SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/61/EU
ze dne 8. června 2011
o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Správci alternativních investičních fondů (dále jen „správci“) odpovídají za správu významného objemu investovaných aktiv v Unii, odpovídají za významné objemy obchodu na trzích finančních nástrojů a mohou vykonávat důležitý vliv na trhy a společnosti, do kterých investují.
(2)
Vliv správců na trhy, na kterých působí, je převážně prospěšný, avšak nedávné finanční obtíže ukázaly, jak mohou činnosti správců také vést k rozšíření či prohloubení rizik ve finančním systému. Nekoordinované reakce členských států ztěžují účinné řízení těchto rizik. Cílem této směrnice je proto stanovit společné požadavky upravující udělování povolení správcům a dohled nad nimi za účelem zajištění soudržného přístupu k souvisejícím rizikům a jejich dopadu na investory a trhy v Unii.
(3)
Nedávné obtíže na finančních trzích zdůraznily, že mnohé strategie správců jsou zranitelné vůči některým významným rizikům ve vztahu k investorům, jiným účastníkům trhu a trhům samotným. K zajištění komplexních a společných opatření pro dohled je nezbytné stanovit rámec, který bude schopen na tato rizika reagovat s ohledem na řadu rozmanitých investičních strategií a postupů používaných správci. V důsledku toho by se tato směrnice měla vztahovat na správce, kteří spravují všechny typy fondů, které nespadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (4), a to bez ohledu na právní nebo smluvní způsob, jakým je správcům tato činnost svěřena. Správce by neměl mít právo spravovat SKIPCP ve smyslu směrnice 2009/65/ES na základě povolení podle této směrnice.
(4)
Cílem této směrnice je vytvořit vnitřní trh pro správce a poskytnout harmonizovaný a přísný regulační a dohledový rámec pro činnost všech správců vykonávanou v Unii, včetně správců se sídlem v některém z členských států (dále jen „unijní správce“) i správců se sídlem v třetí zemi (dále jen „mimounijní správce“). Vzhledem k tomu, že praktické důsledky a případné obtíže vyplývající z harmonizovaného regulačního rámce a vnitřního trhu pro mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii a pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy jsou nejasné a je obtížné je předem stanovit s ohledem na nedostatek zkušeností v této oblasti, měl by být stanoven mechanismus pro přezkum. Po uplynutí přechodného období dvou let a po vstupu aktu v přenesené pravomoci přijatého Komisí týkajícího se harmonizovaného režimu pasu v platnost, by měl být tento režim uplatňován na mimounijní správce vykonávající činnost správy nebo nabízení v Unii nebo nabízející tyto fondy v Unii a na unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy. Tento harmonizovaný režim by měl existovat během dalšího přechodného období tří let souběžně s vnitrostátními režimy členských států za určitých minimálních harmonizovaných podmínek. Po tomto tříletém období souběžné existence by měla skončit platnost vnitrostátních režimů a to poté, co vstoupí v platnost další akt Komise v přenesené pravomoci.
(5)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise provést přezkum uplatňování a rozsahu působnosti této směrnice s přihlédnutím k jejím cílům a měla by zhodnotit, zda unijní harmonizovaný přístup nezpůsobil trvající závažné narušení trhu a zda tato směrnice funguje efektivně s ohledem na zásady vnitřního trhu a rovných tržních podmínek.
(6)
Oblast působnosti této směrnice by měla být omezena na subjekty spravující alternativní investiční fondy, které získávají kapitál od většího množství investorů s cílem investovat tento kapitál ve prospěch těchto investorů v souladu s vymezenou investiční politikou, jako svou pravidelnou obchodní činnost bez ohledu na to, jedná-li se o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond, bez ohledu na právní formu alternativního investičního fondu a na to, zda se jedná nebo nejedná o kótovaný alternativní investiční fond.
(7)
Investiční podniky, jako jsou fondy rodinného majetku (family office vehicles), které investují soukromé bohatství investorů, aniž by získávaly kapitál z vnějších zdrojů, by neměly být považovány za alternativní investiční fondy podle této směrnice.
(8)
Subjekty, které nejsou považovány za správce podle této směrnice, nespadají do oblasti její působnosti. Proto by se tato směrnice neměla vztahovat na holdingové společnosti stanovené v této směrnici, avšak správci fondů soukromého kapitálu (private equity funds) ani správci spravující alternativní investiční fondy, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by z oblasti působnosti této směrnice být vyloučeni neměli. Dále by se tato směrnice neměla vztahovat na správu penzijních fondů, programy účasti zaměstnanců nebo spoření zaměstnanců, nadnárodní instituce, národní centrální banky, státní orgány, regionální a místní samosprávy a instituce, které spravují fondy sociálního zabezpečení a důchodové systémy, sekuritizační účelové subjekty nebo pojistné smlouvy a společné podniky (joint ventures).
(9)
Investiční podniky povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (5) a úvěrové instituce povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (6) by neměly mít povinnost získat povolení podle této směrnice, aby mohly poskytovat investiční služby, jako je obhospodařování majetku zákazníka ve vztahu k alternativním investičním fondům. Investiční podniky by však měly být oprávněny přímo nebo nepřímo nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům v Unii nebo je u nich umísťovat pouze za předpokladu, že tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel uvedeného požadavku a měly by zajistit, aby se na investiční podniky usazené ve třetí zemi, které mohou v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy poskytovat investiční služby ve vztahu k alternativním investičním fondům, také vztahoval tento požadavek. Poskytování investičních služeb těmito subjekty ve vztahu k alternativním investičním fondům by však nikdy nemělo vést k faktickému obcházení této směrnice tím, že se správce stane subjektem typu „poštovní schránka“ bez ohledu na to, zda je usazen v Unii nebo ve třetí zemi.
(10)
Tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy. Alternativní investiční fondy by proto měly být i nadále regulovány a dohled nad nimi by měl být vykonáván na vnitrostátní úrovni. Bylo by nepřiměřené upravovat strukturu či složení portfolií alternativních investičních fondů, které jsou spravovány správci, na úrovni Unie a bylo by obtížné stanovit tak rozsáhlou harmonizaci vzhledem k velkým odlišnostem mezi jednotlivými typy alternativních investičních fondů, které správci spravují. Tato směrnice proto nebrání členským státům v přijetí nebo pokračujícím uplatňování vnitrostátních požadavků ve vztahu k alternativním investičním fondům usazeným na jejich území. Skutečnost, že členský stát může k požadavkům platným v jiných členských státech stanovit dodatečné požadavky na alternativní investiční fondy usazené na jeho území, by neměla bránit správcům povoleným podle této směrnice v jiných členských státech ve výkonu práv při nabízení profesionálním investorům v Unii některých alternativních investičních fondů usazených mimo členský stát, který dodatečné požadavky stanovil, a které proto nepodléhají těmto dodatečným požadavkům ani je nemusí splňovat.
(11)
Některá ustanovení této směrnice vyžadují od správců, aby zajistili soulad s požadavky, za něž není v určitých typech fondů odpovědný správce. Jedná se například o fondy, v nichž depozitáře jmenuje alternativní investiční fond nebo jiný subjekt, který jedná jménem alternativního investičního fondu. V těchto případech nemá správce konečnou kontrolu nad tím, zda je depozitář skutečně jmenován, nejde-li o samosprávný alternativní investiční fond. Vzhledem k tomu, že tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy, nemůže požadovat po alternativním investičním fondu, aby jmenoval depozitáře. Nezajistí-li správce, aby alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jednající jeho jménem splňovaly příslušné požadavky, měly by příslušné orgány vyžadovat, aby správce přijal nezbytná opatření k nápravě situace. Není-li i přes tato opatření splnění požadavků dosaženo a jedná-li se o unijního správce nebo povoleného mimounijního správce spravujícího unijní alternativní investiční fond, měl by se správce vzdát správy tohoto alternativního investičního fondu. Pokud se správce nevzdá správy alternativního investičního fondu sám, měly by to od něj vyžadovat příslušné orgány jeho domovského členského státu a nabízení alternativního investičního fondu v Unii by mělo být zakázáno. Stejný zákaz by měl platit pro povolené mimounijní správce, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(12)
Není-li stanoveno jinak, jestliže tato směrnice odkazuje na zájmy investorů alternativního investičního fondu, rozumějí se tím zájmy investorů jakožto investorů alternativního investičního fondu, nikoli jejich individuální zájmy.
(13)
Aniž jsou dotčeny výjimky a omezení stanovené touto směrnicí, tato směrnice by se měla použít na všechny unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce nabízející unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(14)
Tato směrnice stanoví požadavky na způsob, jakým by správci měli spravovat alternativní investiční fondy, za které jsou odpovědní. Pokud jde o mimounijní správce, požadavky se omezují na správu unijních alternativních investičních fondů a dalších alternativních investičních fondů, jejichž podílové jednotky nebo akcie jsou nabízeny také profesionálním investorům v Unii.
(15)
Povolení unijních správců podle této směrnice se vztahuje na správu unijních alternativních investičních fondů usazených v domovském členské státě správce. S výhradou dalších požadavků týkajících se oznamovacích povinností zahrnuje toto povolení rovněž nabízení unijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci profesionálním investorům v Unii a správu unijních alternativních investičních fondů usazených v členském státě, který není domovským členským státem správce. Tato směrnice stanoví také podmínky, za nichž mohou povolení unijní správci nabízet mimounijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, a podmínky, za nichž mohou mimounijní správci získat povolení ke správě unijních alternativních investičních fondů nebo k nabízení alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii s pasem. Během určitého období, jež by mělo být přechodné, by měly mít členské státy i také možnost dovolit unijním správcům nabízet mimounijní alternativní investiční fondy pouze na jejich území nebo mohou povolit mimounijním správcům spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy na jejich území podle vnitrostátních předpisů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(16)
Tato směrnice by se neměla použít na správce, pokud spravují alternativní investiční fondy, jejichž jedinými investory jsou správci sami nebo jejich mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jejich mateřských podniků a jestliže tito investoři sami nejsou alternativními investičními fondy.
