājumiem, kas sasniedz 46 800 miljonus PTE (233 miljonus EUR).
2. tabula
RTP akciju kapitāla palielinājums 1994.-1997. gadā
(miljoni PTE)
Gads
1994
1995
1996
1997
Akciju kapitāla palielinājums
10 000
12 800
10 000
14 000
Akciju kapitāls uz 31. decembri
22 708
35 508
45 508
59 508
Avots: RTP bilance
(34)
Sabiedrisko pakalpojumu līgumi, kurus Portugāle noslēdza ar RTP, nodrošina valstij dalību RTP veiktajos ieguldījumos, vēlams, kapitāla palielinājumu veidā (21).
(35)
1998. gada decembrī starp Valsts parāda stabilizācijas fondu (Fundo de Regularização da Dívida Pública) un RTP tika noslēgts līgums par subordinētu aizdevumu, ko Valsts parāda stabilizācijas fonds izsniedza RTP, un ar to noteica nosacījumus aizņēmumam 20 000 miljonu PTE (99,8 miljonu EUR) apmērā RTP kapitāla palielināšanai.
(36)
Valsts parāda stabilizācijas fondu vada Valsts parāda vadības institūts (Instituto de Gestão de Crédito Público), kas atbild par Portugāles valsts parāda pārvaldību un centrālās aizņēmuma programmas īstenošanu saskaņā ar Valsts parāda likumu (22) un Portugāles valdības noteiktajām pamatnostādnēm. Institūts darbojas Portugāles Finanšu ministrijas pakļautībā un uzraudzībā (23).
(37)
No dienas, kad RTP ir pieejamas šīs summas, par aizņēmumu ir jāmaksā ikgada procentu maksājumi pēc 12 mēnešu Lisbor likmes, kas tiek aprēķināta katra perioda pirmajā dienā plus 20 bāzes punkti (24).
(38)
Saskaņā ar līgumu aizņēmums ir jāatmaksā 2003. gada 31. decembrī, bet, abpusēji vienojoties, atmaksas termiņu var pagarināt vēl uz viena vai divu gadu periodu. RTP nemaksā aizņēmuma procentus, jo līgumā ir paredzēts, ka procenti, kas ir maksājami par pirmajiem četriem ikgada maksājumiem, ir kapitalizējami (25).
(39)
Līgums, ko 1998. gada decembrī noslēdza Valsts parāda stabilizācijas fonds un RTP, ir noformēts saskaņā ar pamatnostādnēm, kas 1998. gada 17. decembrī ir noteiktas kopējā Plašsaziņas līdzekļu, Valsts kases un finanšu valsts sekretāru rezolūcijā.
B. RTP FINANŠU STĀVOKLIS
(40)
Kā redzams tabulā turpmāk, Komisijas veiktās izmeklēšanas periodā RTP darbojusies ar zaudējumiem. 1996. gadā RTP finanšu stāvoklis pasliktinājās līdz tādai pakāpei, ka tās neto kapitāls bija negatīvs.
3. tabula
RTP ekonomiskie un finanšu dati 1993.-1998. gadā
(miljoni PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Neto peļņa (zaudējumi)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Neto kapitāls
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktīvi
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Finanšu parādi (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Avots: RTP finanšu pārskati
C. RTP SABIEDRISKO PAKALPOJUMU SAISTĪBAS 1992.-1998. GADĀ
(41)
RTP ir pienākums nodrošināt sabiedrisko televīziju. Dažādi likumi nosaka šā pakalpojuma definīciju, piešķiršanu un finansējumu.
(42)
Likuma Nr. 58/90 jomā ir televīzijas apraides darbības, un tas paredz nosacījumus privātajām raidorganizācijām un valsts saistības attiecībā uz sabiedriskās televīzijas apraides nodrošināšanu (27). Attiecībā uz RTP statūtiem Likums Nr. 21/92 definē galvenās sabiedrisko pakalpojumu saistības un šo pakalpojumu finansējumu.
(43)
Divi sabiedrisko pakalpojumu līgumi, kurus parakstīja RTP un Portugāles valsts 1993. un 1996. gadā, sīki raksturo sabiedriskos pakalpojumus un to finansējumu (turpmāk vai nu “Vecais sabiedrisko pakalpojumu līgums”, vai “Jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums” vai “sabiedrisko pakalpojumu līgumi”, ja runa ir par abiem līgumiem) (28).
(44)
Likuma Nr. 21/92 4. pants nosaka, ka koncesijas līgums tiek noslēgts starp Portugāli un RTP, un konkretizē galvenās sabiedrisko pakalpojumu saistības, kuras ir jāīsteno saskaņā ar šo līgumu. Šā likuma 4. panta 2. punkts nosaka vispārējos principus, kuri RTP ir jāievēro, veicot savas darbības kā koncesionāram (29), savukārt 4. panta 3. punkts nosaka sabiedriskās televīzijas apraides pakalpojuma saistības (30).
(45)
Sabiedrisko pakalpojumu līgumi apstiprina RTP sabiedrisko pakalpojumu saistības. Pirmkārt, RTP ir uzliktas vispārējas saistības un tās saistības, kas attiecas uz raidījumu saturu (31). RTP ir jānodrošina sabiedriskās televīzijas pakalpojums, kura ietvaros RTP raida divus kanālus un nodrošina Portugāles sauszemes iedzīvotājus ar vispārējām reportāžām. Pirmais kanāls ir vispārīgāks, un tam ir jāpiedāvā vispārīgāka raidījumu programma. Otrajam kanālam ir jābūt vērstam uz specifiskāku auditoriju un jānodrošina izglītojoši, kultūras un zinātniski raidījumi. Viens no kanāliem aptver Azoru salu un Madeiras autonomos apgabalus.
(46)
Otrkārt, sabiedrisko pakalpojumu līgumi paredz RTP īpašas saistības attiecībā uz raidījumu programmas izveidi (32). Ir noteikti standarti attiecībā uz raidījumu kvalitāti (piemēram, plurālisms, objektīva informācija utt.) un raidījumu saturu (jauna beletristika, sports, bērni, portugāļu kultūra, vietējās ziņas, izklaide). RTP ir arī jāparedz raidlaiks īpašiem vienumiem, lai atbalstītu kino un citus audiovizuālās produkcijas veidus, lai sekmētu izglītojošu un mācību raidījumu izveidi, lai apmainītos ar raidījumiem ar Azoru salu un Madeiras autonomajiem apgabaliem un lai sekmētu sadarbību ar citām Eiropas Savienības sabiedriskajām televīzijām. Turklāt tai ir īpašas programmas izveides saistības attiecībā uz starptautisko sadarbību. Piemēram, tai ir jāveido raidījumi, kā arī jāraida tie ārpus Portugāles esošajām portugāļu kopienām, portugāļu valodā runājošajām valstīm Āfrikā un Makao. Tai ir jānodrošina RTP Madeira un RTP Açores pastāvēšana, kā arī jāuztur savi programmu izveides centri un delegācijas ārzemēs.
(47)
Treškārt, sabiedrisko pakalpojumu līgumi uzliek RTP īpašas saistības. Piemēram, RTP ir jāuztur audiovizuālie arhīvi, jāievieš savā aprīkojumā un darbībās tehnoloģiskas inovācijas, jāatbalsta S. Karlosa Nacionālais teātris un jānodrošina citi pakalpojumi, kas tiks īpaši norādīti.
(48)
Ar Likuma Nr. 58/90 5. pantu RTP tiek piešķirta sabiedriskās apraides koncesija uz 15 gadiem, to var atjaunot vēl uz 15 gadiem, un tā aptver pirmajam un otrajam kanālam atbilstošas frekvences. Likuma Nr. 21/92 4. pants nosaka, ka RTP ir sabiedriskās televīzijas apraides koncesionārs. Sabiedrisko pakalpojumu līgumu 1. klauzulas a) apakšpunkts apstiprina, ka RTP ir sabiedriskās televīzijas pakalpojuma nodrošinātājs (33).
(49)
Sabiedrisko pakalpojumu līgumi (34) paredz izveidot Sabiedriskās domas padomi (Conselho de Opinião), kuras sastāvā ir dažādu Sabiedriskās domas padomes nodaļu pārstāvji, kas var iesaistīties, lai novērtētu, vai RTP izpilda vispārējās un specifiskās sabiedriskās televīzijas apraides saistības.
(50)
RTP ir jāiesniedz finanšu ministram nākamā gada sabiedrisko pakalpojumu darbības plāns un budžets sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma izpildei (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) ar RTP Revidentu padomes un Sabiedriskās domas padomes izdotajiem atzinumiem. Turklāt tai jāiesniedz ziņojums par sabiedrisko pakalpojumu iepriekšējā gada saistībām (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, (“sabiedrisko pakalpojumu ziņojums”)) ar klātpievienotu RTP Revidentu padomes ziņojumu (35).
(51)
Finanšu ministram un valdības locekļiem, kas ir atbildīgi par plašsaziņas līdzekļu jautājumiem, ir jāpārbauda atbilsme sabiedrisko pakalpojumu līgumiem. Finanšu ģenerālinspektoram ir jāpārbauda finanšu plāns. Turklāt sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu ikgadējo revīziju jāveic specializētam ārējam revidentam (36).
(52)
Jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums paredz arī sankcijas (līgumsodu, apķīlāšanu, izpirkšanu vai līguma izbeigšanu), kuras Portugāle var uzlikt līguma laušanas gadījumā.
(53)
Laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam neatkarīgs revidents veica ārējas revīzijas par visiem RTP gada pārskatiem.
(54)
RTP ir arī iesniegusi sabiedrisko pakalpojumu ziņojumus par visiem gadiem, izņemot sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu par 1992. gadu, jo pienākums veikt ārēju revīziju pirmoreiz tika norādīts 1993. gada Vecajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā. Portugāle apgalvo, ka par laika posmu no 1995. līdz 1998. gadam juridiski neatkarīgs revidents sniedza labvēlīgu un autonomu atzinumu par sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem (37). Portugāle arī apgalvo, ka visiem sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem šajā periodā tika pievienots RTP Revidentu padomes atzinums un finanšu ģenerālinspektora (Inspecção-Geral de Finanças) revīzijas atzinums, turklāt pēdējais ir no RTP neatkarīgs.
Situāciju attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu ārējo revīziju var raksturot šādi:
(55)
1993. un 1994. gada sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos bija ietverti atbilstības paziņojumi, saskaņā ar kuriem RTP bija izpildījusi sabiedrisko pakalpojumu saistības, bet šie bija tikai RTP vadības paziņojumi.
(56)
Sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos par 1995., 1996., 1997. un 1998. gadu bija ietverti atbilstības paziņojumi, kurus izsniedzis ārējs revidents, kas ir neatkarīgs no uzņēmuma, - Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas) - par to, ka šajā revīzijā nav atklāta nekāda informācija, kas būtiski ietekmētu šajos ziņojumos par šiem gadiem ietverto kompensācijas maksājumu aprēķinu RTP labā.
(57)
2010. gadā Portugāle Komisijai iesniedza pilnīgākus sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu ārējās revīzijas ziņojumus par laika posmu no 1992. līdz 1997. gadam. Sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu ārējo revīziju par šo periodu organizēja nacionālais plašsaziņas līdzekļu regulators, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC). Par šo periodu to veica Pedro Roque SROC, ārējs revidents, kas ir neatkarīgs no RTP (38). Portugāle iesniedza arī kopsavilkuma ziņojumu par visu gadu revīzijas rezultātiem.
Ārēja revīzija tika veikta jau sabiedrisko pakalpojumu ziņojumam par 1998. gadu. Ārējo revīziju par 1998. gadu veica ārējs revidents BDO Binder (“BDO Binder ziņojums”) (39).
(58)
1992.-1997. gada revīziju uzdevums katru gadu bija izvērtēt, vai RTP ir izpildījusi saistības, kas noteiktas tajā laikā spēkā esošajos sabiedrisko pakalpojumu līgumos, un vai pastāv atbilstība starp sabiedrisko pakalpojumu izmaksām un kompensācijas maksājumiem. Ārējās revīzijās tika uzskaitītas sabiedrisko pakalpojumu saistības, kas paredzētas sabiedrisko pakalpojumu līgumos, tika ņemti vērā dažādie likumi, kas regulē RTP sabiedrisko pakalpojumu saistības (piemēram, 1990. gada 7. septembra Televīzijas likums Nr. 58/90), kā arī sabiedrisko pakalpojumu darbības plāns un budžets (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público), un sabiedrisko pakalpojumu ziņojumi. Ārējās revīzijās tika pārbaudīts, vai tiek ievērotas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Ziņojumos tika salīdzināti Portugāles veiktie kompensācijas maksājumi ar izmaksām, kas norādītas sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos.
(59)
Par visiem gadiem, kas tika pārbaudīti, t. i., 1992.-1997. gadu, revīzija secināja, ka RTP būtībā ir izpildījusi galvenās apraides saistības. Revīzijās tika arī norādīts, ka “attiecībā uz atbilstību starp veiktajiem sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem un “reālo un faktisko izmaksu” kompensāciju, nepastāv būtiska kropļošana, kas ietekmētu atbilstību tajā laikā spēkā esošajiem tiesību aktiem”. Kopsavilkuma ziņojumā par visiem gadiem norādīts, ka Portugāles kompensācijas maksājums bija mazāks nekā summas, kas norādītas katrā sabiedrisko pakalpojumu ziņojumā. Revīzijas ziņojumi ir publicēti ERC tīmekļa vietnē (40). Tieši tāpat BDO Binder ziņojums nenorāda uz jelkādu pārmērīgu kompensāciju par sniegtajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem.
(60)
Ar Likuma Nr. 21/92 5. pantu RTP piešķirtas tiesības saņemt kompensāciju par tās sabiedrisko pakalpojumu saistībām. Šīs tiesības ir apstiprinātas sabiedrisko pakalpojumu līgumos.
(61)
Papildus ikgada kompensāciju maksājumu sistēmai (skatīt 19. apsvērumu iepriekš) sabiedrisko pakalpojumu līgumi nodrošina Portugāles finansējumu turpmāk uzskaitītajam:
a)
maksājumiem par īpašiem pakalpojumiem saskaņā ar nolīgumiem, lai nodrošinātu pakalpojumus, par kuriem valsts pārvalde un RTP ir vienojušās vai vienosies (41);
b)
valsts dalībai visos RTP veiktajos ieguldījumos, jo īpaši tajos, kas ir paredzēti infrastruktūrām, kuras ir nepieciešamas televīzijas raidījumu izveides un apraides centru ekspluatācijai Azoru salu autonomajos reģionos un Madeirā, audiovizuālajiem arhīviem, RTP starptautiskajām apraidēm un citiem RTP veicamajiem tehnoloģiskajiem ieguldījumiem (42).
(62)
Lai noteiktu sabiedrisko pakalpojumu saistību izmaksas un ieņēmumus, kas tiek noteikti kā kompensācijas maksājumi, RTP piemēro analītisku grāmatvedības sistēmu. Sabiedrisko pakalpojumu līgumos konkretizēti tie kritēriji, pēc kuriem aprēķina attaisnotās izmaksas, par kurām ir tiesības saņemt kompensāciju par visām sabiedrisko pakalpojumu saistībām (43).
(63)
Pamatojoties uz iepriekšējā apsvērumā minēto analītisko grāmatvedības sistēmu, RTP sadala izmaksas un ieņēmumus (piemēram, personālam un aprīkojumam), lai segtu noteiktu darbību skaitu (piemēram, raidījuma izveides vadībai, tiešajām un netiešajām raidījuma izmaksām, izplatīšanas izmaksām, raidījumu izlaišanas izmaksām, reklamēšanas izmaksām un pieskaitāmajiem izdevumiem).
(64)
Dažādu darbību tiešās izmaksas ir sadalītas starp dažādām izmaksu pozīcijām (piemēram, RTP 1, RTP 2, RTPi un RTP África). Netiešās izmaksas tiek sadalītas izmaksu pozīcijām, pamatojoties uz konsekventiem analītiskiem kritērijiem (piemēram, apraides stundu skaits) (44).
(65)
Analītiskajai grāmatvedības sistēmai ir šādas iezīmes:
a)
saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumiem var tikt atmaksātas tikai pamatdarbības neto izmaksas pēc sabiedrisko pakalpojumu līgumos raksturotās metodes. Finansiālās izmaksas, ārkārtas izdevumi un uzkrājumi, kas nav tieši saistīti ar darbību, netiek iekļauti kompensācijā (45);
b)
lai aprēķinātu neto atmaksājamās pamatdarbības izmaksas, RTP ir jāatrēķina pamatdarbības ieņēmumi, kas izriet no visām sabiedrisko pakalpojumu saistībām;
c)
saskaņā ar Veco sabiedrisko pakalpojumu līgumu kompensāciju nemaksā par vispārējām sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kas paredz apkalpot RTP 1 un RTP 2 un aptvert autonomos apgabalus ar vienu no kanāliem (46);
d)
saskaņā ar Jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu RTP 1 un RTP 2 pamatdarbības izmaksas var kompensēt, bet gadījumā, ja RTP 1 un RTP 2 faktiskās pamatdarbības neto izmaksas pārsniedz plānotās izmaksas, papildu kompensācija nepienākas (47).
(66)
RTP ziņo par sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksām ikgadējā ziņojumā par sabiedriskajiem pakalpojumiem saskaņā ar 60.-65. apsvērumā minēto izmaksu aprēķināšanas metodi. Tabulā redzams izmaksu apskats par visām sabiedrisko pakalpojumu darbībām, par kurām RTP ir tiesības saņemt kompensācijas maksājumus.
4. tabula
Sabiedrisko pakalpojumu neto paziņotās un atmaksājamās izmaksas
(miljoni PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teleteksts
112,9
86,8
RTP International pamatdarbība
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
RTP 1 tiešā apraide uz Azoru salām un uz Madeiru
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuālie arhīvi
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Sadarbība ar Āfrikas valstīm, kurās runā portugāļu valodā
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Izmaksu seguma atšķirība
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegācijas/korespondenti
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
S. Karlosa Nacionālā teātra fonds
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Kino sekmēšana
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Autonomo apgabalu centru pamatdarbība
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Apraide īpašu vienumu vajadzībām
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
RTP 1 pamatdarbības neto izmaksas
16 946,1
11 916,6
RTP 2 pamatdarbības neto izmaksas
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Kopējās pamatdarbības neto izmaksas
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Avots: Portugāles iestādes un ziņojumi par sabiedriskajiem pakalpojumiem
(67)
Nākamajā tabulā sniegts pārskats par RTP ieguldījumiem sabiedrisko pakalpojumu darbību aprīkojumā. Tajā ir redzami gan reālie ieguldījumi sabiedrisko pakalpojuma darbībās, kā atspoguļots gada finanšu pārskatos, gan arī ieguldījumi, par kuriem ir ziņots sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos. Reālie ieguldījumi sabiedrisko pakalpojumu darbībās ir lielāki nekā ieguldījumi, par kuriem ir ziņots sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos.
5. tabula
Ieguldījumi sabiedrisko pakalpojumu darbībās
(miljoni PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Kopā
Finanšu pārskati
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Sabiedrisko pakalpojumu ziņojumi
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Starpība
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Avots: RTP finanšu pārskati un sabiedrisko pakalpojumu ziņojumi
(68)
Īpašo pasākumu mērķis ir kompensēt RTP uzliktās sabiedrisko pakalpojumu saistības un finansēt tās ieguldījumus.
(69)
Portugālē sabiedrisko pakalpojumu uzņēmums netika izvēlēts konkursa procedūrā, kurā visiem ieinteresētajiem uzņēmumiem būtu iespēja uzrādīt savu kompensācijas summu, kāda tiem būtu nepieciešama sabiedriskās televīzijas apraides koncesijas darbībai. Valdība iecēla RTP sabiedriskās televīzijas apraides nodrošināšanai.
(70)
Kopš 1992. gada gan komerciālās raidorganizācijas, gan arī sabiedriskā raidorganizācija ir bijušas aktīvas Portugāles televīzijas tirgus dalībnieces. Papildus RTP televīzijas kanālu apraides licence ir piešķirta komerciālajām raidorganizācijām SIC un TVI. SIC bija pirmais privātais uzņēmums, kas 1992. gada 6. oktobrī sāka apraidi. Pasākumi RTP labā varētu radīt konkurences kropļošanu televīzijas apraides tirgū.
III. IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRI
(71)
Pēc Komisijas izmeklēšanas procedūras uzsākšanas šajā lietā vairākas ieinteresētās personas iesniedza komentārus par 21.-39. apsvērumā minētajiem pasākumiem. Turpmākajos apsvērumos sniegts pēc pasākumu veida sakārtots pārskats par attiecīgajiem ieinteresēto personu komentāriem.
(72)
Šajā iedaļā ir aplūkoti tikai komentāri attiecībā uz jautājumiem, kas palikuši atklāti pēc Tiesas sprieduma lietā T-442/03, t. i., tie, kas attiecas uz atbrīvojumu no notāra un reģistrācijas nodevas un publikācijas izmaksām, kā arī saistībā ar citiem pasākumiem (nolīgums ar sociālā nodrošinājuma shēmu 1993. gadā, kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam un aizņēmums 1998. gadā), kā minēts Lēmuma 2005/406/EK 1. pantā. Šie ieinteresēto personu komentāri ietver tos, kas iesniegti pēc Komisijas pirmā procedūras uzsākšanas lēmuma 2001. gada 15. novembrī, kā arī komentārus, kas saņemti pēc tam, kad 2008. gada 24. decembrī publicēts uzaicinājums iesniegt komentārus (49).
(73)
SIC un TVI apgalvoja, ka atbrīvojumi no notāra un reģistrācijas nodevas ir izņēmums no noteikumiem, ko parasti piemēro atbilstīgi Portugāles tiesību aktiem attiecībā jebkurām izmaiņām uzņēmuma statūtos. SIC komentēja, ka atbrīvojuma darbības joma nav ierobežota tikai attiecībā uz RTP pārveidošanu 1992. gadā. Pamatojoties uz Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu, RTP ir piešķirts vispārējs atbrīvojums no maksāšanas par tiesībām uz visu veidu reģistrācijas pieteikumiem un reģistrāciju.
(74)
TVI komentēja, ka RTP ir atbrīvota arī no jebkāda veida izdevumu maksāšanas, kas ir saistāmi ar notariāla akta publicēšanu.
(75)
Par kapitāla iepludināšanu laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam SIC, ACT - Komerciālo raidorganizāciju asociācija -, Itālijas komerciālā raidorganizācija Mediaset un TVI norādīja, ka neviens racionāli domājošs akcionārs nebūtu palielinājis tāda uzņēmuma kapitālu, kuram būtu tāds raksturojums kā RTP. Minētā kapitāla iepludināšana tika veikta uzņēmumā ar ievērojamu iztrūkumu, bez saskaņota pārstrukturēšanas plāna uzņēmuma dzīvotspējas nodrošināšanai.
(76)
Turklāt attiecībā uz 1998. gada aizdevumu SIC apgalvoja, ka, ņemot vērā faktu, ka RTP bija “faktiski bankrotējusi” 1996. gadā, neviena finanšu iestāde nebūtu apstiprinājusi RTP šādu aizdevumu.
(77)
SIC jo īpaši uzsvēra to, ka nav veiktas ārējas revīzijas, kurām būtu bijis jānotiek regulāri. Tā arī pieminēja trūkumus, kas tika atklāti par 1998. gadu, kā aprakstīts BDO Binder ziņojumā par šo gadu, vienīgajā esošajā ārējā revīzijā, kura Komisijai bija jāņem vērā. Tā norādīja uz kritiku BDO Binder ziņojumā par 1998. gadu, tostarp par pārsniegtajiem reklamēšanas ierobežojumiem attiecībā uz RTP televīzijas apraidēm. SIC norāda, ka saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumiem RTP ir jāievēro reklamēšanas ierobežojumi un tā drīkst, piemēram, rādīt tikai konkrētu skaitu minūšu reklāmas stundā. Saskaņā ar BDO Binder ziņojuma konstatējumiem 1998. gadā tas netika ievērots. SIC citē arī šā ziņojuma konstatējumu, ka nav uzskaitīti daži aktīvi, ko SIC, šķiet, uzskata par pierādījumu, ka attiecīgie ieguldījumi šajos aktīvos nav veikti.
(78)
Pēc tam, kad Tiesa lietā T-442/03 bija anulējusi Lēmuma 2005/406/EK 1. pantu un daļu 2. panta, SIC apgalvo, ka Komisijai arī šajā lēmumā ir jāņem vērā Portugāles Revīzijas tiesas (Tribunal de Contas, turpmāk tekstā - Revīzijas tiesa) 2002. gada jūnija ziņojums (Nr. 8/2002), kura objektīvs uzdevums atbilstīgi SIC apgalvojumam bija pārbaudīt RTP vadības un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas efektivitāti, lietderību un ekonomiskumu un kurš aptvēra laika posmu no 1997. līdz 2000. gadam. Tomēr šis periods tika pagarināts līdz 1993. gadam. Apkopojot ziņojuma konstatējumus, SIC uzsver, ka RTP programmu noteikšanā trūka stratēģijas, netika ievēroti ne iekšējās padomes norādījumi par izmaksu ierobežojumiem, ne ikgadējais plānotais budžets. SIC arī norāda: Revīzijas tiesa min, ka Portugāle vēl nav paskaidrojusi, ka valsts atbalsta piešķiršana ir saistīta ar to, lai RTP varētu faktiski izpildīt sabiedrisko pakalpojumu saistības.
(79)
SIC norādīja uz Portugāles Revīzijas tiesas vispārēju konstatējumu par sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, saskaņā ar kuriem RTP varēja neņemt vērā RTP vadības efektivitāti un lietderību, kas atbilst vispārinātam un nekonkrētam sabiedrisko pakalpojumu uzdevumam.
IV. PORTUGĀLES KOMENTĀRI
(80)
Attiecībā uz atbrīvojumu no notāra nodevas, reģistrācijas un publikācijas nodevas Portugāle apgalvo, ka, tā kā valsts uzņēmuma pārveidošana par akciju sabiedrību (sociedade anónima) bija jāveic, izmantojot tiesību aktu, nebija pamata iekasēt nodokļus un atlīdzību saistībā ar notariāla pārveides akta oficiālu statusu, nedz arī par tā reģistrēšanu un publikāciju.
(81)
RTP pārveidošana par akciju sabiedrību tika veikta 1992. gadā, lai to pārvērstu par privāttiesisku uzņēmumu un veidu, kādā tā darbojas, pielīdzinātu privāto uzņēmēju darbībai. Tika uzskatīts par nepieciešamu dot RTP līdzekļus un nodrošināt apstākļus, kas ļautu tai vislabāk sasniegt sabiedrisko pakalpojumu mērķus tirgū, kas aizvien vairāk tiek atvērts konkurencei. Mērķis bija RTP darbībai un pārvaldībai piešķirt tādu pašu elastību, ko var atļauties “parastie” privāttiesiskie uzņēmumi, kas darbojas atbilstīgi privātām komerctiesībām. Portugāle apgalvo, ka akciju sabiedrības formāts bija mazāk apgrūtinošs nekā valsts kontroles procedūras, kuras iepriekš tika piemērotas RTP kā valsts uzņēmumam, tādējādi piedāvājot labākus nosacījumus televīzijas kanālu un to raidījumu satura attīstībai.
(82)
Portugāle apgalvo, ka RTP pārveidošana ar likumu 1992. gadā notika atbilstoši Portugāles tiesiskās sistēmas raksturam un loģikai, tādējādi šīs darbības oficiāla statusa apstiprināšanai nebija nepieciešams noformēt “notariālu aktu”. Šajā saistībā Portugāle atgādina, ka RTP kā valsts uzņēmums 1975. gadā tika nodibināts ar tiesību aktu, tas ir, Dekrētlikumu Nr. 674-D/75. Tādēļ atbilstīgi Likumam Nr. 84/88, kas regulē valsts uzņēmumu pārveidošanu par akciju sabiedrībām, arī šīs darbības ir jāveic, izmantojot tiesību aktus.
Atbilstīgi 3. panta 2. punktam Likumā Nr. 84/88, kas ir vispārīgs likums par valsts uzņēmumu pārveidošanu (skatīt 25. apsvērumu iepriekš), ar tiesību aktu, kas paredz valsts uzņēmuma pārveidošanu, ir jāapstiprina arī šīs pārveides rezultātā tapušās akciju sabiedrības statūti. Turklāt tas ir atbilstīgi aktu līdzvērtības principam, saskaņā ar kuru tiesību aktus drīkst grozīt, atcelt vai atsaukt tikai ar aktiem, kuriem ir līdzvērtīgs līmenis tiesību aktu hierarhijā. Portugāle norāda, ka aktu līdzvērtības princips ir noteikts Portugāles Konstitūcijā (tagad Konstitūcijas 112. panta 5. punkts vai 115. panta 5. punkts laikā, kad RTP tika pārveidota 1992. gadā), kurā noteikts, ka “neviens likums nerada citu kategoriju tiesību aktus, nedz arī piešķir citu veidu aktiem tiesības interpretēt, integrēt, grozīt, apturēt vai atsaukt tā nosacījumus ar ārēju ietekmi”. Šā principa piemērošanu valsts uzņēmumu pārveidei atbalsta tiesību jomas autori (50). Arī Portugāle atsaucas uz vairākiem Konstitucionālās tiesas spriedumiem, kuros atkārtota interpretācija, ka likumu drīkst interpretēt tikai ar citu likumu (51) un nevis ar atšķirīga vai zemāka līmeņa aktu tiesību aktu hierarhijā.
(83)
Portugāle apgalvo, ka RTP pārveidošana par akciju sabiedrību ar Likumu Nr. 21/92 tika veikta atbilstīgi Portugāles likumā noteiktajai vispārējai shēmai un to nevarētu likumīgi izdarīt, izmantojot privāttiesības notariāla akta veidā. Portugāle citē arī dažus piemērus no gadījumiem, kad citi valsts uzņēmumi pārveidoti par akciju sabiedrībām, izmantojot tiesību aktu (52).
(84)
Portugāle atsaucas uz 1976. gada 8. aprīļa Dekrētlikumu Nr. 267/76, kurā pirmoreiz tika noteikta vispārējā shēma valsts uzņēmumiem. Šajā dekrētlikumā tika noteikts, ka valsts uzņēmumus var izveidot tikai ar dekrētlikumu, ar kuru apstiprina to statūtus. Tas attiecās arī uz turpmākajiem statūtu grozījumiem.
(85)
Pēc tam Portugāle atsaucas uz 1988. gada 20. jūlija Likumu Nr. 84/88 (skatīt šā lēmuma 25. apsvērumu), kurā noteikts, ka dekrētlikums ir nepieciešams, lai pārveidotu valsts uzņēmumu par akciju sabiedrību, un ka ar to arī jāapstiprina valsts uzņēmuma statūti. Līdz ar to Portugāle secina, ka, pirmkārt, RTP pārveidošanai 1992. gadā bija nepieciešams dekrētlikums, un, otrkārt, arī statūtus varēja apstiprināt tikai ar likumu, nevis ar notariālu aktu.
(86)
Turklāt 1990. gada 7. septembra Likumā Nr. 58/90 ir noteikts, ka sabiedrisko televīziju nodrošina uzņēmumi, kas pieder tikai un vienīgi vai vairākumā valsts iestādēm, un šādu uzņēmumu statūti ir jāapstiprina ar dekrētlikumu.