(17)
Tato směrnice dále stanoví mírnější režim pro správce, pokud souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 100 milionů EUR, a pro správce, kteří spravují pouze alternativní investiční fondy, které nevyužívají pákový efekt a které nepřiznávají investorům práva na odkup po období pěti let, a souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 500 milionů EUR. Přestože činnosti dotyčného správce nebudou mít pravděpodobně v jednotlivých případech významné důsledky pro finanční stabilitu, mohou v souhrnu vyvolat tyto činnosti systémová rizika. Na tyto správce by se proto neměl vztahovat celý povolovací postup, nýbrž by tito správci měli být registrováni ve svém domovském členském státě a měli by mimo jiné svým příslušným orgánům poskytovat relevantní informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují. Aby však tito menší správci mohli požívat práv podle této směrnice, mělo by jim být umožněno stejné zacházení jako se správci, pokud zvolí postup „opt-in“ podle této směrnice. Tato výjimka by neměla omezovat možnost členských států stanovit přísnější požadavky pro uvedené správce, kteří nezvolili postup „opt-in“.
(18)
Žádný unijní správce by neměl spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, pokud mu k tomu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí. Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, by měl neustále splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
(19)
Je-li to podle této směrnice možné, měl by mimounijní správce, který hodlá spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, nebo unijní správce, který hodlá nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, získat také povolení v souladu s touto směrnicí. Alespoň během přechodného období by měly mít členské státy možnost dovolit mimounijním správcům nabízet alternativní investiční fondy na jejich území a udělit povolení unijnímu správci k nabízení mimounijních alternativních investičních fondů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(20)
V závislosti na jejich právní formě by mělo být umožněno, aby byly alternativní investiční fondy buď nesamosprávné, nebo samosprávné. Za samosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže úkoly správy vykonává řídící orgán nebo jiný interní zdroj alternativního investičního fondu. Umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, je alternativní investiční fond totožný se správcem a měl by proto splňovat veškeré požadavky, které tato směrnice klade na správce, a měl by být povolován jako správce. Správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, by však neměl být povolen jako správce jiných nesamosprávných alternativních investičních fondů. Za nesamosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže byla jím nebo jeho jménem do funkce správce jmenována externí právnická osoba, která na základě tohoto jmenování odpovídá za správu alternativního investičního fondu. Je-li za účelem správy konkrétního alternativního investičního fondu jmenován správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, neměl by být považován za správce poskytujícího správu portfolia ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 9 směrnice 2004/39/ES, nýbrž za správce poskytujícího kolektivní správu portfolií podle této směrnice.
(21)
Správou alternativního investičního fondu by se mělo rozumět poskytování alespoň služeb správy investic. Jedinému správci jmenovanému podle této směrnice by nemělo být nikdy povoleno poskytovat správu portfolií, aniž by zároveň poskytoval řízení rizik a naopak. Za podmínek stanovených v této směrnici by však nemělo být povolenému správci bráněno ve výkonu administrativních činností a nabízení alternativních investičních fondů nebo ve výkonu činností souvisejících s aktivy alternativních investičních fondů. Správci nesamosprávného alternativního investičního fondu by nemělo být bráněno ani v poskytování služeb v oblasti správy investičních portfolií, a to v rámci pověření od investorů s prostorem pro vlastní uvážení a individuálně, včetně investičních portfolií ve vlastnictví penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi (7), nebo v poskytování vedlejších služeb v oblasti investičního poradenství, v oblasti úschovy a správy ve vztahu k podílovým jednotkám subjektů kolektivního investování, přijímání a předávání příkazů. Na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES by měla být správci nesamosprávného alternativního investičního fondu povolena správa SKIPCP.
(22)
Je nezbytné zajistit, aby činnost správců podléhala přísné kontrole řízení. Správci by měli být řízeni a organizováni tak, aby se minimalizovalo riziko střetu zájmů. Organizační požadavky stanovené touto směrnicí by se neměly dotýkat systémů ani kontrol zavedených podle vnitrostátního práva pro registraci osob zaměstnaných v subjektu správce nebo pro něj pracujících.
(23)
Je nezbytné stanovit použití minimálního kapitálového požadavku, aby byl zajištěn nepřerušený a řádný výkon správy alternativních investičních fondů poskytovaný správci a aby se řešilo možné vystavení správců profesní odpovědnosti v souvislosti s jejich veškerou činností, včetně výkonu správy alternativních investičních fondů prováděné na základě zmocnění. Správce by měl mít možnost zvolit si, zda bude potenciální rizika profesní odpovědnosti řešit pomocí dodatečného kapitálu nebo z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(24)
Pro účely řešení potenciálně škodlivých účinků špatně navržených struktur odměňování na řádné řízení rizik a kontrolu rizikového chování jednotlivců by měla být pro správce výslovně stanovena povinnost vytvořit a udržovat pro ty kategorie pracovníků, jejichž profesní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik. Tyto kategorie pracovníků by měly zahrnovat přinejmenším vrcholné vedení, zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik a zaměstnance ve vnitřních kontrolních funkcích a všechny zaměstnance, jejichž celková odměna je řadí do stejné třídy odměňování jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti, s nimiž je spojeno podstupování rizik.
(25)
Principy, jimiž se řídí zásady odměňování, by měly uznávat, že správci mohou uplatňovat tyto zásady rozdílně v závislosti na své velikosti a velikosti spravovaných alternativních investičních fondů, své vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti svých činností.
(26)
Principy týkající se řádné politiky odměňování uvedené v doporučení Komise 2009/384/ES ze dne 30. dubna 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb (8) jsou v souladu se zásadami podle této směrnice a tyto principy doplňují.
(27)
Na podporu sbližování dohledu při hodnocení zásad a postupů odměňování by měl Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (9) (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“) zajistit, aby ve vztahu ke správcům existovaly obecné pokyny pro zásady řádného odměňování. Při vypracovávání těchto obecných pokynů by měl být nápomocen Evropský orgán dohledu (Evropský orgánu pro bankovnictví) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (10) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
(28)
Ustanoveními o odměňování by nemělo být dotčeno plné uplatňování základních práv, které zaručují Smlouvy, zejména čl. 153 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), obecných zásad vnitrostátního smluvního a pracovního práva, příslušných právních předpisů týkajících se práv a účasti akcionářů a obecných povinností správních orgánů a orgánů dohledu dotčených institucí, ani případných práv sociálních partnerů při uzavírání a prosazování kolektivních smluv podle vnitrostátního práva a zvyklostí.
(29)
Spolehlivé a objektivní ocenění aktiv je zásadní pro ochranu zájmů investora. Správci používají různé metody a systémy pro oceňování aktiv, a to v závislosti na aktivech a trzích, na kterých převážně investují. Je vhodné tyto rozdíly uznat, avšak i přesto vždy požadovat, aby správci zavedli postupy oceňování, které vedou k řádnému ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Postup oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv by měl být funkčně nezávislý na správě portfolia a zásadách odměňování správce a další opatření by měly zajistit, aby nedocházelo ke střetu zájmů a předešlo se nepatřičnému ovlivňování zaměstnanců. Za určitých podmínek by měl mít správce možnost jmenovat externího znalce pro účely provádění oceňování.
(30)
Za přísných omezení a požadavků, včetně existence objektivních důvodů, by měl mít správce možnost v souladu s touto směrnicí pověřit jinou osobu výkonem některých svých úkolů s cílem zvýšit efektivnost své činnosti. Za stejných podmínek by mělo být povoleno další pověření. Správce by však měl i nadále v každém okamžiku odpovídat za řádné plnění takových úkolů a za dodržování této směrnice.
(31)
Pověření úkoly investiční správy stanovenými v příloze I by mělo podléhat přísným omezením a požadavkům, které jsou stanoveny pro pověření úkoly správce. Pověření dalšími doprovodnými úkoly, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné správcem v rámci jeho správcovské činnosti, by nemělo podléhat konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(32)
Nedávný vývoj zdůraznil zásadní potřebu oddělit od sebe činnosti úschovy aktiv a jejich správy a potřebu oddělit aktiva investorů od aktiv správce. Ačkoli správci spravují alternativní investiční fondy s různými obchodními modely a mechanismy mimo jiné v oblasti úschovy aktiv, je nezbytné, aby byl pro plnění úkolů depozitáře ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu jmenován depozitář odlišný od správce.
(33)
Ustanovení této směrnice týkající se jmenování a činnosti depozitáře by se měla vztahovat na všechny alternativní investiční fondy, které správce spravuje, na něž se vztahuje tato směrnice, a tudíž na všechny obchodní modely alternativních investičních fondů. Měly by však být přizpůsobeny specifickým vlastnostem různých obchodních modelů. Pro některé obchodní modely jsou určité činnosti depozitáře důležitější, než pro jiné, v závislosti na typu aktiv, do kterých alternativní investiční fondy investují, a na činnostech spojených s těmito aktivy.