(87)
Attiecībā uz “reģistrācijas nodevām” Portugāle konstatē, ka, lai gan ar Likumu Nr. 21/92 apstiprinātie statūti ir atbrīvoti no šīm nodevām, reģistrācijas formalitātēm vienalga jābūt veiktām ex officio. Reģistrācijas formalitātes tiek uzskatītas par nepieciešamām, jo Komercreģistra kodeksā (Código do Registo Comercial) ir noteikts, ka aktus saistībā ar uzņēmumiem reģistrē un publicē. Saskaņā ar Portugāles apgalvojumu reģistrācijas nodevu vērtība ir 11 000contos (53), kas atbilst PTE 11 000 000.
(88)
Attiecībā uz publicēšanas prasību Portugāle uzsver, ka, tā kā RTP statūti tika publicēti Diário da República kā pielikums Likumam Nr. 21/92, ar kuru tos apstiprināja, šī prasība tika izpildīta.
(89)
Attiecībā uz SIC komentāriem par Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu Portugāle atbildēja, ka Portugāles likumdevējs neparedzēja īpašas nodokļu priekšrocības, veicot valsts uzņēmuma pārveidošanu vai darbības pārstrukturēšanu. Atbrīvojuma pamatā ir Dekrētlikums Nr. 404/90. Portugāle apgalvo, ka, izņemot 1992. gada pārveidošanu, RTP saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu netika atbrīvota no reģistrācijas nodevu maksāšanas. Turklāt Portugāle apgalvo, ka Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta klasificēšana par pastāvīgu atbrīvojumu no nodevām ir radusies lingvistiska pārpratuma dēļ. Tā vietā, lai noteiktu, ka dekrētlikums ir piemērojams visiem juridiskiem nolūkiem un jebkuram aktam, kas nepieciešams “situācijas” (t. i., 1992. gada pārveidošanas, pievienots pašu uzsvars) sakārtošanai, 11. panta 2. punkts paredzēja, ka RTP tiks atbrīvota no jebkādām nodevām un maksām, ar kurām īpašuma reģistros stājās spēkā šie akti. Saskaņā ar Portugāles apgalvojumu tas nozīmēja, ka RTP netika atbrīvota no reģistrācijas nodevas, izņemot tās, kas saistīta ar 1992. gada pārveidošanas darbībām. Portugāle arī iesniedza dokumentus par vairākām situācijām, kurās RTP ir maksājusi reģistrācijas nodevu.
(90)
Portugāle apgalvo, ka sākotnējās vienošanās starp Sociālā nodrošinājuma pārvaldi un RTP par parāda atmaksas grafika maiņu un soda procentu un līgumsoda atlaišanu pamatā bija juridisks strīds saistībā ar Īstenošanas dekrētlikuma Nr. 12/83 par obligātajiem sociālā nodrošinājuma atskaitījumiem no atlīdzības par virsstundām konstitucionālismu. Vienošanās apstiprināja RTP interpretāciju, ka atlīdzībai nepiemēro sociālā nodrošinājuma atskaitījumus, ko atbalstīja arī nodokļu eksperts.
(91)
Otrkārt, Portugāle apgalvo, ka šīs vienošanās oficiālā apstiprināšana, ko veiktu Portugāles valdība, RTP nepiešķirtu īpašas finansiālas priekšrocības salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem līdzīgos apstākļos saskaņā ar Dekrētlikumu Nr. 411/91. Portugāle apgalvo, ka 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā noteiktais izņēmums tika piemērots RTP, jo attiecībā uz RTP ir iejaukusies valsts un RTP ir bijušas dažādas problēmas administratīvās komisijas vadības laikā (54), kuru valdība norīkoja 1977. gadā. Portugāle iebilst, ka izņēmuma vispārīgumu pastiprina fakts, ka ar vienu no ieinteresētajām personām arī bijusi vienošanās uz Dekrētlikuma Nr. 411/91 pamata.
(92)
Attiecībā uz aizņēmumu Portugāle komentēja, ka tā tehniskie nosacījumi nodrošināja, ka finanšu operācija ietver procentus, kas ir aprēķināti saskaņā ar tirgus kritērijiem.
(93)
Portugāle pamatoja, ka kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1998. gadam veidoja instrumentu, kas finansē sabiedriskās televīzijas pakalpojuma izmaksas kopā ar kompensācijas summu maksājumiem.
(94)
Saskaņā ar Portugāles apgalvojumu izvēlētais finansējuma modelis, lai kompensētu RTP sniegto sabiedrisko pakalpojumu izmaksas, izrādījās nepiemērots un radīja tirdzniecības deficītu. Pirmkārt, kompensācijas summas vienmēr tika aprēķinātas zem reālajām sabiedriskās televīzijas finansējuma vajadzībām. Otrkārt, Portugāle sistemātiski maksāja kompensācijas summas novēloti. Tad RTP bija jāmeklē bankas finansējums, lai segtu savas pamatdarbības izmaksas, bet sabiedrisko pakalpojumu izmaksu aprēķinā nevarēja iekļaut procentus un amortizācijas izmaksas. Treškārt, RTP ir jāmaksā valstij PVN par kompensācijas summām, tādējādi samazinot kompensāciju summu neto apmēru.
(95)
Portugāle apgalvo, ka: i) atbrīvojums no nodokļiem (t. i., atbrīvojums no notāra nodevas, reģistrācijas un publikācijas nodevas); ii) nodokļa par apraides tīkla izmantošanu maksājuma atvieglojumi; iii) sociālā nodrošinājuma shēmas parāda atmaksas grafika maiņa; iv) maksājums par televīzijas tīkla atdalīšanu; v) protokols par kino sekmēšanu; un vi) 1998. gadā RTP ņemtais aizņēmums netiek iekļauts valsts atbalsta koncepcijā. Attiecībā uz pārējo pasākumu saderību Portugāle pamatoja, ka tie ir jāaplūko kā sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensācija un tādējādi nav uzskatāmi par valsts atbalstu (55) vai ka to saderība ar Savienības tiesību aktiem ir jāvērtē, ņemot vērā EK līguma 86. panta 2. punktu (tagad LESD 106. panta 2. punktu).
(96)
Attiecībā uz pārmērīgas kompensācijas aprēķinu Portugāle apgalvoja, ka:
a)
RTP 2 pamatdarbības izmaksu iekļaušana 1996. gadā atmaksājamajās sabiedrisko pakalpojumu izmaksās ir saskaņā ar Jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu, saskaņā ar kuru RTP 2 līgumā noteiktā pamatdarbības izmaksu kompensācija stājās spēkā no 1996. gada 1. janvāra (56);
b)
aizņēmums 20 000 miljonu PTE apmērā nav uzskatāms par kompensāciju, jo tas tika piešķirts saskaņā ar tirgus noteikumiem;
c)
kapitāla palielinājums arī ir paredzēts ieguldījumu finansēšanai, nevis vienkārši kā finansiāla kompensācija par atmaksājamām sabiedrisko pakalpojumu izmaksām. Valsts kā akcionāra pienākums piedalīties to ieguldījumu finansēšanā, ko tā uzskata par nepieciešamiem, ir noteikts sabiedrisko pakalpojumu līgumos (57);
d)
kompensācijas maksājumi ir apliekami ar PVN, un rezultātā RTP saņemtā neto vērtība ir zemāka;
e)
saskaņā ar Jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu sabiedrisko pakalpojumu izmaksas ir atmaksājamas tikai līdz piešķirtajam budžetam.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Portugāle secināja, ka finanšu kompensācija RTP par sabiedrisko pakalpojumu saistībām nav uzskatāma par pārmērīgu vai neatbilstošu.
(97)
Attiecībā uz ārējo revīziju neesamību Portugāle apgalvo, ka Komisija jau ir izteikusi savu viedokli par RTP finanšu stāvokli, aptverot arī laika periodu no 1992. līdz 1998. gadam un savos 2006. gada lēmumos lietās E 14/05 un NN 31/06 nepieprasot ārējas revīzijas ziņojumus par sabiedriskajiem pakalpojumiem, un šie lēmumi tiesā netika apstrīdēti. Portugāle apgalvo, ka Komisija Lēmumā NN 31/06 jau ir ņēmusi vērā Revīzijas tiesas Ziņojumu Nr. 8/2002. Turklāt tā uzsver, ka Komisija Lēmumā NN 31/06 secināja, ka RTP finanšu stāvoklis no 1992. līdz 1998. gadam bija saistīts ar hroniski nepietiekamu finansējumu sabiedrisko pakalpojumu darbībām. Lēmumā NN 31/06 Komisijas konstatējumu pamatā bija ārējs ziņojums, proti, PriceWaterhouse Cooper 05. gada ziņojums, un RTP gada pārskati, kuriem bija veikta ārējā revīzija un kurus Portugāle uzskata par vienīgajiem būtiskajiem pārskatiem.
(98)
Portugāle arī atkārto, ka sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem par laika posmu no 1993. līdz 1998. gadam pārbaudi veica RTP uzņēmuma revidenti (58). Tomēr Portugāle vēlāk iesniedza ārējas revīzijas ziņojumus attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem par laika posmu no 1992. līdz 1998. gadam, pievienojot gala kopsavilkuma ziņojumu, kas aptvēra visus šos gadus. Ārējo revīziju bija organizējusi neatkarīga Plašsaziņas līdzekļu pārvalde, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, kura lūdza ārējus revidentus Pedro Roque (59) veikt ārēju revīziju.
(99)
Portugāle plašāk atbildēja uz dažiem no SIC apgalvojumiem par konkrētiem punktiem. Attiecībā uz SIC apgalvojumu, ka saskaņā ar BDO Binder ziņojumu nebija pieejams Sabiedriskās domas padomes atzinums, Portugāle uzsver, ka šis atzinums neattiecas uz RTP sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu. Lai gan šīs iestādes atzinums ir garantēts Vecajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā, tā esamība nav kļuvusi par tiesiski saistošu prasību. Turklāt Jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums nenosaka, ka ir jāiegūst šīs iestādes atzinums par sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu.
(100)
Attiecībā uz SIC apgalvojumu, ka BDO Binder ziņojums par 1998. gadu ietvēra materiālos īpašumus aptuveni 53 miljonu EUR vērtībā, lai gan par šādiem aktīviem nebija izveidots krājumu saraksts, Portugāle apstiprināja, ka attiecībā uz šādiem aktīviem ir veikti attiecīgi ieguldījumi. Fakts, ka sākotnēji par šiem aktīviem nav izveidots krājumu saraksts (lai gan izņemot šos aktīvus 4 miljonu vērtībā, pārējos vēlāk iespējams noteikt un krājumu sarakstu iespējams izveidot retrospektīvi), nenozīmē, ka nav veikti ieguldījumi. Ārējie revidenti apstiprināja bilanci un skaitļus un darījumus ar trešām personām.
(101)
Attiecībā uz SIC apgalvojumu, ka saskaņā ar BDO Binder ziņojumu par 1998. gadu ir pārsniegti reklamēšanas laika ierobežojumi, Portugāle norādīja, ka tas nekādā veidā nenozīmētu finanšu kompensācijas samazinājumu. Iemesls tam ir tāds, ka summas, ko RTP saņēma par pārsniegtajiem reklamēšanas laikiem, bija ievērojami mazākas nekā nepietiekamais finansējums tajā gadā. Jebkurā gadījumā Portugāle apstiprināja, ka kopējie reklamēšanas ieņēmumi (tostarp ieņēmumi no pārsniegtajiem reklamēšanas ierobežojumiem) tika ņemti vērā, aprēķinot finansējuma vajadzības, t. i., kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu saistību pildīšanu.
(102)
Portugāle apgalvo, ka Portugāles Revīzijas tiesas Ziņojums Nr. 8/2002 šajā lēmumā nav jāņem vērā, jo Tiesas spriedumā lietā T-442/2003 tikai konstatēti objektīvi trūkumi informācijā, kas bija iekļauta sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos, kuriem nebija pievienots ārējas revīzijas ziņojums. Portugāle uzsver, ka Revīzijas tiesas Ziņojums Nr. 8/2002 attiecas tikai uz laika posmu no 1997. līdz 2000. gadam, un nevis uz visu periodu, ko aptver šī izmeklēšana. 1993.-1997. gads ziņojumos tika ietverts, tikai lai vispārīgi raksturotu RTP finanšu stāvokli un nepieciešamību veikt pārstrukturēšanu, un tas neattiecas uz ziņojuma būtību. Ziņojuma nolūks ir izvērtēt RTP pārvaldību, valsts kā akcionāra lomu un sabiedriskas raidorganizācijas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu.
Portugāle apgalvo, ka Revīzijas tiesa pārsniedza savas pilnvaras veikt valsts līdzekļu revīziju un tā vietā veica analīzi par valsts izdevumu efektivitāti un rentabilitāti. Portugāle uzskata, ka ziņojums nav būtisks, izņemot to, ka tas atbilst neatkarīgai uzņēmuma revīzijai, apstiprina Portugāles pārskatus un nekonstatēja nelikumības. Portugāle apgalvo, ka Komisijai šajā lēmumā Revīzijas ziņojuma Nr. 8/2002 vietā jāņem vērā Revīzijas tiesas Ziņojums Nr. 20/98, jo Revīzijas ziņojumā Nr. 20/98 aplūkots RTP ekonomiskais un finanšu stāvoklis laika posmā no 1994. līdz 1996. gadam. Revīzijas ziņojumā Nr. 20/98 secināts, ka kritēriji, kas izmantoti sabiedrisko pakalpojumu finansēšanai, ir skaidrāk definēti Jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā, nevis Vecajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā, kas tiek vēlāk apšaubīts Ziņojumā Nr. 8/2002.
V. PASĀKUMU NOVĒRTĒŠANA
(103)
Lai noteiktu, vai Portugāles īstenotie īpašie pasākumi RTP labā ir valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai ir jānovērtē, vai šie pasākumi:
a)
ir dalībvalsts piešķirti vai piešķirti no valsts līdzekļiem;
b)
spēj radīt konkurences izkropļojumus;
c)
dod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai;
d)
ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(104)
Turpmāk tiks analizēts valsts atbalsta aspekts attiecībā uz 1998. gada aizņēmumu, vienošanos par parāda atmaksas grafika maiņu un soda procentu atlaišanu un kapitāla iepludināšanu 1994.-1997. gadā. Tiks izvērtēta arī valsts līdzekļu klātbūtne atbrīvojumā no nodevas par notariālu aktu, reģistrācijas un publikācijas nodevu.
(105)
Valsts līdzekļi ir iesaistīti atbrīvojumā no notāra nodevas, reģistrācijas un publikācijas nodevas, jo nodokļu ieņēmumu zaudējums ir līdzvērtīgs valsts līdzekļu patēriņam fiskālo izdevumu veidā (60).
(106)
Attiecībā uz parāda atmaksas grafika maiņu sociālā nodrošinājuma shēmai un nokavētā maksājuma soda procentu atlaišanu Komisija uzskata, ka iestādi, kas atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu, nevar uzskatīt par uzņēmumu. Tā nevis īsteno saimniecisko darbību, bet gan ir valsts iestāde, kuras uzdevums ir sociālā nodrošinājuma administrēšana (61). Turklāt parāda atmaksas grafika maiņu apstiprināja nevis pati sociālā nodrošinājuma shēma, bet gan finanšu un sociālā nodrošinājuma valsts sekretāru un ministra vietnieka valsts sekretāra vietnieka kopējais dekrētlikums. To apstiprinot, valsts atteicās no ienākumiem, kaut gan tā ierastā kārtībā būtu saņēmusi 1 206 miljonus PTE procentos par nenomaksāto parādu. Tāpēc ir nepārprotami, ka valsts līdzekļi bija iesaistīti un ka pasākums ir attiecināms uz valsti.
(107)
RTP piešķirto kapitāla palielinājumu nodrošināja valsts tieši no budžeta. Tāpēc ir skaidrs, ka šāds finansējums atbilst valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(108)
Komisija nevar pieņemt Portugāles apgalvojumu, ka aizdevumā RTP nav iesaistīti valsts līdzekļi. Valsts līdzekļu koncepcija arī ietver priekšrocības, kuras piešķir šim nolūkam dalībvalstu ieceltas vai izveidotas iestādes (62). 1998. gada aizņēmuma līgums tika noslēgts starp RTP un Valsts parāda stabilizācijas fondu, kuru vada Valsts parāda vadības institūts. Tiesiskais akts nosaka, ka institūts ir pakļauts Finanšu ministrijai (63). Tāpēc var secināt, ka Valsts parāda stabilizācijas fonda piešķirtais finansējums ir uzskatāms par valsts līdzekļiem.
(109)
Šo pasākumu var uzskatīt par tieši attiecināmu uz valsti, jo līguma nosacījumi tika noteikti 1998. gada 17. decembra rezolūcijā, kas tika noslēgta starp valsts plašsaziņas līdzekļu, Valsts kases un finanšu sekretāriem.
(110)
Atbrīvošana no notāra nodevas, kā arī reģistrācijas un publikācijas nodevas. Attiecībā uz atbrīvojumu no notāra nodevas, reģistrācijas un publikācijas nodevas ir jāizvērtē, vai pasākums ietvēra vispārēju atbrīvojumu no nodokļiem, no kura ieguvējs bija RTP, vai arī tas attiecās tikai konkrēti uz RTP. Nākamajos apsvērumos Komisija nošķir pagaidu atbrīvojumu, kas noteikts Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktā, un pastāvīgo atbrīvojumu, kas noteikts Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktā.
(111)
Komisija secina, ka atbrīvojums no notāra akta, reģistrācijas un publikācijas nodevas radīja priekšrocības RTP, atbrīvojot to no nodevām, kas citādi būtu jāsedz no uzņēmuma budžeta.
(112)
Šī priekšrocība ir būtiski selektīva, jo saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktu tā ir piešķirta tikai RTP. Tas, ka saskaņā ar Portugāles apgalvojumu ar likumu no jauna var apstiprināt vispārīgāka likuma, t. i., Likuma Nr. 84/88, piemērošanu, negroza šo konstatējumu. Likums Nr. 84/88 attiecas uz valsts uzņēmumiem un nosaka, ka šādus uzņēmumus var pārveidot par akciju sabiedrībām, izmantojot dekrētlikumu. Tomēr tas, ka likums attiecas uz “valsts uzņēmumiem kopumā”, neietekmē Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktā noteikto būtisko selektivitāti attiecībā uz konkrētu uzņēmumu RTP. Jebkurā gadījumā atbrīvojums, kas attiecas tikai uz valsts uzņēmumiem, tieši tāpat veidotu būtisku selektivitāti šai uzņēmumu grupai (salīdzinājumā ar privātiem uzņēmumiem), un RTP ir šajā grupā.
(113)
Tomēr pastāv iespēja, ka valsts pasākumi, lai gan būtiski selektīvi, neatbilst selektīva pasākuma jēdzienam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ja valsts pasākums neatkāpjas no sistēmas normālas piemērošanas, bet, gluži pretēji, iekļaujas tajā (64). Tādēļ ir jāpārbauda, vai pasākums bija saderīgs ar Portugāles tiesiskās sistēmas raksturu un struktūru, lai pārveidotu valsts uzņēmumu RTP par akciju sabiedrību, izmantojot tiesību aktus, vai arī tiesību akti RTP pārveidošanas vajadzībām tika izvēlēti, lai radītu tai priekšrocību, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem. Saskaņā ar Tiesas pieeju spriedumā Komisija turpmāk nošķirs atbrīvojumu no notāra nodevas, no vienas puses, un reģistrācijas un publikācijas nodevas, no otras puses (65).
(114)
Atbrīvojums no notariāla akta un notāra nodevas. Komisija secina, ka RTP pārveidošana par akciju sabiedrību un tās statūtu apstiprināšana, izmantojot tiesību aktu notariāla akta vietā, atbilst Portugāles tiesību sistēmas raksturam un struktūrai. Uzņēmuma pārveidošana par akciju sabiedrību tika veikta, lai RTP iegūtu elastīgāku uzņēmējdarbības formu un tādējādi tā iegūtu līdzvērtīgu stāvokli ar privātajiem uzņēmējiem. Tas, ka šī pārveidošana tika veikta, piemērojot likumu, nevis notariālu aktu, nebija centiens apiet prasību par notariālu aktu, bet bija saskaņā ar Portugāles tieslietu vispārēju principu, ka tiesību aktus drīkst grozīt ar līdzvērtīgiem tiesību aktiem.
(115)
Saskaņā ar “aktu līdzvērtības” principu likumu var atcelt, apturēt vai grozīt tikai ar tādu tiesību aktu, kurš atrodas tajā pašā hierarhijas līmenī kā to aizstājošais akts, un nevis ar aktu, kas likumu hierarhijā atrodas zemāk. Šis princips Portugāles Konstitūcijā tika iestrādāts 1982. gadā, t. i., ilgi pirms RTP pārveidošanas 1992. gadā. Portugāles Konstitūcijas 115. panta 5. punkts redakcijā, kas bija spēkā RTP pārveidošanas laikā, noteica, ka neviens likums “nerada citu veidu tiesību aktus, nedz arī piešķir citu veidu aktiem tiesības interpretēt, integrēt, grozīt, atcelt vai atsaukt tā nosacījumus tā, lai radītu ietekmi attiecībā uz trešām personām”. Tā kā RTP 1975. gadā tika nacionalizēta, izmantojot tiesību aktu, tas ir, Dekrētlikumu Nr. D 674-D/75, tās pārveidošanu citā juridiskā formā varēja veikt, atkal izmantojot dekrētlikumu vai likumu, kam ir līdzvērtīgs vai pat augstāks hierarhijas līmenis nekā dekrētlikumam. Nav nekā, kas liecinātu, ka RTP sākotnējā nacionalizēšana 1975. gadā tika veikta, lai apietu to, ko piemēro privāttiesiskiem uzņēmumiem, un radītu uzņēmumam priekšrocības.
(116)
Nav pierādījumu, kas ļautu pieņemt, ka visi citi likumi, kas bija spēkā pirms RTP pārveidošanas (skatīt šā lēmuma 84.-86. apsvērumu), bija ar nolūku radīt finanšu priekšrocības valsts uzņēmumiem, izvairoties no notariāliem aktiem (un attiecīgām izmaksām), kas attiecas uz privātiem darījumiem. Īpaši Likums Nr. 84/88, kas ļauj pārveidot valsts uzņēmumus par akciju sabiedrībām, pieņemot dekrētlikumu, atspoguļo konstitucionālus un tiesiskus principus, kas bija spēkā attiecīgajā laikā.
(117)
Secinājums. Ņemot vērā šos apstākļus, atbrīvojums no prasības veikt RTP pārveidošanu ar notariālu aktu (un tādējādi radīt attiecīgas izmaksas) neveido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(118)
Atbrīvojums no reģistrācijas un publikācijas nodevas. Ir jāizvērtē, vai RTP ieguva priekšrocību, nemaksājot nekādas maksas saistībā ar uzņēmuma reģistrāciju komercreģistrā un notariāla akta publicēšanu. Saskaņā ar tajā laikā spēkā esošajiem Portugāles tiesību aktiem notariāls akts, ar kuru oficiāli nostiprināja privāttiesiska uzņēmuma izveidi un tā statūtus, reģistratoram Komercreģistra vārdā bija jāpublicē Diário da República, lai informētu trešās personas par šo dokumentu saturu. RTP neradās izdevumi par šīm publikācijām, jo Likuma Nr. 21/92 obligātā publikācija Diário da República nodrošināja, ka RTP pārveidošanas aktam un tās jauno statūtu saturam bija nodrošināta nepieciešamā publicitāte.
(119)
Nepastāv norādes, ka Portugāle izvēlējās pārveidot RTP par akciju sabiedrību ar Likumu Nr. 21/92, lai piešķirtu RTP priekšrocību reģistrācijas un publikācijas nodevas ietaupīšanas veidā. Drīzāk bija tā, ka RTP statūtu otrreizēja publikācija būtu bijusi pilnīgi bezmērķīga, jo pārskatāmības un publicitātes prasības jau bija izpildītas, publicējot Likumu Nr. 21/92 laikrakstā Diário da República. Lai gan reģistrācija tiek veikta ar nolūku vēlāk publicēt un abi pasākumi ir saistīti, ir apšaubāms, vai atbrīvojumu no reģistrācijas nodevas arī var attaisnot ar Portugāles tiesību sistēmas raksturu un struktūru un obligāto RTP pārveidošanu, izmantojot tiesību aktus. Portugāle neapstrīd, ka reģistrācija tomēr bija nepieciešama atbilstīgi Komercuzņēmumu kodeksam. Portugāle norādīja, ka: “bez reģistrācijas nevarēja iztikt, nebija nepieciešams tikai notariālais akts, jo dekrētlikums bija pietiekams dokuments reģistrācijas nolūkiem”. Tas izriet arī no Likuma Nr. 84/88 3. panta 3. punkta (skatīt šā lēmuma 25. apsvērumu). Turklāt Portugāle uzsvēra, ka, lai RTP nākotnē reģistrētu visus citus aktus saistībā ar uzņēmumu, tā izveidošanas fakts (t. i., 1992. gada pārveidošanas par akciju sabiedrību rezultāts) bija jāreģistrē (66). Ja reģistrācija tomēr ir nepieciešama, Komisija neredz iemeslu, kādēļ RTP nevajadzētu maksāt atbilstošo nodevu.
(120)
Secinājums. Ir jāsecina, ka RTP atbrīvojums no notariāla akta prasības (tostarp notāra nodevas), kā arī atbrīvojums no prasības publicēt un attiecīgi arī - no publikācijas nodevas atbilstīgi Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktam neveido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
Atbrīvojums no reģistrācijas nodevas atbilstīgi Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktam gan ir valsts atbalsts.
Tomēr, kā norādīts turpmāk tekstā šā lēmuma 160.-161. apsvērumā, šie atbrīvojumi jebkurā gadījumā būtu attaisnoti kā likumīga kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi sniegšanas izmaksām atbilstīgi LESD 106. panta 2. punktam.
(121)
Portugāle apgalvo, ka Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkts patiesībā nepiešķir RTP pastāvīgu atbrīvojumu, bet tas bija paredzēts tikai, lai aptvertu tādu pašu situāciju kā iepriekš attiecībā uz pagaidu atbrīvojumu, proti, RTP pārveidošanu par akciju sabiedrību 1992. gadā. Portugāle apgalvo arī, ka dažos gadījumos RTP maksāja notāra reģistrācijas nodevu. Tomēr Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta teksts attiecas uz visiem turpmākiem reģistrācijas pieteikumiem, reģistrācijas un paziņošanas aktiem, kurus atbilstīgi šim pantam var reģistrēt bez maksas neierobežotu laika periodu.
(122)
Šāds pastāvīgs atbrīvojums arī rada priekšrocību RTP, atbrīvojot to no nodevām, kas citādi tai būtu jāmaksā no sava budžeta. Portugāles apgalvojums, ka, cik tai zināms, Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkts nekad nav ticis izmantots un RTP ir maksājusi visas nepieciešamās nodevas, ir pierādījums, kas ir būtisks potenciālajai valsts atbalsta atgūšanai, bet tas nemaina konstatējumu par nosacījuma tekstu.
(123)
Arī šī priekšrocība ir selektīva, jo Likums Nr. 21/92 attiecas uz RTP. Portugāle nevar apgalvot, ka Likums Nr. 21/92 ir tikai vispārēja Portugāles likumu varas piemērošana. Īpaši Dekrētlikuma Nr. 404/92 1. un 2. pantu nevar izmantot, lai pierādītu selektivitātes neesamību, jo dekrētlikumā atrunātas koncentrācijas darbības, un tādējādi tas neattiecas uz šo lietu, kura ir par valsts uzņēmuma pārveidošanu par akciju sabiedrību (67).
(124)
Pretēji pagaidu atbrīvojumam no reģistrācijas nodevas, pastāvīgo atbrīvojumu nevar attaisnot ar tiesību doktrīnu par aktu līdzvērtīgumu, kurā tiesību aktu pieņemšanas procesu specifikas dēļ ir atcelta prasība par notariālu aktu un tā publicēšanu, kopš RTP pārveidoja 1992. gadā. Atbilstību Portugāles tiesību sistēmas raksturam un struktūrai var pieņemt attiecībā uz pagaidu atbrīvojumu, jo šajā konkrētajā gadījumā RTP pārveidošanu par akciju sabiedrību, kā rādīts, varēja īstenot tikai, izmantojot dekrētlikumu. Tomēr Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta plašā darbības joma neizslēdz, ka atbrīvojumi no notariālām prasībām (un maksām) būs iespējami arī citos gadījumos, kas atšķirsies no RTP pārveidošanas par akciju sabiedrību 1992. gadā. Pilnīgi pietiek norādīt, ka pastāvīgs atbrīvojums no dažādām reģistrācijas nodevām viena uzņēmuma (vai vienas uzņēmumu grupas, piemēram, akciju sabiedrību) labā nevar būt saskaņā ar tiesību sistēmas raksturu un struktūru (68).
Secinājums. Ir jāsecina, ka pastāvīgais RTP atbrīvojums, kas izriet no Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta, veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(125)
Vienošanās par sociālo nodrošinājumu (parāda atmaksas grafika maiņa un soda procentu atlaišana). Pēc trešo personu un Portugāles komentāru izskatīšanas Komisija secina, ka sākotnējais nolīgums starp iestādi, kas ir atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu, un RTP nav uzskatāms par ierastu privātā uzņēmēja rīcību. Strīds ir par to, vai dažu tādu sociālo apdrošināšanas noteikumu interpretācija, kas ir noteikti Īstenošanas dekrētlikumā Nr. 12/83, ir vai nav juridiski korekta. RTP interpretāciju apstiprinošajam nolīgumam ir klāt pievienota nodokļu eksperta analīze, un eksperts secināja, ka Īstenošanas dekrētlikums neatbilst konstitūcijai. Tomēr pēc nolīguma Īstenošanas dekrētlikums nav atsaukts. Tāpēc ir jāsecina, ka pasākums tika selektīvi piemērots RTP, neietekmējot sociālā nodrošinājuma shēmas interpretācijas piemērojamību citiem uzņēmumiem.
(126)
Komisija nevar piekrist Portugāles apgalvojumam, ka parāda atmaksas grafika maiņa un soda procentu un līgumsoda atlaišanas apstiprinājums ir sniegts vispārējās sistēmas ietvaros, kas ir piemērojama visiem uzņēmumiem līdzīgā situācijā, pamatojoties uz Dekrētlikumu Nr. 411/91, un tādējādi nav uzskatāms par īpašu priekšrocību RTP.
(127)
Neskarot šādas shēmas selektīvu vai vispārēju raksturojumu, šā lēmuma mērķis ir noteikt, vai shēmas piemērošana RTP bija selektīva.
(128)
Lai apstiprinātu, ka atmaksas grafika maiņa ir nepieciešama uzņēmuma dzīvotspējas nodrošināšanai, Dekrētlikums Nr. 411/91 nosaka finanšu/ekonomiskās izpētes īstenošanu. RTP nekad nav īstenojusi šāda veida pētījumu par savu dzīvotspēju saskaņā ar Dekrētlikuma Nr. 411/91 2. panta 3. punktu.
(129)
Turklāt Dekrētlikuma Nr. 411/91 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā noteiktais nosacījums nav piemērojams RTP, jo parāda regulēšana nesekoja pēc valsts iejaukšanās. Komisija nepiekrīt Portugāles apgalvojumam, ka valsts intervence ietekmēja parādnieka uzņēmuma darbību un ka RTP valsts intervences laikā vadīja ar likumu noteiktie noteikumi. Lai gan RTP 1977. gadā (69) bija pakļauta īpašam pārvaldības režīmam, šis režīms tika izbeigts, pieņemot statūtus 1980. gadā, turpretī parāds sociālajai nodrošinājuma shēmai izveidojās laika posmā no 1983. līdz 1989. gadam. Komisija uzskata, ka RTP parāda regulēšanu nevar uzskatīt par vispārējā režīma daļu saskaņā ar Likumu Nr. 411/91, jo RTP neatbilst kritērijam, kas ir noteikts šajā likumā saistībā ar šāda veida apstiprinājumu. Tāpēc pasākums RTP ir piemērots selektīvā veidā.