(34)
V případě alternativních investičních fondů bez práv na odkup uplatnitelných v prvních pěti letech od počáteční investice, které v souladu se svou hlavní investiční politikou běžně neinvestují do aktiv, která musí být podle této směrnice v úschově, nebo zpravidla investují do subjektů emitenta nebo nekótovaných společností s cílem získat potenciálně kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s touto směrnicí, jako například fondy soukromého kapitálu (private equity funds), fondy rizikového kapitálu (venture capital funds) a nemovitostní fondy, by měly mít členské státy možnost povolit, aby byl notář, advokát nebo registrátor či jiný subjekt pověřen plněním úkolů depozitáře. V tomto případě by plnění úkolů depozitáře mělo být součástí profesní či obchodní činnosti pověřené osoby, v souvislosti s níž podléhá povinné profesní registraci podle právních předpisů nebo regulačních opatření či pravidel pro výkon povolání, a jež může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, že je schopna efektivně plnit příslušné úkoly depozitáře a závazky, které z těchto úkolů vyplývají. Tato možnost zohledňuje stávající praxi v oblasti určitých typů uzavřených fondů. V případě jakýchkoli dalších alternativních investičních fondů by však s ohledem na důležitost úschovy měla být depozitářem úvěrová instituce, investiční podnik nebo jiný subjekt schválený podle směrnice 2009/65/ES. Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů by mělo být možné, aby byla depozitářem také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v tomto bodě odůvodnění za předpokladu, že tato instituce podléhá účinným obezřetnostním pravidlům a dohledu, které jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány.
(35)
Depozitář by měl mít své sídlo nebo pobočku ve stejné zemi jako alternativní investiční fond. V případě mimounijních alternativních investičních fondů by měl mít depozitář možnost mít své sídlo v příslušné třetí zemi, pouze pokud jsou splněny určité další podmínky. Na základě kritérií stanovených v aktech v přenesené pravomoci by Komise měla mít pravomoc přijímat prováděcí opatření, v nichž stanoví, že obezřetnostní pravidla a dohled třetí země jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány. Kromě toho by se postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 měly použít v případě, že se příslušné orgány neshodnou na správném uplatňování dalších dodatečných podmínek. Alternativně by měl mít depozitář v případě mimounijních alternativních investičních fondů možnost být usazen v domovském členském státě nebo případně v referenčním členském státě správce, který alternativní investiční fond spravuje.
(36)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala možnost předložení příslušného horizontálního legislativního návrhu vymezujícího úkoly a odpovědnost depozitáře a upravujícího právo depozitáře z jednoho členského státu poskytovat své služby v jiném členském státě.
(37)
Úkolem depozitáře by mělo být řádné sledování peněžních toků alternativního investičního fondu, a zejména zajištění toho, aby peníze investora a peněžní prostředky, které jsou majetkem alternativního investičního fondu, nebo správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, byly řádně vloženy na účty, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, případně depozitáře, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu. Úkolem depozitáře by měla být též úschova aktiv alternativního investičního fondu, včetně úschovy finančních nástrojů, které mohou být uschovány na účtu finančních nástrojů zřízeném v evidenci depozitáře, a všech finančních nástrojů, které mohou být fyzicky doručeny depozitáři, a ověřování vlastnictví všech dalších aktiv alternativního investičního fondu a správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu. Při ověřování, zda jsou peníze investora vloženy na peněžní účet, by měl depozitář zohlednit zásady stanovené v článku 16 směrnice Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (11).
(38)
Depozitář by měl jednat čestně, spravedlivě, profesionálně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu, případně investorů alternativního investičního fondu.
(39)
Úschovou aktiv by depositář mohl pověřit třetí osobu, která by tímto úkolem mohla následně pověřit další osobu. Pověřování a další pověřování by však mělo být objektivně odůvodněno a mělo by podléhat přísným požadavkům z hlediska vhodnosti třetí osoby, která je tímto úkolem pověřována, a z hlediska patřičné dovednosti, péče a opatrnosti, jež by měl depozitář při volbě, jmenování a kontrole této třetí osoby vynaložit.
(40)
Třetí osobě pověřené úschovou aktiv by mělo být umožněno vést společný účet pro několik alternativních investičních fondů (tzv. souhrnný účet).
(41)
Pokud je úschovou aktiv pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry, jak je stanoveno pro účely směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (12), nebo je poskytováním podobných služeb pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry ve třetích zemích, nemělo by to být považováno za pověření úschovou aktiv.
(42)
Přísná omezení a požadavky, kterým podléhá pověření úkoly depozitáře, by se měla použít na pověření specifickými úkoly depozitáře, totiž sledování peněžních toků, úschova aktiv a výkon dohledu. Pověření doprovodnými úkoly, které jsou spojeny s činností depozitáře, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné depozitářem v rámci jeho činnosti, nepodléhá konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(43)
Tato směrnice také zohledňuje skutečnost, že mnoho alternativních investičních fondů, a zejména hedgeové fondy, využívají v současné době hlavní makléře. Tato směrnice zajišťuje, aby alternativními investičními fondy mohly i nadále využívat hlavních makléřů. Není-li činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti hlavního makléře a nejsou-li řádně rozpoznány, řešeny a oznámeny investorům alternativního investičního fondu případné střety zájmů, neměl by být žádný hlavní makléř jmenován depozitářem, neboť hlavní makléři jednají jako protistrany alternativních investičních fondů, a nemohou tudíž současně jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, jak se vyžaduje od depozitáře. Depozitářům by mělo být umožněno pověřit úschovou jednoho nebo více hlavních makléřů nebo jednu nebo více třetích osob. Hlavnímu makléři by mělo být povoleno kromě úschovy též zajišťovat pro alternativní investiční fond makléřské služby. Tyto makléřské služby by neměly být součástí pověření.
(44)
Depozitář by měl nést odpovědnost za ztráty vzniklé správci, alternativnímu investičnímu fondu a investorům. Tato směrnice rozlišuje mezi ztrátami finančních nástrojů, které jsou v úschově, a jinými ztrátami. Pokud jde o jiné ztráty, než jsou ztráty finančních nástrojů v úschově, měl by být depozitář odpovědný v případě úmyslného nebo nedbalostního jednání. Jestliže depozitář drží aktiva v úschově a tato aktiva jsou ztracena, měl by být za tuto ztrátu odpovědný, není-li schopen prokázat, že ke ztrátě došlo v důsledku vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by nemohl zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí. V tomto ohledu by depozitář neměl mít možnost se odvolávat na některé interní situace, jako je podvodný čin zaměstnance, aby se zprostil odpovědnosti.
(45)
V případě, že depozitář pověří úschovou třetí osobu a tato třetí osoba ztratí finanční nástroje držené v úschově, měl by být za ztrátu odpovědný depozitář. Avšak za předpokladu, že depozitáři je výslovně povoleno zprostit se odpovědnosti, je-li tato odpovědnost smluvně přenesena na třetí osobu na základě písemné dohody mezi depozitářem a alternativním investičním fondem, případně správcem, který jedná jménem alternativního investičního fondu, v níž je zproštění odpovědnosti objektivně odůvodněno, a třetí osoba může nést odpovědnost za ztrátu na základě dohody mezi depozitářem a třetí osobou, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti, pokud může prokázat, že vykonával své povinnosti s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a že jsou splněny konkrétní podmínky pro pověření. Tato směrnice stanovením podmínek pro smluvní přenesení odpovědnosti na třetí osobu usiluje o to, aby tato smlouva měla účinek navenek, čímž činí třetí osobu přímo odpovědnou alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů držených v úschově.
(46)
Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují všechny požadavky na pověření funkcí depozitáře, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti za předpokladu, že: statut fondu nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně povolují takové zproštění odpovědnosti; investoři byli před vložením svých investic řádně informováni o tomto zproštění odpovědnosti a o okolnostech, které toto zproštění odůvodňují; alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu nařídil depozitáři, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt; depozitář a alternativní investiční fond nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje; a existuje písemná dohoda mezi depozitářem a třetí osobou, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na třetí osobu a umožňuje alternativnímu investičnímu fondu nebo správci, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatňovat nárok vůči třetí osobě v případě ztráty finančních nástrojů nebo umožňuje, aby tento nárok uplatňoval jejich jménem depozitář.
(47)
Touto směrnicí by neměla být dotčena žádná budoucí legislativní opatření týkající se depozitáře ve směrnici 2009/65/ES, neboť SKIPCP a alternativní investiční fondy jsou odlišné jak z hlediska svých investičních strategií, tak z hlediska investorů, kterým jsou určeny.
(48)
Správce by měl pro každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, zveřejnit výroční zprávu za každý účetní rok, a to nejpozději do šesti měsíců od skončení účetního roku v souladu s touto směrnicí. Touto šestiměsíční lhůtou by nemělo být dotčeno právo členských států stanovit kratší lhůtu.
(49)
Vzhledem k tomu, že správci mohou využít pákového efektu a mohou za určitých podmínek přispět k růstu systémového rizika či rizika chaotických trhů, měly by být stanoveny zvláštní požadavky na správce využívající pákový efekt. Informace nezbytné ke zjištění a sledování těchto rizik a k reakci na ně nebyly doposud v Unii shromažďovány jednotným způsobem, ani nebyly předávány všem členským státům, aby byly rozpoznány zdroje možných rizik pro stabilitu finančních trhů v Unii. K nápravě této situace je třeba, aby se na správce, kteří ve velké míře využívají pákového efektu na úrovni alternativního investičního fondu, vztahovaly zvláštní požadavky. Tito správci by měli mít povinnost poskytovat informace týkající se celkové síly pákové efektu, která byla využita, pákového efektu z půjčky peněžních prostředků nebo cenných papírů a pákového efektu spočívajícího ve finančních derivátech, použití aktiv a hlavních zdrojů pákového efektu v jejich alternativním investičním fondu. Informace získané příslušnými orgány by měly být předány ostatním orgánům v Unii, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika zřízené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika (13), aby byla usnadněna kolektivní analýza dopadu pákového efektu u všech alternativních investičních fondů, které správce spravuje, na finanční systém Unie a rovněž společná reakce. Pokud by jeden nebo více alternativních investičních fondů spravovaných jedním správcem mohlo potenciálně představovat významný zdroj rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech, měla by být tato informace také sdílena s příslušnými orgány.