(130)
Atļaujot parāda atmaksas grafika maiņu, Portugāle darbojas tāpat kā valsts vai privāts kreditors, kas vēlas atgūt šajā saistībā radušās summas, un tādēļ noslēdz parāda atmaksas grafika maiņas nolīgumus maksājumu sekmēšanai (70). Valsts piemērojamā kavējuma procentu likme ir vienāda ar tādu likmi, kādu privātais kreditors piemērotu līdzīgos apstākļos. Komisija uzskata, ka privātais kreditors, kas vēlējās atgūt parādu likumīgos veidos, iegūtu vismaz ar likumu noteiktu procentu likmi. Tāpēc, nepieprasot procentu maksājumus vispār, neskatoties uz pieejamajiem izpildes mehānismiem, Portugāle nerīkojas tā, kā būtu rīkojies privātais kreditors, lai maksimāli palielinātu procentu likmi. Turklāt parāds pret sociālā nodrošinājuma shēmu izveidojās laika posmā no 1983. līdz 1989. gadam, bet par atmaksas grafika maiņas kārtību vienojās tikai 1993. gadā. Saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem privātais kreditors nepieļautu līdzīgu nenomaksāta parāda uzkrāšanos šādā ilgā laika posmā, neuzsākot piedziņas procedūras. Tāpēc izskatās, ka pasākums RTP piešķīra īpašu priekšrocību.
(131)
Kapitāla palielinājums. Pēc trešo personu un Portugāles komentāru izskatīšanas Komisija secina, ka kapitāla palielinājums laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam deva finansiālas priekšrocības RTP. Kā ir redzams 40. apsvēruma 3. tabulā, ņemot vērā vājo RTP finanšu stāvokli periodā, kad tika veikts kapitāla palielinājums, neviens privātais ieguldītājs nebūtu iepludinājis kapitālu uzņēmumā, jo no uzņēmuma saprātīgā laika posmā nebūtu gaidāma normāla atdeve. Patiesībā, neskatoties uz kapitāla iepludināšanu, RTP finanšu stāvoklis pasliktinājās. Ne Portugāle, ne arī trešās personas nav iesniegušas pierādījumus, ka Portugāle, iepludinot kapitālu uzņēmumā, darbojās kā privātais ieguldītājs.
(132)
1998. gada aizņēmums. Komisija nevar pieņemt Portugāles apgalvojumu, ka 1998. gadā piešķirtais aizdevums bija atbilstošs tirgus nosacījumiem. Lai aizņēmums neveidotu valsts atbalstu, tā nosacījumiem (proti, drošības apsvērumiem un procentu likmei) jāatspoguļo ierasts risks attiecībā uz aizdošanu uzņēmumam (71). Ja uzņēmums ir tādā ekonomiskajā un finanšu stāvoklī, kādā finanšu iestāde tam diez vai aizdotu līdzekļus, risks un attiecīgi izrietošo procentu likme ir augstāka.
(133)
Kā ir redzams 40. apsvēruma 3. tabulā, laikā, kad tika piešķirts aizdevums, RTP bija smagas finansiālas problēmas līdz pat tādai pakāpei, ka tās parādi pārsniedza aktīvu vērtību un neto kapitāls bija negatīvs. Faktiski uzņēmums bija bankrotējis.
(134)
Pirmkārt, jāņem vērā, ka aizņēmums ir subordinēts aizņēmums, tas ir, tam nav uz aktīviem balstīta nodrošinājuma bankrota gadījumā, aizņēmumu saistībā ar dzēšanu ierindo pēc visiem kreditoriem, bet pirms akcionāriem. Atbilstoša uz aktīviem balstīta nodrošinājuma neesamība ir skaidra pazīme, ka aizņēmums netika piešķirts ar tirgus nosacījumiem un ka ir iesaistīts valsts atbalsts. Ņemot vērā RTP tehnisko bankrotu laikā, kad tika piešķirts aizņēmums, neviena finanšu iestāde uzņēmumam nepiešķirtu subordinētu aizņēmumu, jo pastāvēja maza varbūtība, ka RTP to varēs atmaksāt. Būtībā aizņēmumu piešķīra nevis privāta finanšu iestāde, bet gan Valsts parāda stabilizācijas fonds.
(135)
Otrkārt, tas ir pamatojams tādējādi, ka aizņēmumam piemērotā procentu likme skaidri neatspoguļo tā patieso risku. Tas ir zem atsauces likmes, kuru Komisija parasti izmanto, lai aprēķinātu valsts atbalsta elementu aizņēmumu procentu subsīdiju shēmām (72), turklāt normāls tirgus dalībnieks pieprasītu procentu likmi ar vislielākajām garantijām, kas kompensētu šādu augstu aizņēmuma nedzēšanas risku.
(136)
Ņemot vērā, ka RTP bija tāds finanšu stāvoklis, ka tā normālos apstākļos nevarētu iegūt subordinētu aizņēmumu, aizņēmumu faktiski pielīdzina mērķfinansējumam un tas veido priekšrocību RTP.
(137)
Tādējādi Komisija uzskata, ka parāda atmaksas grafika maiņa ar sociālā nodrošināšanas shēmu, kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam un 1998. gadā piešķirtais aizdevums, salīdzinot ar konkurentiem, kuri nesaņēma tādus pašus līdzekļus, nodrošināja finansiālas un ekonomiskas priekšrocības.
(138)
Kopš laika, kad vēlākais no 1992. gada Portugāles televīzijas tirgus ir atvērts konkurencei, šajā periodā, kad RTP guva labumu no dažādiem pasākumiem, tirgū bija konkurenti. 1992. gada februārī apraides licences piešķīra komerciālajām raidorganizācijām SIC un TVI, un 1992. gada oktobrī SIC uzsāka raidīt Portugālē.
(139)
Komisija nepieņem Portugāles apgalvojumu, ka nolīgums par parādu ar sociālā nodrošinājuma shēmu neiekļautos valsts atbalsta koncepcijā, jo pats parāds tika izveidots, pirms Portugāles apraides tirgus tika atvērts konkurencei. 1993. gada maijā pēc apraides tirgus atvēršanas RTP tika piešķirtas finansiālās priekšrocības, un tāpēc to var uzskatīt par ekonomisku priekšrocību RTP.
(140)
Tādējādi ir jāsecina, ka Portugāles piešķirtos pasākumus var uzskatīt par ekonomisku un finansiālu priekšrocību RTP, salīdzinot ar konkurentiem, kas nesaņēma to pašu finansējumu, un tāpēc kropļoja konkurenci LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(141)
Valsts pasākumi iekļaujas LESD 107. panta 1. punkta darbības jomā tiktāl, ciktāl tie ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Šis ir gadījums, kad apspriežamās darbības attiecas uz tirdzniecību starp dalībvalstīm. Šajā gadījumā pats saņēmējs RTP ir aktīvs starptautiskajā tirgū. Būtībā ar Eiropas Apraides savienības starpniecību tas apmainās ar televīzijas raidījumiem un piedalās Eirovīzijas sistēmā (73). Turklāt RTP tieši konkurē ar komerciālajām raidorganizācijām, kuras aktīvi darbojas starptautiskajā apraides tirgū un kurām ir starptautiska īpašnieku struktūra (74).
(142)
Tādējādi var secināt, ka pasākumi, ko Portugāle piešķīra RTP, ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(143)
No iepriekšminētā izriet, ka, neņemot vērā RTP uzliktās iespējamās sabiedrisko pakalpojumu saistības, valsts atbalstu veido šādi pasākumi LESD 107. panta 1. punkta nozīmē:
-
parāda atmaksas grafika maiņa ar sociālā nodrošinājuma shēmu,
-
kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam, un
-
1998. gadā piešķirtais aizdevums.
Tāpat arī pagaidu atbrīvojums no reģistrācijas nodevas saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktu un pastāvīgais atbrīvojums no reģistrācijas un citām nodevām atbilstīgi Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktam veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(144)
Tomēr, kā noteikts šā lēmuma 44.-48. apsvērumā, RTP ir uzticētas sabiedriskās apraides saistības. Lietā Altmark Trans GmbH un Regierungspräsidium Magdeburg pret Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH un Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (“Altmark lieta”) Tiesa lēma, ka valsts pasākumi, kas kompensē sabiedrisko pakalpojumu izmaksas, nav uzskatāmi par valsts atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta (tagad LESD 107. panta 1. punkta nozīmē), ja tiek izpildīti četri nosacījumi (75):
a)
saņēmējam uzņēmumam reāli ir jābūt sabiedrisko pakalpojumu saistībām, un šīm saistībām jābūt skaidri noteiktām;
b)
parametri, uz kuru pamata aprēķina kompensāciju, jānosaka iepriekš, ievērojot objektivitāti un pārredzamību;
c)
kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai segtu visas izmaksas vai daļu no izmaksām, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu saistības, ņemot vērā attiecīgus ieņēmumus un saprātīgu peļņu šo saistību izpildes vajadzībām;
d)
ja uzņēmums nav izvēlēts saskaņā ar publiskā iepirkuma procedūru, nepieciešamās kompensācijas līmenis jānosaka, pamatojoties uz šo izmaksu analīzi, kuras rastos tipiskam, labi pārvaldītam un atbilstīgi apgādātam uzņēmumam, pildot šīs saistības.
(145)
Neņemot vērā pirmo un trešo nosacījumu, nešķiet, ka īpašie pasākumi (skatīt šā lēmuma 143. apsvērumu) īstenotu otro un ceturto Altmark sprieduma nosacījumu turpmāk minēto iemeslu dēļ.
(146)
Ir skaidrs, ka finansējums, kas tika piešķirts, izmantojot nolīgumu ar iestādi, kas ir atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu un aizņēmumu 1998. gadā, nav kompensācijas sistēmas to parametru daļa, kuri iepriekš tika noteikti objektīvā un pārredzamā veidā (otrais nosacījums). Gluži pretēji, tie ir balstīti uz īpašiem lēmumiem, kas ir attiecināmi uz valsti.
(147)
Turklāt, kā norādīts šā lēmuma 61. apsvērumā, sabiedrisko pakalpojumu līgumi ir paredzēti īpašām finansēšanas iespējām - ieguldījumiem sabiedrisko pakalpojumu aprīkojumā, izmantojot kapitāla iepludināšanu. Tie neierobežo ieguldījumus sabiedriskos pakalpojumos vai skaidri nenosaka valsts dalības nosacījumus un ierobežojumus; tie ir attiecināmi tikai uz valsts iespēju piedalīties RTP ieguldījumos kā akcionārei. Tāpēc Komisija uzskata, ka arī kapitāla iepludināšanu nevar uzskatīt par kompensācijas sistēmas to parametru daļu, kuri ir iepriekš noteikti objektīvā un pārredzamā veidā.
(148)
Ir skaidrs, ka RTP netika izvēlēta saskaņā ar publiskā iepirkuma procedūru, nodrošinot iespējami zemākās izmaksas. Nav arī pazīmju, ka īpašo maksājumu summa ir noteikta, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kas parasti uzņēmumam rastos (ceturtais nosacījums).
(149)
Līdz ar to ir skaidrs, ka šajā gadījumā netika izpildīti visi nosacījumi, kas noteikti Altmark lietā. Tādējādi pasākumi, kas uzskaitīti šā lēmuma 143. apsvērumā, ir jāuzskata par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(150)
Tiesa konsekventi uzskata, ka LESD 106. pants var nodrošināt atbrīvojumu no valsts atbalsta aizlieguma uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecības nozīmi. Altmark lietā ir netieši apstiprināts, ka valsts atbalsts, kas kompensē uzņēmumam radušās izmaksas, nodrošinot pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecības nozīmi, var tikt uzskatīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja atbilst LESD 106. panta 2. punkta (bijušais EK līguma 86. panta 2. punkts) nosacījumiem (76).
(151)
Tiesa ir skaidri definējusi, ka, lai pasākums gūtu labumu no šāda veida atbrīvojuma, ir jāīsteno definīcijas, pilnvarojuma un proporcionalitātes princips. Komisija uzskata: ja šie principi ir īstenoti, tirdzniecības attīstība nav ietekmēta līdz tādam apmēram, kas nav labvēlīgs Savienības interesēm.
(152)
Veids, kādā šie principi tiek piemēroti apraides nozarei, ir izskaidrots Komisijas paziņojumā par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu sabiedriskajai apraidei (“Apraides paziņojums”) (77). Saskaņā ar Apraides paziņojumu Komisijai ir jāizvērtē, vai (78):
a)
RTP darbības ir sabiedrisko pakalpojumu saistības, kuras dalībvalsts ir skaidri definējusi kā tādas (definīcija);
b)
Portugāles iestādes ir oficiāli pilnvarojušas RTP nodrošināt šo pakalpojumu (pilnvarojums);
c)
finansējums ir proporcionāls sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanas neto izmaksām.
(153)
Kā norādīts protokolā par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs (Amsterdamas protokols (79)) un Apraides paziņojumā (80), dalībvalstis nosaka sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus sabiedriskajai raidorganizācijai. Komisijas funkcija apraides nozarē ir tikai pārbaudīt, vai sabiedrisko pakalpojumu definīcija neietver nepārprotamu kļūdu. Šāda veida kļūda radītu sabiedriskā pasūtījuma definīcijas sagrozīšanu.
(154)
Ņemot vērā apraides nozares īpašo būtību un šā protokola interpretācijas noteikumus, Komisija uzskata, ka definīcija, ar kuru konkrētai raidorganizācijai uztic nodrošināt līdzsvarotas un dažādas programmas izveidi, ir leģitīma jeb likumīga (81). Šāda definīcija saskanētu ar mērķi pildīt konkrētas sabiedrības demokrātiskās, sociālās un kultūras prasības.
(155)
Kā noteikts šā lēmuma 44.-48. apsvērumā, RTP saskaņā ar Likumu Nr. 21/92 un sabiedrisko pakalpojumu līgumiem ir jānodrošina vispārēja sabiedriskā televīzija, kas raida divus kanālus ar daudzpusīgām reportāžām. Pirmajam kanālam jāpiedāvā vispārēji raidījumi, bet otrajam kanālam ir jābūt vērstam uz specifiskāku auditoriju. Turklāt, kā ir raksturots šā lēmuma 44. un 45. apsvērumā, Likums Nr. 21/92 un sabiedrisko pakalpojumu līgumi uzliek RTP detalizētākas saistības attiecībā uz raidījumu saturu un starptautisko sadarbību, kā arī dažas citas specifiskas saistības.
(156)
Lai gan RTP sabiedriskās apraides definīcija ir kvalitatīva un drīzāk vispārēja, Komisija, ņemot vērā Amsterdamas protokola interpretācijas noteikumus, šādu “plašu” definīciju uzskata par likumīgu (82). Tāpēc tā arī uzskata, ka vispārējā RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu definīcija - nodrošināt divus nacionālo reportāžu televīzijas kanālus (vienu vispārēju, bet otru vairāk vērstu uz specifisku auditoriju) - ir likumīga. Šāda definīcija var tikt aplūkota kā tāda, kas īsteno Portugāles sabiedrības demokrātiskās, sociālās un kultūras prasības.
(157)
Turklāt Komisija par likumīgām uzlūko saistības, kuras sīki nosaka, kā RTP jāīsteno vispārēja sabiedriska apraide. Saskaņā ar Amsterdamas protokola formulējumu šīs saistības var arī uzskatīt par tādām, kuras īsteno Portugāles sabiedrības demokrātiskās, sociālās un kultūras prasības.
(158)
Lai gan Komisija RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu uzskata par likumīgu, tomēr tai ir jāpārliecinās, vai definīcija neietver kādas nepārprotamas kļūdas.
Komisija izvērtēs, vai pagaidu un pastāvīgais atbrīvojums no notāra nodevas, reģistrācijas un publikācijas nodevas ir uzskatāms par sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju, un papildus tam analizēs, vai RTP saistības atbalstīt kino ir uzskatāmas par RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma daļu.
(159)
Vispirms Komisija izvērtēs, vai pagaidu atbrīvojums no notariāla akta prasībām (un saistītām maksām), reģistrācijas un publikācijas nodevas 1992. gada pārveides par akciju sabiedrību laikā saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktu, kā arī pastāvīgais atbrīvojums no dažādām nodevām saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu ir uzskatāms par kompensāciju izmaksām, kas rodas, sniedzot sabiedriskos pakalpojumus.
(160)
Pagaidu atbrīvojums. Pirmkārt, ir jāpārbauda, vai izmaksas, kas saistītas ar RTP pārveidošanu par akciju sabiedrību 1992. gadā (t. i., izmaksas, kas parasti rodas par notariālu aktu, tā reģistrāciju un publikāciju), drīkst likumīgi segt kā sabiedrisko pakalpojumu izmaksas. Kā norādīts iepriekš, kompensēšana notiek, atbrīvojot no maksām atbilstīgi Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktam.
(161)
RTP pārveides laikā tā veica tikai sabiedrisko pakalpojumu darbības (skatīt šā lēmuma 18. apsvērumu), bet komercdarbības veica juridiski nošķirti meitasuzņēmumi. Tādēļ izmaksas, kas saistītas ar sabiedriskās raidorganizācijas pārveidošanu automātiski atbilda sabiedrisko pakalpojumu izmaksām, kuras valsts drīkst likumīgi kompensēt. Nav nepieciešams apsvērt, vai RTP pārveide bija likumīgi obligāta vai nepieciešama (83). Veicot novērtējumu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un Apraides paziņojumu, ir nepieciešams, lai kompensācija nepārsniegtu sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas, bet nav nepieciešams novērtēt, vai no šīm izmaksām(ar nosacījumu, ka tās attiecas tikai uz sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu) varēja izvairīties (84). Saskaņā ar Amsterdamas protokolu un Apraides paziņojumu dalībvalstis principā var brīvi lemt par savu sabiedrisko raidorganizāciju darba organizēšanu, un tas attiecas ne tikai uz raidorganizācijas lēmumu par to, kāds saturs tiek izplatīts, bet arī par to, kādā juridiskā formā sabiedriskā raidorganizācija veiks savu darbību Komisijas uzdevums ir tikai pārbaudīt, vai šī dalībvalsts brīvība nav izmantota ļaunprātīgā veidā. Šajā gadījumā nav norāžu par to, ka pārveidošana būtu veikta ar vienīgo mērķi nodrošināt RTP priekšrocības. Nav iemesla apšaubīt Portugāles viedokli, ka pārveidošana 1992. gadā tika īstenota, lai RTP varētu darboties elastīgāk, nevis lai tā darbotos kā valsts uzņēmums saskaņā ar apgrūtinošām valsts kontroles procedūrām. Tādēļ ir jāsecina, ka atbrīvojums no reģistrācijas nodevām (t. i., notāra nodevas, reģistrācijas nodevas un publikācijas izmaksām) RTP pārveides laikā atbilst likumīgai kompensācijai par sabiedriskās apraides nodrošināšanu.
(162)
Pastāvīgs atbrīvojums. Tomēr minētos apsvērumus (kas izteikti šā lēmuma 161. apsvērumā) nevar piemērot pastāvīgajam atbrīvojumam saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu, kas nav ierobežots laikā, un tādēļ ar to iespējams segt arī tās RTP reģistrācijas un reģistrācijas pieteikumu darbības, kas nav sabiedrisko pakalpojumu uzdevums (piemēram, ja RTP pati uzņemtos veikt komercdarbības, nevis tās īstenot ar juridiski nošķirtu meitasuzņēmumu starpniecību).
Ņemot vērā Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta plašo darbības jomu gan attiecībā uz laiku (t. i., beztermiņa), gan veidu (t. i., neierobežota attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu darbībām), nav iespējams attaisnot jebkuru potenciālu turpmāku atbrīvojumu no reģistrācijas nodevas kā sabiedrisko pakalpojumu izmaksas. Tādēļ jāsecina, ka atbrīvojums no nodevām saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(163)
Lai gan Portugāle apgalvoja, ka Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkts nekad nav ticis piemērots un ka RTP pēc pārveidošanas 1992. gadā vienmēr ir maksājusi visas nepieciešamās reģistrācijas nodevas, šis apgalvojums var izrādīties patiess atgūšanas gadījumā, bet tas nemaina faktu, ka šis nosacījums kā tāds piešķir valsts atbalstu RTP, kas nav attaisnojams ne ar LESD 106. panta 2. punktu, ne arī kādu citu šā līguma nosacījumu.
(164)
Ņemot vērā direktīvas “Televīzija bez robežām” 45. apsvērumu, Komisija var pieņemt (ciktāl izrietošās filmu tiesības ir parādītas sabiedriskajā televīzijā), ka sabiedrisko raidorganizāciju sniegto sabiedrisko pakalpojumu definīcija ietver pienākumu būtiski veicināt ieguldījumu Eiropas audiovizuālajā produkcijā. (85)
(165)
Komisija uzskata, ka RTP uzliktās saistības par kino sekmēšanu iekļaujas sabiedriskās apraides jomā, jo RTP sabiedriskajā televīzijā vēlāk raida filmas, kurām ir ieguvusi izplatīšanas tiesības.
(166)
Tāpēc Komisija nevar piekrist ieinteresēto personu komentāriem, ka RTP saistības attiecībā uz kino sekmēšanu un tā finansēšanu ir diskriminējošas. Ieinteresētās personas apgalvoja, ka arī privātās raidorganizācijas ar Portugāles iestādēm noslēdz protokolus par kino sekmēšanu, bet tas nenodrošina kompensāciju. Tomēr Komisija uzskata, ka ir jānošķir starp valsti un privātajām raidorganizācijām noslēgtie brīvprātīgie nolīgumi par kino sekmēšanu un RTP uzliktās sabiedriskās apraides saistības par kino produkcijas apraidi un tās finansēšanu. Ir skaidrs, ka RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevumos ietilpst tādu dažu filmu izveides atbalstīšana, kuras vēlāk raida kā sabiedriskās televīzijas raidījumus, turpretī privātajām raidorganizācijām nav uzticēts šāda veida sabiedrisko pakalpojumu uzdevums. Patiesībā RTP ir kļuvusi par valsts instrumentu, ar kuru atbalsta kino. Visas izrietošās RTP piešķirtās priekšrocības kino var veidot valsts atbalstu un ir vērtējamas kā tādas. Šis lēmums neskar filmu producentiem piešķirto iespējamo priekšrocību izvērtējumu.
(167)
Tādējādi ir jāsecina, ka to portugāļu kinematogrāfisko darbu līdzfinansēšanu no RTP puses, kas ir parādīti sabiedrisko pakalpojumu kanālos, var uzskatīt par likumīgu īpašu saistību, kas ir kā līdzeklis, īstenojot RTP vispārējās sabiedriskās apraides saistības. Tāpēc šīs saistības neietver nepārprotamu kļūdu.
(168)
Tomēr Komisija uzskata, ka RTP uzliktās juridiskās saistības attiecībā uz “citu īpaši konkretizējamu pakalpojumu” (86) nodrošināšanu nav pietiekami precīzas, lai ļautu Komisijai iepriekš ar pietiekamu juridisku noteiktību izvērtēt, vai šādi pakalpojumi var tikt uzskatīti par sabiedriskajiem pakalpojumiem. Lai gan Komisija uzskata, ka “citi konkretizējamie pakalpojumi” nav skaidri definēti, tā atzīmē, ka saskaņā ar šo noteikumu izmeklēšanas perioda laikā nav veikti maksājumi (87).
(169)
Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija secina, ka RTP darbības, kas ir raksturotas Likumā Nr. 21/92 un atkārtoti definētas sabiedrisko pakalpojumu līgumos, skaidri nosaka sabiedrisko pakalpojumu saistības.
Tomēr saistības sniegt “citus pakalpojumus, kas būs īpaši jānodrošina” nav pietiekami precīzas, lai iepriekš secinātu, ka visus pakalpojumus, kas nodrošināti saskaņā ar šo virsrakstu, var uzskatīt par sabiedriskajiem pakalpojumiem, un saskaņā ar šo noteikumu laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam maksājumi netika veikti.
Tomēr pastāvīgs atbrīvojums no reģistrācijas un citām nodevām nav tikai kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu izmaksām, un tādēļ to nevar pamatot ar LESD 106. panta 2. punktu.
(170)
Otrkārt, ir jāizvērtē, vai sabiedrisko pakalpojumu saistības ir uzticētas valsts finansējuma saņēmējam RTP.
(171)
Saskaņā ar Apraides paziņojumu Komisijai jāpārbauda, vai sabiedrisko pakalpojumu uzdevums ir uzticēts RTP, izmantojot oficiālu aktu (88).
(172)
Kā noteikts šā lēmuma 48. apsvērumā, sabiedrisko pakalpojumu saistības ir skaidri uzticētas RTP saskaņā ar dažādiem likumiem un līgumiem: Likuma Nr. 58/90 5. pantu, Likuma Nr. 21/92 4. panta 1. punktu un 5. pantu un vecā un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma 1. klauzulu.
(173)
Komisija nesaņēma nekādus komentārus no ieinteresētajām personām vai Portugāles par to, ka sabiedriskie pakalpojumi nav pietiekami uzticēti RTP, izmantojot oficiālu aktu. Saskaņā ar Apraides paziņojumu un ņemot vērā šā lēmuma 48. apsvērumā uzskaitītos likumus un līgumus, ir jāsecina, ka RTP neapšaubāmi ir jānodrošina sabiedriskās televīzijas pakalpojumi un sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma sniegšana oficiāli ir uzticēta RTP.
(174)
Ir ne tikai RTP jāuztic sabiedriskie pakalpojumi, izmantojot oficiālu aktu, bet ir arī jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka sabiedriskie pakalpojumi tiek nodrošināti likumā un sabiedrisko pakalpojumu līgumos noteiktajā kārtībā. Kā noteikts šā lēmuma 49.-59. apsvērumā, ir izstrādāti dažādi kontroles mehānismi, lai nodrošinātu, ka RTP īsteno sabiedrisko pakalpojumu saistības noteiktajā kārtībā.
(175)
Pirmkārt, RTP bija jāiesniedz ziņojumi par sabiedrisko pakalpojumu saistību īstenošanu, kā arī plāni ar iekšējās revidentu padomes atzinumu. RTP iesniedza sabiedrisko pakalpojumu ziņojumus par laika posmu no 1993. līdz 1998. gadam, kuros bija raksturota katras sabiedrisko pakalpojumu saistības izpilde un uzrādītas katras sabiedrisko pakalpojumu saistības izmaksas, izmantojot analītisko grāmatvedības sistēmu.
(176)
Otrkārt, finanšu ministrs un par plašsaziņas līdzekļiem atbildīgais valdības loceklis pārbaudīja sabiedrisko pakalpojumu līguma izpildi, bet finanšu ģenerālinspektors veica finanšu plāna revīziju.
(177)
Treškārt, bija jāveic ikgada ārējā revīzija. Komisijai nav pieņemams Portugāles apgalvojums, kas tika atkārtoti izteikts pēc Tiesas sprieduma lietā T-442/03, ka faktiski sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem tika veikta ārēja revīzija un ka tādējādi nav nepieciešama turpmāka rīcība. Situāciju pirms 2003. gada 15. oktobra lēmuma pieņemšanas var raksturot šādi:
a)
par 1992. gadu nebija sabiedrisko pakalpojumu ziņojuma, jo pienākums iesniegt sabiedrisko pakalpojumu ziņojumus un šādu ziņojumu revīziju pirmo reizi tika minēts koncesijas līgumā 1993. gadā;
b)
par 1993. un 1994. gadu ārējā revīzija nebija veikta, bija pieejams tikai uzņēmuma pārstāvju, tas ir, RTP Finanšu padomes (Conselho fiscal da RTP), paziņojums;
c)
par 1995.-1998. gadu ziņojumiem ir pievienots no RTP un tā pārstāvjiem neatkarīga ārējā revidenta paziņojums. Šie paziņojumi apstiprina, ka RTP ievēro sabiedrisko pakalpojumu saistības. Tomēr nebija iespējams piekļūt sīkāk izstrādātiem sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem, kas deva šos rezultātus.
(178)
Tomēr, ņemot vērā Tiesas konstatējumus lietā T-442/03 un jo īpaši sprieduma 232.-256. punktā, Komisija nevarēja paļauties tikai un vienīgi uz (īsiem) revidentu paziņojumiem par sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem, kas minēti šā lēmuma 177. apsvērumā, un tādēļ pieņēma Portugāles piedāvājumu veikt ārēju revīziju, par pamatu ņemot esošos sabiedrisko pakalpojumu ziņojumus par visiem aplūkojamajiem gadiem. Tas ir, ārējā revīzija par to, kā RTP pilda sabiedrisko pakalpojumu saistības, tika veikta par 1992.-1997. gadu. Par 1992. gadu ārējā revīzija tika veikta, neskatoties uz to, ka sabiedrisko pakalpojumu ziņojuma nebija. Tomēr, lai izvērtētu, vai sabiedrisko pakalpojumu pienākumi ir tikuši izpildīti, ārējais revidents paļāvās uz citiem dokumentiem. Par 1998. gadu ārējā revīzija netika veikta, jo pastāv ārējā revīzija BDO Binder ziņojuma par 1998. gadu veidā, ko neapstrīdēja arī SIC, un šis ziņojums ir minēts šā lēmuma 186.-188. apsvērumā.
(179)
Nacionālais plašsaziņas līdzekļu regulators, proti, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC), noorganizēja jaunas revīzijas par 1992.-1997. gadu. ERC ir neatkarīga administratīva iestāde, kura saskaņā ar Portugāles Konstitūciju ir atbildīga cita starpā par plašsaziņas līdzekļu darbības regulējošo statūtu un noteikumu ievērošanas nodrošināšanu. Tā organizēja revīzijas, kas bija jāveic par 1992.-1997. gadu, vienojoties par to ar ārēju revidentu Pedro Roque, kurš ir neatkarīgs no RTP.
(180)
Ņemot vērā laika sprīdi, kas pagājis starp 1992. gadu un 2010. gadā veiktajām sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu revīzijām, visu informāciju novērtēt ir bijis grūti. Tas arī izskaidro izmeklēšanas ilgumu un laiku, kāds bija nepieciešams jaunu revīziju veikšanai. Tomēr galu galā revīzijas varēja veikt, jo sabiedrisko pakalpojumu ziņojumi jau bija sagatavoti (izņemot par 1992. gadu), un revidentiem tādējādi bija pamats revīzijas veikšanai. Revīzijas ziņojumi par 1992.-1997. gadu ir iesniegti Komisijai.
(181)
Ārējās revīzijas ziņojumos norādīts, ka to uzdevums ir novērtēt un uzraudzīt RTP sniegtos sabiedriskos apraides pakalpojumus un to, kādu samaksu RTP saņem par šā uzdevuma izpildi. Tie ietver vērā ņemtās informācijas raksturojumu. Tajos cita starpā ir atsauces uz Likumu Nr. 58/90 (Sabiedriskās apraides likums), Likumu Nr. 21/92 par RTP pārveidošanu, sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, gada pārskatiem un gada pārskatu ārējām revīzijām, sabiedrisko pakalpojumu darbības plānu un budžetu (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público), un sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem par attiecīgajiem gadiem (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). Revīzijās pieminēts, ka, tā kā starp 1992. un 1997. gadu un 2010. gadu, kad parakstīts revīzijas līgums, ir pagājis ilgs laika periods, daži dokumenti ir iznīcināti un ir informācija, kas nav pieejama. Šā iemesla dēļ revīzijas ziņojumos galvenais uzsvars ir likts uz pieejamiem ziņojumiem, jo īpaši sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem (89) un apstiprinātajiem gada pārskatiem.