(50)
S cílem zajistit řádné hodnocení rizik vzniklých v důsledku využívání pákového efektu správci s ohledem na alternativní investiční fondy, které spravují, by správce měl prokázat, že limity pákového efektu u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, jsou přiměřené, a že tyto limity v každém okamžiku dodržuje. Pokud by mohlo dojít k ohrožení stability a integrity finančního systému, mělo by být příslušným orgánům domovského členského státu správce umožněno stanovit limity na sílu pákového efektu, který by mohli správci využívat v rámci alternativních investičních fondů, které spravují. O opatřeních přijatých v tomto ohledu by měl být informován orgán pro cenné papíry a trhy a Evropskou radu pro systémová rizika.
(51)
Také se považuje za nezbytné dovolit orgánu pro cenné papíry a trhy, aby mohl, poté co zohlední radu Evropské rady pro systémová rizika, určit, zda pákový efekt využitý správci nebo skupinou správců představuje riziko pro stabilitu a integritu finančních systémů, a vypracovat radu pro příslušné orgány, v níž blíže určí nápravná opatření, která je nutné přijmout.
(52)
Je nezbytné zajistit, aby příslušné orgány domovského členského státu správce, společnosti, nad nimiž vykonávají alternativní investiční fondy, které správci spravují, kontrolu, a zaměstnanci těchto společností měli k dispozici informace, které jsou pro uvedené společnosti nezbytné k posouzení toho, jaký dopad má tato kontrola na jejich situaci.
(53)
Pokud správci spravují alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad emitentem, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, je třeba zveřejnit informace podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (14) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15. prosince 2004 o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu (15). Na správce spravující alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad nekótovanou společností, by se měly vztahovat zvláštní požadavky. Aby byla zajištěna transparentnost v souvislosti s kontrolovanou společností, měly by být rozšířeny požadavky na transparentnost, zveřejňování informací a podávání zpráv Dále by výroční zprávy příslušných alternativních investičních fondů měly být doplněny o informace týkající se kontrolované společnosti, nebo by tyto dodatečné informace měly být zahrnuty do výroční zprávy kontrolované společnosti. Poté by tyto informace měly být zpřístupněny zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům a investorům investujícím do příslušných alternativních investičních fondů.
(54)
Požadavek na poskytnutí konkrétních informací zaměstnancům určitých společností se uplatňuje v případě, že alternativní investiční fond získal kontrolu nad takovými společnostmi v souladu s touto směrnicí. Avšak správci ve většině případů, s výjimkou samosprávných alternativních investičních fondů, nevykonávají žádnou kontrolu nad alternativními investičními fondy. V souladu s obecnými zásadami práva obchodních společností rovněž neexistuje žádný přímý vztah mezi akcionáři a zástupci zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmito zaměstnanci. Proto nemůže být podle této směrnice pro akcionáře nebo jeho správce, totiž alternativní investiční fondy a správce, stanoven žádný přímý požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům. Pokud jde o požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, tato směrnice by měla pro správce stanovit povinnost vynaložit veškeré úsilí s cílem zajistit, aby představenstvo dotčené společnosti poskytlo příslušné informace zástupcům zaměstnanců, a pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům.
(55)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala potřebu a případné možnosti obecné úpravy požadavků týkajících se poskytování a zveřejňování informací podle této směrnice v případě kontroly nekótovaných společností nebo emitentů bez ohledu na typ investora.
(56)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, měl by mít správce povinnost poskytovat příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o financování získání této kontroly. Tuto povinnost poskytnout informace o financování by měl mít také v případě, že spravuje alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitentem cenných papírů, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu.
(57)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, neměl by mít tento správce po dobu 24 měsíců od získání kontroly alternativními investičními fondy nad společností podle této směrnice možnost zaprvé usnadnit, podpořit nebo nařídit rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií v jakémkoli rozsahu,; za druhé, pokud je správce oprávněn hlasovat jménem alternativních investičních fondů na zasedáních řídících orgánů společnosti, nesmí v souladu s touto směrnicí hlasovat pro rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií společností; a za třetí tento správce musí v souladu s touto směrnicí v každém případě vynaložit veškeré úsilí o zabránění rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcí společností. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel kapitoly V oddílu 2 této směrnice a řádně podle toho zohlednit potřebu rovných podmínek pro unijní a neunijní alternativní investiční fondy při získávání kontroly ve společnostech usazených v Unii.
(58)
Na požadavky týkající se oznamování a poskytování informací a na konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv v případě kontroly nad nekótovanou společností nebo emitentem by se měla vztahovat obecná výjimka týkající se kontroly nad malými a středními podniky a účelovými společnostmi založenými za účelem koupě, vlastnictví a správy nemovitostí. Kromě toho cílem těchto požadavků není zveřejnit důvěrné obchodní informace, což by znevýhodnilo správce vůči potenciálním konkurentům jako jsou státní investiční fondy (sovereign wealth funds), nebo konkurentům, kteří mohou chtít informace využít ve svůj prospěch s cílem ukončit obchodní činnost cílové společnosti. Oznamovací povinnost a povinnost zveřejnit informace by proto měla být uplatňována v souladu s podmínkami a omezeními týkajícími se důvěrných informací podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (16), a aniž jsou dotčeny směrnice 2004/25/ES a 2004/109/ES. Členské státy by ovšem měly zajistit, aby podle omezení a podmínek stanovených ve vnitrostátním právu zástupcům zaměstnanců a jakýmkoli odborníkům, kteří jim jsou nápomocni, nebylo povoleno vyzrazovat zaměstnancům a třetím osobám jakékoli informace, které se dotýkají legitimního zájmu společnosti, a které jim byly poskytnuty jako výslovně důvěrné. Členské státy by měly mít možnost pověřit zástupce zaměstnanců a odborníky, které jim jsou nápomocni, aby předali důvěrné informace zaměstnancům a třetím osobám, které jsou vázáni povinností mlčenlivosti. Členské státy by měly stanovit, že příslušní správci by neměli vyžadovat, aby představenstvo sdělovalo informace zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, je-li povaha těchto informací taková, že by podle objektivních kritérií výrazně poškodily fungování příslušné společnosti nebo by měly na společnost škodlivý vliv. Požadavky týkající se oznamování a zveřejňování informací a konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv by se měly uplatňovat, aniž jsou dotčeny jakékoli přísnější předpisy přijaté členskými státy.
(59)
Tato směrnice stanoví rovněž podmínky, za nichž mohou unijní správci nabízet podílové jednotky a akcie unijních alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii. Unijním správcům by mělo být dovoleno takto nabízet alternativní investiční fondy pouze v případě, že správce dodržuje tuto směrnici a nabízí alternativní investiční fond s pasem, aniž je dotčeno nabízení alternativních investičních fondů, které nedosahují hodnot stanovených touto směrnicí, správci. Členské státy by měly mít možnost dovolit správcům nabízet alternativní investiční fondy nedosahující uvedených hodnot v souladu s vnitrostátními předpisy.
(60)
Podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu by mohly být kótovány na regulovaném trhu v Unii nebo nabízeny na trhu či umisťovány třetími osobami, které jednají jménem správce v daném členském státě, pouze pokud správce, který spravuje alternativní investiční fond, má sám povoleno nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v tomto členském státě. Kromě toho se na prodej alternativních investičních fondů investorům v Unii mohou vztahovat také jiné vnitrostátní a unijní právní předpisy, jako například směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování (17) a směrnice 2004/39/ES.
(61)
Velký počet unijních správců v současnosti spravuje mimounijní alternativní investiční fondy. Je vhodné dovolit unijním správcům, kterým bylo uděleno povolení k činnosti, aby spravovali mimounijní alternativní investiční fondy, které nenabízejí v Unii, aniž by se na ně vztahovaly přísné požadavky týkající se depozitáře a výročních zpráv stanovené v této směrnici, neboť tyto požadavky byly do směrnice začleněny v zájmu ochrany unijních investorů.
(62)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost, a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by měli být unijní správci, kterým bylo uděleno povolení k činnosti a kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy profesionálním investorům v jejich domovském členském státě nebo v jiných členských státech, oprávněni tuto činnost vykonávat za předpokladu, že mají pas a dodržují tuto směrnici. Na toto oprávnění by se měly vztahovat oznamovací postupy a měly by být splněny podmínky ve vztahu k třetím zemím mimounijních alternativních investičních fondů.
(63)
Během přechodného období, v němž se zpravidla zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které skončí přijetím aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, dovoleno příslušnými členskými státy provozovat tuto činnost za předpokladu, že dodržují tuto směrnici s výjimkou požadavků týkajících se depozitáře. Tito unijní správci by však měli zajistit, aby byl jmenován jeden nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti depozitáře. Mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetích zemí, v nichž jsou usazeny mimounijní alternativní investiční fondy, by dále měly být uzavřeny dohody o spolupráci pro účely dohledu nad systémovými riziky, které by měly být v souladu s mezinárodními standardy, aby se zajistila účinná výměna informací, která umožní příslušným orgánům domovského členského státu správce plnit úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly být využity ke znemožnění nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě. Kromě toho třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(64)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by mělo být hlavní zásadou této směrnice to, že mimounijní správce může využívat práva podle této směrnice, jako například právo nabízet podílové jednotky a akcie alternativního investičního fondu po celé Unii na základě pasu, pokud dodržuje tuto směrnici. To by mělo zajistit rovné podmínky pro unijní správce a mimounijní správce. Tato směrnice proto stanoví postup pro udělení povolení mimounijnímu správci, který se použije poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost. Za účelem zajištění dodržování této směrnice, by mělo být dodržování této směrnice vymáháno příslušnými orgány členského státu. Pro mimounijní správce by měly být příslušnými orgány dohledu příslušné orgány referenčního členského státu, jak je stanoveno v této směrnici.