(182)
Neskatoties uz šiem ierobežojumiem, pagājušā laika dēļ revidenti spēja izpildīt līgumu un veikt revīziju, kā arī izvērtēt, kā RTP ir pildījis sabiedrisko pakalpojumu saistības, un par to saņemto kompensāciju. Revīzijas ziņojumos skaidri norādīts, ka revidenti spēja pārvarēt grūtības, ko radīja pagājušais laiks, un veikt revīzijas. Piemēram, lai gan revidenti piebilst, ka nebija iespējams pārliecināties par izmaksu uzskaites kritērijiem un izmaksu piešķiršanas metodēm, tas neradīja šķēršļus, lai veiktu revīziju un nonāktu pie pozitīva secinājuma. Kopsavilkuma ziņojumā norādīts, ka “visu RTP izmaksu un ieņēmumu pamatā ir pieņēmums, ka tās darbība attiecas tikai uz sabiedriskās televīzijas pakalpojumu sniegšanu un ka šīs revīzijas pamatā ir finanšu pārskati, kurus pārbaudījis gan uzņēmuma iekšējais revidents, gan ārējie revidenti un kuros netika atklāti nekādi citi būtiski fakti kā tikai tie, kas sīki izklāstīti gada pārskatos”. (90) Komisija jau ir secinājusi (skatīt šā lēmuma 18. apsvērumu), ka RTP gados, par kuriem tiek veikta šī izmeklēšana, ir veikusi tikai sabiedrisko pakalpojumu darbības, savukārt komercdarbību veica juridiski nošķirti RTP meitasuzņēmumi. Tādēļ izmaksu piešķiršanas kritēriji attiecas tikai uz RTP izmaksu sadalījumu attiecībā uz sabiedriskiem pakalpojumiem, un tas neietekmē sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kopējās summas.
Attiecībā uz finanšu informāciju Komisija secināja, ka ārējie revidenti varēja likumīgi paļauties uz gada finanšu pārskatiem, kuriem vienmēr bija pievienots revidenta ziņojums, kas apstiprina RTP iesniegtā pārskata precizitāti. Atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu līgumiem sabiedrisko pakalpojumu ziņojumu ārējās revīzijas mērķis ir pārliecināties, ka RTP ir izpildījusi uzticētās sabiedrisko pakalpojumu saistības un ka sabiedrisko pakalpojumu kompensācija atbilst izmaksām par šo saistību izpildi. Tādēļ, lai gan finanšu dati par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu gados, uz kuriem attiecas izmeklēšana, attiecās uz RTP sniegtajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem, bija nepieciešams veikt neatkarīgu papildu pārbaudi, lai pārliecinātos, vai radušās izmaksas atbilst sabiedrisko pakalpojumu pilnvarojumam.
(183)
To ārējie revidenti apstiprināja. Par 1992.-1997. gadu revidenti secināja, ka: “RTP būtībā ir izpildījusi apraides saistības attiecībā uz apjomu, kāds noteikts koncesijas līgumā, īpašu uzsvaru liekot uz apraides satura saistībām”. Revidenti secina, ka “izanalizējot pieejamos dokumentus, proti, revidenta un ar likumu noteiktās revīzijas komisijas ziņojumus, mēs neatklājām neko, kas liktu mums secināt, ka mums iesniegtie dokumenti attiecībā uz atbilstību starp veiktajiem sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem un to reālo un faktisko izmaksu apmaksu ietver būtisku kropļojumu, kas ietekmē to atbilstību tajā laikā spēkā esošajiem tiesību aktiem (91)”.
(184)
Vairākos revīzijas ziņojumos minēts, ka RTP varēja pieprasīt lielāku kompensāciju, bet to nedarīja atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu līgumu nosacījumiem, t. i., Vecā sabiedrisko pakalpojumu līguma 15. panta 4. punktam un Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma 19. panta 3. punktam. Ārējās revīzijas ziņojumos par 1994., 1996. un 1997. gadu ietverts paziņojums par starpību starp augstajām reālajām izmaksām, kas radušās RTP, sniedzot sabiedriskos pakalpojumus, un kompensāciju, ko tā saņēmusi un kas bijusi mazāka nekā radītās izmaksas (92). Noslēguma kopsavilkuma ziņojums par visiem gadiem, attiecībā uz kuriem tika veikta revīzija, skaidri norāda, ka: “visus gadus kompensācijas atlīdzība, kas tika piešķirta un maksāta, bija mazāka nekā summas, kas norādītas RCOPS (Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público, sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos) (93).
(185)
Dažos revīzijas ziņojumos (izņemot par 1992. un 1993. gadu) ir norādīts, ka RTP pārsniedza likumīgo reklamēšanas ierobežojumu, t. i., pārraidīja vairāk reklāmu nekā ir atļauts atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu līgumiem. Atbilstīgi Apraides paziņojumam ieņēmumi, ko RTP saņēma par šādu reklamēšanu, aprēķinot sabiedrisko pakalpojumu izmaksas, ir jāņem vērā kā ienākumi, kas iegūti, sniedzot sabiedriskos pakalpojumus, tostarp ieņēmumi par reklamēšanu, un jāpieskaita uzņēmuma sabiedrisko pakalpojumu finansēšanas vajadzībām.
Fakts, ka tika pārkāpti reklamēšanas ierobežojumi, neietekmēja revidentu veikto analīzi par 1992.-1997. gadu. Sabiedrisko pakalpojumu kompensācija atbilda RTP veiktajiem sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem, un pārmērīga kompensācija netika konstatēta. Portugāle arī apstiprināja, ka attiecībā uz 1994., 1995. un 1996. gadu visa peļņa no reklamēšanas (tostarp tā, kas iegūta, pārsniedzot atļauto reklamēšanas laiku) tika ņemta vērā un attiecīgi samazināta vajadzība pēc sabiedrisko pakalpojumu finansējuma (94). Attiecībā uz 1996. gadu Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma 15. pants paredz, ka, lai noteiktu kompensāciju, peļņu, kas iegūta no kanālu izmantošanas, nevar ņemt vērā, ja summē izmaksas, lai aprēķinātu sabiedrisko pakalpojumu kopējās izmaksas. “Peļņa” ietver ieņēmumus no reklamēšanas. Portugāle nepārprotami apstiprināja, ka reklamēšanas peļņa tika atrēķināta no pieprasītās kompensācijas summas (95).
(186)
Attiecībā uz 1998. gadu ārējais revidents BDO Binder veica izmeklēšanu par saistību starp RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu un ar to saistītajām izmaksām. BDO Binder ziņojums ietver vairākus ieteikumus piemērošanai nākotnē un tajā ieteikts pastiprināt RTP iekšējo kontroli, lai nodrošinātu atbilstību iekšējiem noteikumiem, bet tajā nav ietverti konstatējumi, ka RTP būtu saņēmusi pārmērīgu kompensāciju saistībā ar veiktajiem sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem vai ka skaitļi, kas izmantoti RTP izveidotajā sabiedrisko pakalpojumu ziņojumā un ko izmanto Komisija 2003. gada 15. oktobra lēmumā, nebūtu ticami. Kad BDO Binder ziņojumā minēti skaitļi, tie attiecas uz to, ka nav izveidots krājumu saraksts par vairākiem aktīviem. Tomēr šķiet, ka BDO Binder ziņojumā vairāk kritizēts tas, ka nav krājumu saraksta (96), nevis secināts, ka attiecīgie ieguldījumi nav veikti vai ka ieguldījumu vērtība ir nepareizi uzskaitīta. Tomēr, kā uzsver Portugāle, skaitļi attiecībā uz attiecīgajiem ieguldījumiem jebkurā gadījumā netika ietverti kompensāciju aprēķinā, un tas izslēdz iespēju, ka pamatlīdzekļu nolietojuma izmaksas tiktu atlīdzinātas.
(187)
Attiecībā uz reklamēšanas laika pārsniegšanu BDO Binder ziņojumā secināts, ka, aprēķinot sabiedrisko pakalpojumu finansēšanas vajadzības, ir ņemti vērā visi ieņēmumi no reklamēšanas. Tomēr neviens no šiem faktoriem neliek revidentiem pieņemt negatīvu atzinumu par RTP sniegto sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, nedz arī tiek norādīts uz pārmērīgu kompensāciju.
(188)
Vissvarīgākais analīzes veikšanai šajā ziņojumā ir secinājums BDO Binder ziņojumā (kuru SIC neapstrīd), ka RTP varēja prasīt 25 miljardus PTE par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, bet tā vietā saņēma tikai 14 miljardus PTE. Citiem vārdiem sakot, BDO Binder ziņojumā nav norādīts uz pārmērīgu kompensāciju, bet izdarīts pretējs secinājums.
(189)
Kā norādīts Lēmumā NN 31/06 par RTP pārveidošanu, PriceWaterhouse Coopers veiktajā ārējā revīzijā tika rūpīgi pārbaudīts, vai Portugāles iestāžu iesniegtā finanšu informācija atbilst tam, kas norādīts RTP finanšu pārskatos laika posmā no 1991. līdz 2003. gadam, summām, kas norādītas sabiedrisko pakalpojumu revīzijas ziņojumos un citos informācijas avotos, kuri tika uzskatīti par būtiskiem, lai nodrošinātu revīzijas ziņojumu atbilstību (skatīt Lēmuma NN 31/06 38. apsvērumu). PWC revīzijas ziņojums apstiprināja datus bez ievērojamām iebildēm (Lēmuma NN 31/06 52. apsvērums). PWC revīzijas ziņojums skaidri apstiprināja, ka summas, ko RTP saņēmusi kā sabiedrisko pakalpojumu kompensāciju, atbilst summām, kas norādītas Ministru padomes rezolūcijās (skatīt Lēmuma NN 31/06 41. apsvērumu un 39. tabulu). PWC revīzijas ziņojumā izteikta piebilde par RTP vispārēju nepietiekamu finansējumu. Tajā norādīts, ka papildus sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem, kuri bija atmaksājami atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, bija arī sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi, kurus veica RTP, bet par kuriem atlīdzību no valsts nevarēja pieprasīt. Komisija Lēmumā NN 31/06 tādēļ secināja, ka par PWC revīzijas ziņojuma pamatu var izmantot RTP finanšu pārskatus, un uzskatīja, ka RTP patiesi ilgstoši saņēma nepietiekamu finansējumu. Tādēļ, šā lēmuma pieņemšanai PWC revīzijas ziņojumu var izmantot par vēl vienu elementu papildus ārējās revīzijas ziņojumiem par sabiedrisko pakalpojumu ziņojumiem par to, ka dati, ko Komisija izmantoja Lēmumā 2005/403/EK, bija pareizi.
(190)
Attiecībā uz prasītāja apgalvojumu, ka jāņem vērā valsts revidenta Tribunal de Contas Ziņojums Nr. 8/2002, var teikt, ka Komisija ir ņēmusi vērā šo ziņojumu šajā lēmumā ietvertajā izvērtējumā. Pirmkārt, ir jāatzīst, kā jau atzinusi arī SIC, ka revīzijas Ziņojums Nr. 8/2002 aptver laika posmu no 1997. līdz 2000. gadam, un tāpēc tas ir būtisks tikai attiecībā uz 1997. un 1998. gadu. Lai gan šajā ziņojumā ir minēti skaitļi attiecībā uz agrākiem gadiem, tie izmantoti tikai ilustratīvos nolūkos, raksturojot vispārējo RTP finanšu attīstību, bet uz tiem neattiecas Revīzijas tiesas izmeklēšana.
(191)
Vissvarīgākais ir tas, ka Ziņojums Nr. 8/2002 nenorāda uz kļūdām RTP finansējumā vai uz jebkādu pārmērīgu kompensāciju par 1997.-2000. gadu (vai par jebkuru citu gadu). Gluži pretēji, Ziņojumā Nr. 8/2002 ir norādīts uz vairākām reizēm, kad RTP ir bijušas strukturālas finansiālas grūtības. Līdz ar to, izmantojot Ziņojumu Nr. 8/2002, Komisijai nav iespējams noteikt konkrētus maksājumus, kuri ietvertu pārmērīgu kompensāciju un nelikumīgu valsts atbalstu. Gluži pretēji, Ziņojumā Nr. 8/2002 ir skaidri apstiprināts, ka laika periodā no 1993. gada līdz 1999. gada beigām RTP izdzīvošana tika nodrošināta, uzņēmumam uzņemoties nepārtrauktas un aizvien lielākas parādsaistības.
(192)
Kā jau prasītājs minēja, Ziņojumā Nr. 8/2002 vairākkārtīgi kritizēta uzņēmuma pārvaldība un norādīts uz neefektivitāti, no kuras būtu bijis iespējams izvairīties. Ziņojuma Nr. 8/2002 mērķis ir definēts kā RTP pārvaldības un sabiedriskās televīzijas nodrošināšanas vispārējs pārskats, pārbaudot to efektivitāti, lietderību un ekonomiskumu. Kā norādījis prasītājs, Ziņojumā Nr. 8/2002 minēts, ka RTP bija neelastīga struktūra un pārmērīgs strādājošo skaits, un sabiedriskie pakalpojumi tika sniegti neefektīvi. Ziņojumā Nr. 8/2002 arī kritizēta pārāk neskaidrā un vispārīgā sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu koncepcija un sabiedrisko pakalpojumu līgumi, kas pēc valsts revidenta domām veicina neefektīvu pārvaldību.
(193)
Tomēr Komisija ar 2003. gada 15. novembra lēmumu izmeklēja RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma koncepciju. Lietā T-442/03 Tiesa apstiprināja, kaRTP uzdevuma plašā definīcija ir pieņemama (97). Attiecībā uz apgalvojumu par neefektivitāti Komisija vēlētos norādīt, ka šis nav aspekts, kurš jāņem vērā, piemērojot Apraides paziņojumu.
(194)
Trešais kritērijs, kas Komisijai būtu jāizvērtē, ir, vai finansējums ir proporcionāls sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksām.
(195)
Apraides paziņojumā raksturoti kritēriji, uz kuru pamata Komisija novērtē valsts finansējuma proporcionalitāti. Paziņojumā noteikts, ka valsts atbalsts nedrīkst pārsniegt sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma neto izmaksas un nedrīkst notikt tirgus kropļošana, kas nav nepieciešama sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma īstenošanai (98).
(196)
Pirmkārt, lai pareizi noteiktu sabiedrisko pakalpojumu darbības izmaksas, Apraides paziņojumam ir nepieciešams atbilstošs izmaksu un ieņēmumu sadalījums starp sabiedrisko pakalpojumu un komercdarbībām.
(197)
Kā noteikts šā lēmuma 61.-67. apsvērumā, sabiedrisko pakalpojumu līgumi nosaka izmaksu un ieņēmumu sadalījuma metodi, kas ir jāpiemēro RTP. Šajā gadījumā Komisijas uzdevums principā ir vienkāršāks, jo RTP ir īstenojusi analītisku grāmatvedības sistēmu, kas ļauj noteikt attaisnoto izmaksu summas, kuras raidorganizācijai radās, lai īstenotu visas atmaksājamās sabiedrisko pakalpojumu saistības.
(198)
Izmantojot šo sistēmu, ikviena izdevumu pozīcija, par kuru var saņemt kompensāciju, ir piešķirta kādai darbībai un vēlāk sadalīta starp dažādiem atmaksājamiem RTP sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem, pamatojoties uz objektīviem uzskaites principiem.