(65)
Pokud tedy hodlá mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měl by mít také povinnost dodržovat tuto směrnici, aby se na něj vztahovaly stejné povinnosti jako na unijní správce. Ve výjimečným případech, pokud je dodržování této směrnice neslučitelné s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, by mohla být mimounijnímu správci povolena výjimka z povinnosti dodržovat příslušné ustanovení této směrnice, pokud může prokázat, že: není možné současně dodržet ustanovení této směrnice a kogentní ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii; právní předpisy, které se vztahují na mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušného alternativního investičního fondu stejnou úroveň ochrany; a mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond dodržuje tato rovnocenná pravidla.
(66)
Dále by mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měli být podrobeni specifickému postupu pro udělení povolení a měly by být splněny některé specifické požadavky týkající se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(67)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl poskytnout radu ohledně určení referenčního členského státu a případně ohledně výjimky v případě neslučitelnosti s rovnocennými pravidly. Měly by se uplatnit specifické požadavky týkající se výměny informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu příslušnými orgány hostitelských členského státu správce. Kromě toho by se měly použít postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 v případě, že se příslušné orgány členských států neshodnou na určení referenčního členského státu, uplatňování výjimky v případě neslučitelnosti dodržování této směrnice s dodržováním rovnocenných pravidel třetí země nebo posouzení, zda jsou splněny specifické požadavky týkajících se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(68)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl provést jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledových činností příslušných orgánů, pokud jde o udělování povolení mimounijním správcům a na dohled nad nimi za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(69)
Během přechodného období, v němž se zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které zpravidla skončí na základě aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, příslušnými členskými státy dovoleno provozovat tuto činnost za předpokladu, že jsou splněny určité minimální požadavky. Na tyto mimounijní správce by se měly vztahovat alespoň pravidla podobná těm, která se použijí na unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy, pokud jde o zveřejňování informací investorům. S cílem umožnit sledování systémového rizika by se na mimounijní správce měla vztahovat povinnost podávat informace příslušným orgánům členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny. Tito správci by proto měli dodržovat požadavky transparentnosti stanovené touto směrnicí a povinnosti správce spravující alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty. Kromě toho by v souladu s mezinárodními standardy měly být za účelem dohledu nad systémovým rizikem uzavřeny dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, aby se zajistila účinná výměna informací, která příslušným orgánům dotyčných členských států umožní plnit jejich úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly znemožňovat nabízení fondů z třetích zemí v některém členském státě. Třetí země, v níž je mimounijní správce a případně mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(70)
Tato směrnice by neměla ovlivnit stávající situaci, kdy profesionální investor usazený v Unii může z vlastního podnětu investovat do alternativního investičního fondu bez ohledu na to, kde je usazen správce nebo alternativní investiční fond.
(71)
Členské státy by měly mít možnost povolit nabízení všech nebo některých typů alternativních investičních fondů spravovaných správci neprofesionálním investorům na svém území. Jestliže členský stát umožní nabízení určitých typů alternativních investičních fondů, měl by provádět hodnocení, zda by konkrétní alternativní investiční fond mohl být považován za typ alternativního investičního fondu, který je možné nabízet neprofesionálním investorům na jeho území, případ od případu. Aniž je dotčeno uplatňování jiných nástrojů práva Unie, měly by mít členské státy možnost, pokud jde o podmínky nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, stanovit pro alternativní investiční fondy a správce přísnější požadavky, než je tomu v případě alternativních investičních fondů nabízených na jejich území profesionálním investorům, a to bez ohledu na to, zda jsou alternativní investiční fondy nabízeny v daném členském státě nebo přeshraničně. Pokud členský stát povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům na svém území, měla by být tato možnost k dispozici bez ohledu na členský stát, ve kterém je správce spravující alternativní investiční fondy usazen, a členský stát by neměl stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě a nabízené přeshraničně, než které stanovil pro alternativní investiční fondy nabízené vnitrostátně. Kromě toho by měli správci, investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES, které poskytují investiční služby neprofesionálním klientům, při posuzování, zda je alternativní investiční fond pro jednotlivé neprofesionální klienty vhodný nebo přiměřený, nebo zda se jedná o komplexní či nekomplexní finanční nástroje, zohlednit veškeré další požadavky.
(72)
Je nutné vyjasnit pravomoci a povinnosti příslušných orgánů odpovědných za provádění této směrnice a posílit mechanismy nezbytné k zajištění účinné přeshraniční spolupráce v oblasti dohledu. Za určitých okolností by mělo být příslušným orgánům hostitelských členských států správce umožněno, aby bezprostředně vykonávaly dohled nad dodržováním ustanovení spadajících do jejich působnosti. V případě ostatních ustanovení by měly být příslušné orgány hostitelských členských států za určitých okolností oprávněny požadovat přijetí opatření od příslušných orgánů domovského členského státu a zasáhnout v případě, že tato opatření nejsou prováděna.
(73)
Tato směrnice dále stanoví obecnou koordinační roli orgánu pro cenné papíry a trhy, jakož i možnost využít závazné mediace pro urovnání sporů mezi příslušnými orgány pod vedením orgánu pro cenné papíry a trhy.
(74)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl vypracovat návrhy regulačních technických norem týkajících se obsahu dohod o spolupráci, které musí být uzavřeny mezi domovským členským státem, nebo případně referenčním členským státem správce, a příslušnými orgány dohledu třetí země, jakož i postupů při výměně informací. Návrhy regulačních technických norem by měly zajistit, aby v souladu s těmito dohodami o spolupráci byly příslušným orgánům domovských i hostitelských členských států poskytovány všechny nezbytné informace, které jim umožní vykonávat jejich dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl také plnit usnadňující roli při vyjednání a uzavírání dohod o spolupráci. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl například využít usnadňující roli k tomu, aby vytvořil standardní podobu takových dohod o spolupráci.
(75)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(76)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména Smlouvou o fungování EU a Listinou základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“), především právo na ochranu osobních údajů podle článku 16 Smlouvy o fungování EU a článku 8 Listiny základních práv. Jakákoliv výměna nebo přenos informací mezi příslušnými orgány by měly odpovídat pravidlům o předávání osobních údajů stanoveným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (18). Veškerá výměna nebo přenos informací orgánem pro cenné papíry a trhy by měly být v souladu s pravidly pro předávání osobních údajů stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (19), které by se mělo v plném rozsahu použít na zpracování osobních údajů pro účely této směrnice.
(77)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, jež by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (20).
(78)
Komise by měla být tam, kde je to v této směrnici výslovně stanoveno, zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Komise by měla být zejména zmocněna k přijetí aktů v přenesené pravomoci blíže vymezujících metody využití pákového efektu stanovené v této směrnici, včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby, jež jsou kontrolovány příslušným alternativním investičním fondem, tam kde jsou struktury, na než se odkazuje, strukturami vytvořenými konkrétně k tomu účelu, aby přímo nebo nepřímo vytvářely pákový efekt na úrovni alternativního investičního fondu. V případě fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu by pákový efekt existující na úrovni společnosti v jejich portfoliu neměl být zahrnut, pokud se hovoří o těchto finančních a právních strukturách.
(79)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení toho, jakým způsobem se vypočítají mezní hodnoty pro mírnější režim a jak se nakládá se správci, u nichž aktiva, která spravují, včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, v jednom či více kalendářních letech příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla, a k bližšímu vymezení povinnosti registrace pro správce, u nichž aktiva nedosahují těchto mezních hodnot, povinnosti poskytovat informace za účelem účinného sledování systémového rizika a povinnosti správců oznámit příslušným orgánům skutečnost, že již nesplňují podmínky pro uplatňování mírnějšího režimu.
(80)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: vymezení metody pákového efektu, včetně jakýchkoliv finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované příslušnými alternativními investičními fondy, a způsobu, jakým se pákový efekt vypočítává; bližšího vymezení rizik, která musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, podmínek, na jejichž základě se stanoví vhodnost dodatečného kapitálu, nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a způsob stanovení probíhající úpravy dodatečného kapitálu nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení kritérií, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správci plní své povinnosti, pokud jde o výkon jejich obchodní činnosti a také jejich povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu; získávání a účinného uplatňování zdrojů a postupů, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich činnosti; přijetí veškerých vhodných opatření k předcházení střetu zájmů a, není-li možné střetu zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů a aby se zajistilo, že s alternativními investičními fondy, které spravují, je nakládáno spravedlivě; dodržování všech regulačních požadavků na výkon jejich obchodní činnosti v nejlepším možném zájmu alternativních investičních fondů, které správce spravuje, nebo jejich investorů a v zájmu integrity trhu; spravedlivého zacházení se všemi investory alternativního investičního fondu.
(81)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení druhu střetů zájmů, které musí správci rozpoznat, jakož i přiměřených opatření, které by správci měli učinit v rámci struktur a vnitřních a organizačních postupů, aby bylo možné rozpoznat, předcházet, řešit, sledovat a oznámit střety zájmů. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení: řízení rizik, které je třeba uplatnit; přiměřené frekvence přezkumu systému řízení rizik; způsobu, jakým by se měla funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolií; konkrétních ochranných opatření proti střetu zájmů; požadavků v oblasti řízení rizik, které má správce uplatňovat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení systémů řízení likvidity a postupů, které má správce používat, a k vymezení vzájemného souladu investiční strategie, likviditního profilu a pravidel pro zpětný odkup. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem vymezení požadavků, které musí původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizačních nástrojů splňovat, aby správci bylo umožněno investovat do těchto nástrojů vydaných po 1. lednu 2011.
(82)
Dále by akty v přenesené pravomoci měly být přijaty za účelem stanovení: požadavků, které musí správci splňovat, když investují do těchto sekuritizačních nástrojů; stanovení administrativních a účetních postupů a kontrolních a ochranných opatřeních při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušných mechanismů vnitřní kontroly; stanovení postupů pro řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a výpočet hodnoty jejich podílových jednotek a akcií, odborných záruk, které musí být externí znalec schopen poskytovat, a vhodných pravidelných intervalů pro oceňování u otevřených alternativních investičních fondů.
(83)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení podmínek, za nichž by mělo být schváleno pověření úkoly správce, jakož i situací, z nichž vyplývá, že správce pověřil svými úkoly třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tedy znemožňuje, aby mohl být dále považován za správce; pokud jde o depozitáře, stanovení kritérií pro posouzení toho, zda obezřetnostní pravidla a dohled třetích zemí, v nichž je depozitář usazen, mají stejný účinek jako právní předpisy Unie a jsou účinně prosazována, stanovení podrobností, které je nutné zahrnout do standardní smlouvy, stanovení podmínek pro výkon činnosti depozitáře, včetně typu finančních nástrojů, které by měly být zahrnuty mezi nástroje, které spravuje depozitář v rámci svých úkolů spojených s úschovou, stanovení podmínek, které depozitáře opravňují k úschově finančních nástrojů, jež jsou registrovány u hlavního depozitáře, a podmínky, za nichž depozitář uchovává finanční nástroje, které jsou emitovány v nominální podobě a registrovány u emitenta nebo registrátora, stanovení povinnosti depozitářů jednat s patřičnou opatrností a povinnosti oddělení, stanovení podmínek a okolností, za nichž by finanční nástroje svěřené do úschovy měly být považovány za ztracené, stanovení vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by se nemohlo zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí, jakož podmínek a okolností, za nichž existuje objektivní důvod pro zproštění odpovědnosti. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení obsahu a formy výroční zprávy, kterou musí správci zpřístupnit za každý alternativní investiční fond, který spravují, jakož i stanovení povinností správců informovat investory a požadavků na podávání zpráv příslušným orgánům a jejich četnost.
(84)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, kdy se má za to, že pákový efekt je využíván systematicky, a ke stanovení zásad, které by příslušné orgány měly uplatnit v případě, že zvažují zavést limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení obsahu dohod o spolupráci ve vztahu k mimounijním správcům nebo mimounijním alternativním investičním fondům, aby mohl být vytvořen společný rámec usnadňující uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, jaké informace týkající se správců mají být vyměňovány mezi příslušnými orgány a jaké mají být poskytovány orgánu pro cenné papíry a trhy.
(85)
V závislosti na radě poskytnuté orgánem pro cenné papíry a trhy a podle kritérií stanovených v této směrnici by akt v přenesené pravomoci měl být přijat rovněž za účelem rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii, a další akt v přenesené pravomoci by měl být přijat za účelem ukončení platnosti vnitrostátního režimu soukromého umísťování.
(86)
Evropský parlament nebo Rada by měly mít možnost vyslovit námitky proti aktu v přenesené pravomoci ve lhůtě tří měsíců od jeho oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady by mohla být tato lhůta prodloužena o tři měsíce v případě, že se jedná o oblasti důležitého zájmu. Evropský parlament a Rada by mohly informovat ostatní orgány o svém úmyslu námitky nevyslovit. Toto brzké schválení aktů v přenesené pravomoci má význam zejména s ohledem na dodržení stanovených lhůt, například aby se členským státům případně umožnilo provést akty v přenesené pravomoci ve lhůtě pro provedení stanovené touto směrnicí.
(87)
Prohlášením k článku 290 Smlouvy o fungování Evropské unie připojeným k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu, konference vzala na vědomí záměr Komise konzultovat při vypracování návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb odborníky jmenované členskými státy v souladu se svými zavedenými postupy.
(88)
Dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době již bude platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by také poskytnout radu týkající se rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, od kterého by měla ustanovení této směrnice týkající se rozšíření působnosti pasu vstoupit v platnost pro všechny členské státy.
(89)
V dubnu 2009 se na summitu v Londýně dohodli vedoucí představitelé států G20, že hedgeové fondy a jejich správci by měli být registrováni a měli by mít povinnost průběžně poskytovat příslušné informace orgánům dohledu a regulačním orgánům. Měli by podléhat dohledu, aby bylo zajištěno, že mají odpovídají řízení rizika. V červnu 2010 vedoucí představitelé států G20 v Torontu znovu potvrdili svůj závazek a zároveň se zavázali urychlit provádění přísných opatření na zlepšení transparentnosti a regulačního dohledu ve vztahu k hedgeovým fondům, která budou jednotná na mezinárodní úrovni a budou nediskriminační. Ve snaze podpořit cíle států G20 vydala v červnu 2009 Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry obecné principy pro dohled nad hedgeovými fondy s cílem poskytnout vodítka pro rozvoj mezinárodně konzistentní úpravy v této oblasti. Dne 16. září 2010 se Evropská rada dohodla na tom, že Evropa potřebuje v kontextu vnějších vztahů Unie prosazovat své zájmy a hodnoty důrazněji a v duchu vzájemnosti i vzájemného prospěchu a proto musí podniknout kroky s cílem, mimo jiné, zlepšit přístup na trh pro evropské podniky a prohloubit spolupráci v oblasti regulace s významnými obchodními partnery. Komise bude usilovat o to, aby tyto závazky byly plněny podobným způsobem mezinárodními partnery Unie.
(90)
Tři roky od vstupu aktu v přenesené pravomoci, na jehož základě se bude používat pas pro správce, v platnost, by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době bude již platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by rovněž poskytnout radu týkající se ukončení těchto vnitrostátních režimů. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, ke kterému skončí platnost vnitrostátních režimů uvedených v této směrnici ve všech členských státech.
(91)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány zahájit přezkum uplatňování této směrnice, jakož i oblasti její působnosti. Tento přezkum by měl analyzovat zkušenosti získané při uplatňování této směrnice, její dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, míru, v jaké bylo dosaženo cílů této směrnice, a v případě potřeby by měl obsahovat návrhy vhodných změn. Tento přezkum by měl zahrnovat obecné hodnocení fungování pravidel stanovených touto směrnicí a zkušeností získaných při jejich uplatňování. Komise by měla přezkoumat, jak plní své funkce orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány Unie při zajišťování účinného dohledu nad všemi správci, kteří provozují správu na trzích Unie v kontextu této směrnice, a zároveň, mimo jiné, podle nařízení (EU) č. 1095/2010, které svěřuje orgánu pro cenné papíry a trhy další úkoly v oblasti dohledu, pokud jde o udělení povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi. V tomto ohledu by měla Komise posoudit náklady a výhody spojené s pověřením orgánu pro cenné papíry a trhy těmito úkoly.
(92)
Cílem této směrnice je vytvořit rámec, který bude schopen řešit případná rizika, která mohou nastat v důsledku činnosti správců, a zajistí účinné sledování těchto rizik prostřednictvím příslušných orgánů v Unii. Je nezbytné vytvořit přísný regulační rámec a rámec dohledu, který nedovolí právní mezery v regulaci finančních trhů. V tomto ohledu se odkazuje na stávající požadavky týkající se patřičné opatrnosti použitelné na profesionální investory podle příslušného nařízení vztahujícího se na tyto investory. Komise se vyzývá, aby provedla přezkum příslušných právních předpisů týkajících se profesionálních investorů s cílem posoudit, zda je potřebné zavést přísnější požadavky na náležitou opatrnost uplatňovanou profesionálními investory v Unii, když z vlastní iniciativy investují do mimounijních finančních produktů, jako jsou mimo jiné mimounijní alternativní investiční fondy.
(93)
Po skončení přezkumu by Komise měla předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně včetně navrhovaných změn, přičemž zohlední cíle této směrnice a možný dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích.
(94)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajistit vysokou úroveň ochrany investorů stanovením společného rámce pro udělování povolení správcům a dohled nad nimi, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, jak dokládají nedostatky ve stávajících vnitrostátních právních předpisech a v dohledu nad těmito subjekty, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(95)
Směrnice 2003/41/ES a 2009/65/ES, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (21) a nařízení (EU) č. 1095/2010 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro udělování povolení, činnost a transparentnost správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. S výhradou odstavce 3 tohoto článku a článku 3 se tato směrnice vztahuje na:
a)
unijní správce, kteří spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, bez ohledu na to zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy;
b)
mimounijní správce, kteří spravují jeden nebo více unijních alternativních investičních fondů, a
c)
mimounijní správce, kteří nabízejí jeden nebo více alternativních investičních fondů v Unii, bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy.
2. Pro účely odstavce 1 je bezpředmětné:
a)
zda se jedná o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond;
b)
zda je alternativní investiční fond zřízen podle smluvního práva, podle trustového práva či podle jiných právních předpisů nebo zda má alternativní investiční fond jinou právní formu;
c)
jaká je právní struktura správce.