(199)
Tā kā ieņēmumi, kas rodas no ikviena atmaksājamā sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma, ir atrēķināti no sabiedrisko pakalpojumu pamatdarbības izmaksām, sistēma nodrošina, ka ikgada kompensācijas maksājumi ir ierobežoti līdz ikvienas sabiedrisko pakalpojumu saistības neto izmaksām (skatīt šā lēmuma 65. apsvērumu).
(200)
Tāpēc Komisija secināja, ka izmaksu noteikšanas parametri ir izveidoti objektīvā un pārredzamā veidā.
(201)
Tomēr, piemērojot izmaksu kompensācijas noteikumus, reālās RTP sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas varētu tikt novērtētas par zemu, un tas varētu izraisīt reālo finansējuma vajadzību strukturāli nepietiekamu finansēšanu.
(202)
Kā noteikts 65. apsvērumā saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumos noteikto izmaksu aprēķināšanas metodi, dažas sabiedrisko pakalpojumu izmaksas nav iekļautas ikgada kompensācijas maksājumos (99). Turklāt Portugāle informēja Komisiju, ka, lai gan RTP bija jāmaksā PVN par saņemtajiem ikgada kompensācijas maksājumiem, saskaņā ar uzskaites noteikumiem izrietošās izmaksas nevar ņemt vērā (94. apsvērums). Visbeidzot RTP savos sabiedrisko pakalpojumu ziņojumos neiekļauj visus sabiedrisko pakalpojumu aprīkojumā veiktos ieguldījumus, lai gan finanšu pārskatos tie minēti (skatīt 67. apsvērumu).
(203)
Tomēr saskaņā ar Amsterdamas protokolu dalībvalsts nodrošina sabiedrisko raidorganizāciju finansējumu. Šajā gadījumā Portugāle nolēma neatlīdzināt dažas izmaksas, kas radās pakalpojuma nodrošinātājam, veicot uzdevumus.
(204)
Šajā gadījumā valsts RTP piešķīra ne tikai ikgada kompensācijas maksājumus, bet arī papildu finansējumu kā akciju kapitāla palielinājumu, aizdevumus un nolīgumu ar iestādi, kas atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu. Saskaņā ar Apraides paziņojuma 57. punktu Komisijai ir jāizanalizē, vai visi pasākumi ir proporcionāli sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksām. Tikai tad RTP finansējumu var uzskatīt par saderīgu ar LESD 106. panta 2. punktu.
(205)
Komisija arī uzskata, ka RTP uzliktās sabiedrisko pakalpojumu saistības, par kurām nevar saņemt kompensāciju saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, var tikt uzskatītas par likumīgām un skaidri noteiktām sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuras valsts ir oficiāli uzlikusi pakalpojuma nodrošinātājam. Tādējādi saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem Portugāle var finansēt visas RTP sniegto sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas.
(206)
Šā ziņojuma 207. apsvērumā ietvertajā 6. tabulā ir redzams RTP sabiedrisko pakalpojumu izmaksu apskats (gan ieguldījumu izmaksas, gan arī pamatdarbības neto izmaksas), kas ir aprēķinātas saskaņā ar piemērojamiem izmaksu uzskaites noteikumiem, un apskats par kompensācijām, kas ir saņemtas ieguldījumiem un pamatdarbības izmaksām.
(207)
Pirmkārt, ir uzrādīti ieguldījumi sabiedrisko pakalpojumu aprīkojumā (5. tabula) un kompensācija, kas ir nodrošināta finanšu ieguldījumiem (2. tabula). Otrkārt, ir uzrādītas RTP pamatdarbības neto izmaksas (4. tabula) un šo izmaksu kompensācijas maksājumi (1. tabula). Visbeidzot, tabulā ir uzrādītas priekšrocības, kas iegūtas no īpašā atbalsta, kas izriet no nolīguma ar sociālā nodrošinājuma shēmu un 1998. gada aizņēmuma.
6. tabula
Kopsavilkums par finansējuma vajadzībām un kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu pamatdarbības neto izmaksām saskaņā ar uzskaites noteikumiem
(miljoni PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Summa
Ieguldījumu izmaksas
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Kapitāla iepludināšana
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Starpība starp ieguldījuma izmaksām un kompensāciju
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Sabiedrisko pakalpojumu pamatdarbības izmaksas
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Kompensācijas maksājumi
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Sociālais nodrošinājums
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Aizņēmums
-20 000,0
-20 000,0
Starpība starp pamatdarbības izmaksām un kompensāciju
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Avots: finanšu pārskats un sabiedrisko pakalpojumu ziņojumi
(208)
Kā jau ir uzsvērts 201. un 202. apsvērumā, Portugāles izvēlētā ikgada kompensācijas maksājumu sistēma nepietiekami novērtē RTP veikto sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu faktiskās izmaksas. Sistēma veicināja parāda uzkrāšanos. Pēc tam, lai saglabātu RTP finanšu līdzsvaru, Portugāle izmantoja īpašos pasākumus RTP sabiedrisko pakalpojumu izmaksu finansēšanai.
(209)
Kā parādīts 6. tabulā 207. apsvērumā, kapitāla iepludināšanas rezultātā sabiedrisko pakalpojumu ieguldījumu kompensācija par 26 736,8 miljoniem PTE pārsniedza faktisko, turpretim pamatdarbības izmaksu kompensācijas maksājumi un citi īpašie pasākumi bija par 28 755,1 miljoniem PTE mazāki nekā faktiskie. Lai gan kapitāla iepludināšana bija pamatā paredzēta finanšu ieguldījumiem aprīkojumā, tas arī tika izmantots uzkrātā parāda atmaksai.
(210)
Kā ir redzams 6. tabulā 207. apsvērumā, kopējā kompensācija bija par 2 018,3 miljoniem PTE mazāka nekā sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas (PTE 28 755,1 mīnus 26 736,8 miljoni PTE). Tāpēc Komisija secina, ka saskaņā ar Savienības tiesību aktiem kopējais valsts finansējums ir proporcionāls RTP pamatdarbības sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksām tajā laika periodā, kad notika izmeklēšana. Šis konstatējums nemainās, ja pretēji Komisijas sākotnējam pieņēmumam tiek uzskatīts, ka PTE 11 000 000, ko veido atbrīvojums no reģistrācijas nodevas, arī ir valsts atbalsts (skatīt šā lēmuma 119. un 120. apsvērumu). Ņemot vērā šo summu, joprojām pastāv nepietiekams RTP finansējums 2 007,3 miljonu PTE apmērā.
(211)
Komisija uzskata, ka RTP saņemtais finansējums, iespējams, ir pat mazāks nekā kopējās neto izmaksas, kas tai radās valsts uzlikto saistību īstenošanas laikā, jo 207. apsvēruma 6. tabulā nav ņemtas vērā visas RTP sabiedrisko pakalpojumu izmaksas laika posmā no 1992. līdz 1998. gadam.
(212)
Saskaņā ar Apraides paziņojumu Komisija nodrošina, ka valsts finansējums ir proporcionāls sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanas neto izmaksām un ka nerodas tirgus kropļojumi attiecībā uz komercdarbībām, kuras izriet no sabiedrisko pakalpojumu darbībām un kurām nav iespējams pareizs izmaksu sadalījums ieņēmumu sadaļā, kas nav nepieciešams sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma izpildei. Ja RTP konkurentu ieņēmumu samazināšanai pazeminātu reklāmas cenas tirgū, rastos konkurences kropļošana (101). Šādā gadījumā RTP nepalielinātu savus komerciālos ieņēmumus un būtu lieki palielinājusi nepieciešamību pēc valsts finansējuma. Saskaņā ar Apraides paziņojumu šāda veida rīcība, ja vien ir veikta, nevar tikt uzskatīta par ierastu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumam, kas ir attiecināms uz raidorganizācijām (102)
(213)
2001. gada 15. novembra lēmumā, ar ko uzsāk izmeklēšanas procedūru, Komisija paziņoja: ja tiktu secināts, ka notikusi šāda veida rīcība, Komisija, novērtējot iespējamo pārmērīgo kompensāciju, ņemtu vērā šādus konkurences kropļojumus un izrietošo nepieciešamību pēc lielāka valsts finansējuma. Tādējādi Komisija paziņoja, ka “pamatojoties uz šobrīd Komisijas rīcībā esošo informāciju, tā nevar noteikt, vai RTP šādi rīkojās” (103).
(214)
Uz aicinājumu par komentāru iesniegšanu saistībā ar procedūras uzsākšanu šajā lietā Komisija nesaņēma piezīmes no RTP konkurentiem, kas norādītu uz to, ka RTP ir iesaistīta pretkonkurences darbībās komerciālajos tirgos, kas varētu radīt nepieciešamību pēc palielināta valsts finansējuma, kas nav saderīgs ar Līgumu (104).
(215)
Šādos apstākļos Komisija uzskata, ka nav pazīmju, kas norādītu uz šāda veida rīcību. Līdz ar to tā secina, ka šķiet, ka RTP nenodarbotos ar tādām pretkonkurences darbībām komerciālajos tirgos, kuru rezultātā palielinātos nepieciešamība pēc valsts finansējuma, un ka šādas rīcības rezultātā netika veiktas pārmērīgas kompensācijas.
(216)
Tādējādi Komisija secina, ka nolīgums ar iestādi, kas atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu, kapitāla iepludināšana un subordinētais aizdevums, kā arī pagaidu atbrīvojums no reģistrācijas nodevu maksāšanas ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Tomēr RTP finansēšana, izmantojot īpašos pasākumus, ir saderīga ar iekšējo tirgu LESD 106. panta 2. punkta nozīmē. Kopējais finansējums ir proporcionāls skaidri definētām un uzticētām sabiedrisko pakalpojumu saistību neto izmaksām. Tāpēc valsts finansējums neietekmēja tirdzniecības nosacījumus un konkurenci Savienībā tādā pakāpē, kas kaitētu Savienības interesēm saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu (105).
VI. SECINĀJUMS
(217)
Komisija secina, ka Portugāle ir nelikumīgi īstenojusi īpašo atbalstu, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu (106). Tas neattiecas uz pagaidu atbrīvojumu no notāra nodevas un publikācijas nodevas atbilstoši Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktam, jo šie pasākumi netiek uzskatīti par tādiem, kas veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(218)
Kā minēts 143. apsvērumā, Komisija secina, ka 1993. gada nolīgums ar iestādi, kas atbildīga par sociālā nodrošinājuma shēmu, kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam un aizņēmums 1998. gadā veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Tāpat atbrīvojums no reģistrācijas nodevām saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktu un pastāvīgais atbrīvojums no nodevām atbilstīgi Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktam veido valsts atbalstu. Īpašie pasākumi ir piešķirti ar valsts līdzekļu starpniecību un draud kropļot konkurenci iekšējā tirgū, atbalstot RTP, un rada ietekmi uz tirdzniecību.
Īpašie pasākumi neatbilst Altmark spriedumā paredzētajiem nosacījumiem, jo tos nevar uzskatīt par tādas kompensācijas sistēmas sastāvdaļu, kuras parametri ir noteikti iepriekš objektīvā un pārredzamā veidā. Turklāt ir skaidrs, ka RTP nav izvēlēta ar publiska iepirkuma procedūras palīdzību, nodrošinot viszemākās iespējamās izmaksas, kā arī nav pazīmju, ka īpašo maksājumu summa ir noteikta, pamatojoties uz tādu izmaksu analīzi, kas rastos tipiskam uzņēmumam.
(219)
LESD 106. panta 2. punktā noteiktais atbrīvojums ir piemērojams īpašajiem pasākumiem, izņemot RTP pastāvīgo atbrīvojumu saskaņā ar Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu. Kā jau tika analizēts iepriekš, pasākumi kompensē skaidri noteiktas sabiedrisko pakalpojumu saistības, kuras RTP uzticētas ar Likumu Nr. 21/92 un sabiedrisko pakalpojumu līgumiem. Īpašie pasākumi ir proporcionāli RTP sabiedrisko pakalpojumu pamatdarbības neto izmaksām. Īpašie pasākumi nekropļo konkurenci tādā mērā, kas kaitētu Savienības interesēm, jo pasākumi ir proporcionāli RTP sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksām. Arī savās komercdarbībās RTP nerīkojas pretēji konkurencei.
(220)
Komisija secina, ka pastāvīgais atbrīvojums, kas paredzēts Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktā, veido valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, jo tā nav kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecības nozīmi sniegšanu LESD 106. panta 2. punkta nozīmē. Tādēļ Portugālei šis likums ir jāatceļ. Portugālei arī jānodrošina, ka atbalsts, kas samaksāts RTP saskaņā ar šo likumu, tiek atgūts.
(221)
Ņemot vērā iepriekš uzskaitītos secinājumus, Komisija
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē ir šādi Portugāles piešķirtie īpašie pasākumi Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP) labā:
a)
Portugāles RTP piešķirto 1 206 miljonu PTE parāda atmaksas grafika maiņa, 1993. gadā slēdzot nolīgumu ar iestādi, kas atbildīga par sociālo nodrošinājumu;
b)
kapitāla iepludināšana laika posmā no 1994. līdz 1997. gadam 46 800 miljonu PTE apmērā;
c)
1998. gadā piešķirtais aizdevums 20 000 miljonu PTE apmērā;
d)
pagaidu atbrīvojums no reģistrācijas nodevas, kas noteikts Portugāles Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktā un kas veido PTE 11 000 000.
2. Valsts atbalsta pasākumi, kas minēti šā panta 1. punktā, ir saderīgi ar iekšējo tirgu Līguma 106. panta 2. punkta nozīmē, jo tie nerada RTP uzticēto sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu neto izmaksu pārmērīgu kompensāciju.
2. pants
Atbrīvojums no notāra nodevas un publikācijas nodevas, kas noteiktas Portugāles Likuma Nr. 21/92 11. panta 1. punktā, nav valsts atbalsts.
3. pants
1. RTP piešķirtais neierobežotais atbrīvojums no jebkādu nodevu un maksu maksāšanas par visu veidu reģistrācijas pieteikumiem, reģistrācijas vai paziņošanas aktiem, kā noteikts Portugāles Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktā, ir valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.
2. Valsts atbalsts, ko Portugāle nelikumīgi piešķīrusi RTP, pamatojoties uz Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punktu un tādējādi pārkāpjot Līguma 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
4. pants
1. Portugālei jāatceļ šā lēmuma 3. panta 1. punktā minētais likums un jāizdod rīkojums atgūt valsts atbalstu, ko RTP saņēmusi, piemērojot šo nosacījumu līdz likuma atcelšanai.
2. Par atgūstamajām summām aprēķina procentus no dienas, kad tās tika nodotas RTP rīcībā, līdz to faktiskajai atgūšanai.
3. Procentus aprēķina, procentu likmi piemērojot gan pamatsummai, gan procentiem, saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu un Regulu (EK) Nr. 271/2008, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
5. pants
1. Saskaņā ar šā lēmuma 3. pantā minēto likumu piešķirtā atbalsta atgūšanai jābūt tūlītējai un faktiskai.
2. Portugāle nodrošina, lai šis lēmums tiktu īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
6. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Portugāle iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
sīks to pasākumu apraksts, kas veikti Likuma Nr. 21/92 11. panta 2. punkta atcelšanai;
b)
no RTP atgūstamā kopējā summa (pamatsumma un atgūstamie procenti);
c)
sīks to pasākumu apraksts, kas jau veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu;
d)
dokumenti, kas parāda, ka RTP ir dots rīkojums atmaksāt atbalstu.
2. Portugāle pastāvīgi informē Komisiju par šā lēmuma īstenošanai paveikto valsts pasākumu norisi, līdz 3. pantā minētā atbalsta atgūšana ir pabeigta. Pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma tā tūlīt sniedz informāciju gan par jau veiktajiem, gan plānotajiem pasākumiem, lai panāktu šā lēmuma izpildi. Tā arī sniedz sīku informāciju par atbalsta summām un atgūstamajiem procentiem, kas jau atgūti no RTP.
7. pants
Šis lēmums ir adresēts Portugāles Republikai.
Briselē, 2011. gada 20. decembrī