3. Tato směrnice se nevztahuje na následující subjekty:
a)
holdingové společnosti;
b)
instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění, na něž se vztahuje směrnice 2003/41/ES včetně případných povolených subjektů odpovědných za správu těchto institucí a jednajících jejich jménem, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice, nebo investičních správců jmenovaných podle čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice, pokud nespravují alternativní investiční fondy;
c)
nadnárodní instituce, jako jsou Evropská centrální banka, Evropská investiční banka, Evropský investiční fond, evropské finanční rozvojové instituce a bilaterální rozvojové banky, Světová banka, Mezinárodní měnový fond a jiné nadnárodní instituce a podobné mezinárodní organizace, jestliže tyto instituce nebo organizace spravují alternativní investiční fondy, pokud tyto alternativní investiční fondy slouží veřejnému zájmu;
d)
národní centrální banky;
e)
státní orgány, regionální a místní samosprávy a orgány nebo jiné instituce, které spravují fondy podporující systémy sociálního zabezpečení a důchodové systémy;
f)
programy účasti zaměstnanců nebo programy spoření zaměstnanců;
g)
sekuritizační účelové subjekty.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby správci uvedení v odstavci 1 vždy dodržovali tuto směrnici.
Článek 3
Výjimky
1. Tato směrnice se nevztahuje na správce, pokud spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, jejichž jedinými investory jsou správce nebo jeho mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jeho mateřských podniků, jestliže žádný z těchto investorů není alternativním investičním fondem.
2. Aniž je dotčen článek 46, použijí se na následující správce pouze odstavce 3 a 4 tohoto článku:
a)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, v souhrnu nepřevyšují hodnotu 100 milionů EUR, nebo
b)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou majetkovou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva v souhrnu nepřevyšují hodnotu 500 milionů EUR, pokud se portfolia alternativních investičních fondů skládají z alternativních investičních fondů, které nevyužívají pákový efekt, a neumožňují odkup v prvních pěti letech od počáteční investice do každého alternativního investičního fondu.
3. Členské státy zajistí, aby správci uvedení v odstavci 2 alespoň:
a)
podléhali registraci u příslušných orgánů svého domovského členského státu;
b)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu své identifikační údaje i údaje o alternativních investičních fondech, které spravují;
c)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o investičních strategiích alternativních investičních fondech, které spravují;
d)
pravidelně poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích riziku a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují, aby příslušným orgánům umožnili účinným způsobem sledovat systémové riziko, a
e)
oznámili příslušným orgánům svého domovského členského státu skutečnost, že již dále nesplňují podmínky stanovené v odstavci 2.
Tento odstavec a odstavec 2 se použijí, aniž jsou dotčena přísnější pravidla členských států s ohledem na správce uvedené v odstavci 2.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v případě, že podmínky stanovené v odstavci 2 již nejsou splňovány, dotčený správce požádal o povolení do 30 kalendářních dnů, a to příslušnými postupy stanovenými v této směrnici.
4. Správci uvedení v odstavci 2 nemohou požívat práv podle této směrnice, ledaže se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice (opt-in). V takovém případě se na správce použije tato směrnice v plném rozsahu.
5. Komise přijme prováděcí akty, jimiž vymezí postupy pro správce, kteří se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice podle odstavce 4. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
způsob výpočtu mezní hodnoty uvedené v odstavci 2 a zacházení se správci, kteří spravují alternativní investiční fondy, jejichž aktiva včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla ve stejném kalendářním roce;
b)
povinnost registrace a povinnost poskytovat informace za účelem umožnění účinného sledování systémového rizika, jak je stanoveno v odstavci 3, a
c)
oznamovací povinnost vůči příslušným orgánům podle odstavce 3.
Článek 4
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„alternativním investičním fondem“ subjekt kolektivního investování včetně jeho podfondů, který:
i)
získává kapitál od většího počtu investorů s cílem investovat jej v souladu s určitou investiční politikou ve prospěch těchto investorů,
ii)
není povinen získat povolení podle článku 5 směrnice 2009/65/ES;
b)
„správcem“ právnická osoba, jejímž předmětem podnikatelské činnosti je správa jednoho nebo více alternativních investičních fondů;
c)
„pobočkou“ ve vztahu ke správci provozovna, která je součástí správce, nemá právní subjektivitu a poskytuje služby, k jejichž poskytování získal správce povolení; všechny provozovny zřízené v témže členském státě správcem se sídlem v jiném členském státě nebo v třetí zemi se považují za jedinou pobočku;
d)
„odměnou za zhodnocení kapitálu“ podíl na zisku alternativního investičního fondu připsaný správci jako odměna za správu alternativního investičního fondu s výjimkou jakéhokoli podílu na zisku alternativního investičního fondu připsaného správci jako výnos z jakýchkoli investic správce do alternativního investičního fondu;
e)
„úzkými vazbami“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny:
i)
účastí, zejména vlastnictvím, přímým nebo prostřednictvím kontroly, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu některého podniku,
ii)
kontrolou, zejména vztahem mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1989 o konsolidovaných účetních závěrkách (22), nebo obdobným vztahem mezi fyzickou či právnickou osobou a podnikem; pro účely tohoto bodu se dceřiný podnik jiného dceřiného podniku považuje rovněž za dceřiný podnik mateřského podniku.
Stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob trvale spojeny s touž osobou vztahem kontroly, se rovněž považuje za „úzkou vazbu“ mezi těmito osobami;
f)
„příslušnými orgány“ vnitrostátní orgány členských států, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správci;
g)
„příslušnými orgány“ ve vztahu k depozitáři:
i)
pokud je depozitářem úvěrová instituce povolená podle směrnice 2006/48/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 bodě 4 uvedené směrnice,
ii)
pokud je depozitářem investiční podnik povolený podle směrnice 2004/39/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 odst. 1 bodě 22 uvedené směrnice,
iii)
pokud depozitář spadá do kategorie institucí uvedené v čl. 21 odst. 3 prvním pododstavci písm. c) této směrnice, vnitrostátní orgány domovského členského státu depozitáře, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad touto kategorií institucí,
iv)
pokud je depozitářem subjekt uvedený v čl. 21 odst. 3 třetím pododstavci této směrnice, vnitrostátní orgány členského státu, v němž má tento subjekt sídlo, a jež jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad tímto subjektem, nebo úřední orgán, který je příslušný k registraci tohoto subjektu nebo nad ním vykonávat dohled podle pravidel profesního jednání, které se na něj vztahují,
v)
pokud je depozitář jmenován depozitářem mimounijního alternativního investičního fondu podle čl. 21 odst. 5 písm. b) této směrnice a nespadá do působnosti bodů i) až iv) tohoto písmene, příslušné vnitrostátní orgány třetí země, v níž má tento depozitář své sídlo;
h)
„příslušnými orgány unijních alternativních investičních fondů“ vnitrostátní orgány členského státu, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
i)
„kontrolou“ kontrola ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
j)
„usazeným“
i)
v případě správce „se sídlem v“,
ii)
v případě alternativního investičního fondu „povolený nebo registrovaný v“ nebo není-li alternativní investiční fond povolený nebo registrovaný v dané zemi „se sídlem v“,
iii)
v případě depozitáře „se sídlem nebo pobočkou v“,
iv)
v případě právního zástupce, který je právnickou osobou, „se sídlem nebo pobočkou v“,
v)
v případě právního zástupce, který je fyzickou osobou, „s bydlištěm v“;
k)
„unijním alternativním investičním fondem“
i)
alternativní investiční fond, který je povolen nebo registrován v členském státě podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
ii)
alternativní investiční fond, který není povolen nebo registrován v členském státě, ale má sídlo nebo správní ústředí v členském státě;
l)
„unijním správcem“ správce, který má sídlo v členském státě;
m)
„podřízeným alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který:
i)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do podílových jednotek nebo akcií jiného alternativního investičního fondu (dále jen „řídící alternativní investiční fond“), nebo
ii)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do více řídících alternativních investičních fondů, kde tyto řídící alternativní investiční fondy mají shodné investiční strategie, nebo
iii)
má expozici vůči riziku nejméně 85 % svých aktiv vůči jednomu řídícímu alternativnímu investičnímu fondu;
n)
„finančním nástrojem“ nástroj ve smyslu přílohy I oddílu C směrnice 2004/39/ES;
o)
„holdingovou společností“ společnost s podílem na akciích v jedné nebo více jiných společnostech, jejímž obchodním účelem je provádět obchodní strategii nebo strategie prostřednictvím svých dceřiných podniků, přidružených společností nebo účastí za účelem přispění k jejich dlouhodobé hodnotě, a která:
i)
buď vykonává činnost na vlastní účet a její akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu v Unii, nebo
ii)
není zřízena především za účelem tvorby zisku pro investory prodejem svých dceřiných podniků nebo přidružených společností, jak je doloženo ve výroční zprávě nebo jiných úředních dokumentech;
p)
„domovským členským státem alternativního investičního fondu“
i)
členský stát, v němž je alternativní investiční fond povolen nebo registrován podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo v případě vícenásobných povolení nebo registrací členský stát, v němž byl alternativní investiční fond povolen nebo registrován poprvé, nebo
ii)
není-li alternativní investiční fond povolen ani registrován v členském státě, členský stát, ve kterém má alternativní investiční fond své sídlo nebo správní ústředí;
q)
„domovským členským státem správce“ členský stát, v němž má správce své sídlo; v případě mimounijních správců se každým odkazem na „domovský členský stát správce“ rozumí „referenční členský stát“, jak je stanoveno v kapitole VII;
r)
„hostitelským členským státem správce“:
i)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy,
ii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu,
iii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu,
iv)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy, nebo
v)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, nebo
vi)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu;
s)
„počátečním kapitálem“ finanční prostředky uvedené v čl. 57 prvním pododstavci písm. a) a b) směrnice 2006/48/ES;
t)
„emitentem“ emitent ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/109/ES, pokud má emitent své sídlo v Unii a pokud jsou jeho akcie přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
u)
„právním zástupcem“ fyzická osoba, která má bydliště v Unii nebo právnická osoba, která má sídlo v Unii a která na základě výslovného pověření mimounijním správcem jedná jeho jménem s orgány, klienty, subjekty a protistranami mimounijního správce v Unii, pokud jde o povinnosti mimounijního správce vyplývající z této směrnice;
v)
„pákovým efektem“ jakákoli metoda, kterou správce zvyšuje expozici vůči riziku jím spravovaného alternativního investičního fondu, ať už se jedná o půjčku peněžních prostředků nebo cenných papírů, nebo pákový efekt vtělený v derivátových pozicích nebo jiný způsob;
w)
„správou alternativních investičních fondů“ vykonávání alespoň činností spojených se správou investic, které jsou uvedeny v bodě 1 písm. a) nebo b) přílohy I, pro jeden nebo více alternativních investičních fondů;
x)
„nabízením“ přímé nebo nepřímé primární nabízení nebo umisťování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu, které správce spravuje, investorům s bydlištěm nebo se sídlem v Unii z podnětu správce nebo jeho jménem;
y)
„řídícím alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, do něhož další alternativní investiční fond investuje nebo vůči němuž má expozici podle písmene m).
z)
„referenčním členským státem“ členský stát určený v souladu s čl. 37 odst. 4;
aa)
„mimounijním alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který není unijním alternativním investičním fondem;
ab)
„mimounijním správcem“ správce, který není unijním správcem;
ac)
„nekótovanou společností“ společnost, která má sídlo v Unii a jejíž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
ad)
„kapitálem“ kapitál ve smyslu článků 56 až 67 směrnice 2006/48/ES;
ae)
„mateřským podnikem“ mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
af)
„hlavním makléřem“ úvěrová instituce, regulovaný investiční podnik nebo jiný subjekt, jenž podléhá obezřetnostní regulaci a stálému dohledu, nabízející služby profesionálním investorům především za účelem financování nebo provádění transakcí s finančními nástroji jako protistrana a která také může poskytovat další služby, jako jsou clearingové služby a vypořádání obchodů, služby úschovy, půjčování cenných papírů, technologie na míru a služby podpory provozu;
ag)
„profesionálním investorem“ investor, který je považován za profesionálního klienta nebo s nímž může být na požádání jako s profesionálním klientem zacházeno ve smyslu přílohy II směrnice 2004/39/ES;
ah)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá účast na správci představující nejméně 10 % základního kapitálu podniku nebo hlasovacích práv v souladu s články 9 a 10 směrnice 2004/109/ES při zohlednění podmínek týkajících se sčítání účastí stanovených v čl. 12 odst. 4 a 5 uvedené směrnice, nebo umožňující uplatňovat podstatný vliv na řízení správce, jehož se daná účast týká;
ai)
„zástupci zaměstnanců“ zástupci zaměstnanců ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 2002/14/ES;
aj)
„neprofesionálním investorem“ investor, který není profesionálním investorem;
ak)
„dceřiným podnikem“ dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
al)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním alternativním investičním fondům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
am)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním správcům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správcem;
an)
„sekuritizační účelovým subjektem (securitisation special purpose entity)“ subjekt, jehož jediným účelem je provádět sekuritizaci nebo sekuritizace ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 24/2009 ze dne 19. prosince 2008 o statistice aktiv a pasiv účelových finančních společností zapojených do sekuritizačních transakcí (23) a další činnosti, které jsou vhodné pro naplnění tohoto účelu;
ao)
„SKIPCP“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů povolený podle článku 5 směrnice 2009/65/ES.
2. Pro účely odst. 1 písm. ad) tohoto článku se obdobně použijí články 13 až 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (24).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
metody pákového efektu ve smyslu odst. 1 písm. v) včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované dotčeným alternativním investičním fondem a
b)
jak má být pákový efekt vypočítán.
4. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem za účelem stanovení typů správců tam, kde je to při uplatňování této směrnice důležité, a za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 5
Určení správce
1. Členské státy zajistí, aby každý alternativní investiční fond spravovaný podle této směrnice měl jednoho správce, který bude odpovědný za zajištění dodržování této směrnice. Správcem musí být buď:
a)
správce nesamosprávného alternativního investičního fondu jako právnická osoba jmenovaná alternativním investičním fondem nebo jeho jménem a která je na základě tohoto jmenování odpovědná za správu alternativního investičního fondu (dále jen „správce nesamosprávného alternativního investičního fondu“), nebo
b)
samosprávný alternativní investiční fond s povolením správce, umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu.
2. V případě, že není správce nesamosprávného alternativního investičního fondu schopen zajistit dodržování požadavků této směrnice, za které je alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jeho jménem odpovědný, neprodleně tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu a případně příslušným orgánům dotyčného unijního alternativního investičního fondu. Příslušné orgány domovského členského státu správce požádají správce, aby přijal nezbytná opatření k nápravě situace.
3. Není-li navzdory přijatým opatřením uvedeným v odstavci 2 dosaženo souladu s touto směrnicí a jedná-li se o unijního správce nebo unijní alternativní investiční fond, požádají příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce, aby se vzdal správy tohoto alternativního investičního fondu. V tomto případě nesmí být dotyčný alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Jedná-li se o mimounijního správce spravujícího mimounijní alternativní investiční fond, nesmí být tento alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Příslušné orgány domovského členského státu správce o tom neprodleně informují příslušné orgány hostitelského členského státu správce.
KAPITOLA II
UDĚLOVÁNÍ POVOLENÍ SPRÁVCŮM
Článek 6
Podmínky pro zahájení činnosti správce
1. Členské státy zajistí, aby žádný správce nemohl spravovat žádný alternativní investiční fond, pokud mu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí.
Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, musí v každém okamžiku splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
2. Členské státy vyžadují, aby žádný správce nesamosprávného alternativního investičního fondu nevykonával jiné činnosti než činnosti uvedené v příloze I této směrnice a dodatečnou správu SKIPCP na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES.
3. Členské státy vyžadují, aby žádný samosprávný alternativní investiční fond nemohl provádět jiné činnosti než vnitřní správu tohoto alternativního investičního fondu v souladu s přílohou I.
4. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy povolit, aby správce nesamosprávného alternativního investičního fondu poskytoval tyto služby:
a)
správu jednotlivých investičních portfolií, včetně portfolií penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění v souladu s čl. 19 odst. 1 směrnice 2003/41/ES s prostorem pro vlastní uvážení v rámci pověření od investorů;
b)
vedlejší služby zahrnující:
i)
investiční poradenství,
ii)
úschovu a správu v souvislosti s akciemi nebo podílovými jednotkami subjektů kolektivního investování,
iii)
přijímání a předávání pokynů v souvislosti s finančními nástroji.
5. Správci nesmí být podle této směrnice povoleno poskytovat:
a)
pouze služby uvedené v odstavci 4;
b)
vedlejší služby uvedené v odst. 4 písm. b) bez současného povolení k poskytování služeb uvedených v odst. 4 písm. a);
c)
pouze činnosti uvedené v bodě 2 přílohy I nebo
d)
služby uvedené v bodě 1 písm. a) přílohy I, aniž by rovněž poskytoval služby podle bodu 1 písm. b) přílohy I, a naopak.
6. Na poskytování služeb uvedených v odstavci 4 tohoto článku správcem se použijí čl. 2 odst. 2 a články 12, 13 a 19 směrnice 2004/39/ES.
7. Členské státy vyžadují, aby správci poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace, jež vyžadují k průběžné kontrole dodržování podmínek uvedených v této směrnici.
8. Investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES nemusí mít pro poskytování investičních služeb, jako je například individuální správa portfolií alternativních investičních fondů, povolení podle této směrnice. Investiční podniky však mohou v souvislosti s alternativními investičními fondy nabízet přímo či nepřímo podílové jednotky či akcie alternativních investičních fondů investorům v Unii nebo je u takových investorů umísťovat, pouze pokud tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí.
Článek 7
Žádost o povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správce žádal o udělení povolení příslušné orgány svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace týkající se správce:
a)
informace o osobách, jež skutečně řídí činnost správce;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo podílníků správce s kvalifikovanou účastí, ať přímých či nepřímých, fyzických či právnických osob, a výši jednotlivých účastí;
c)
plán činnosti, který obsahuje organizační strukturu správce, včetně informací, jak chce správce plnit povinnosti podle kapitol II, III, IV a podle okolností i povinnosti podle kapitol V, VI, VII a VIII;
d)
informace o zásadách a postupech odměňování podle článku 13;
e)
informace o opatřeních přijatých pro účely pověření a dalšího pověření třetí osoby plněním úkolů podle článku 20.
3. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, dále předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace o alternativních investičních fondech, které hodlá spravovat:
a)
informace o investičních strategiích včetně typů podkladových fondů, pokud je alternativní investiční fond fondem fondů, včetně politiky správce, pokud jde o využití pákového efektu, a o rizikových profilech a jiných charakteristikách alternativního investičního fondu, které spravuje nebo hodlá spravovat, včetně uvedení členských států nebo třetích zemí, v nichž jsou nebo by měly být tyto alternativní investiční fondy usazeny;
b)
informace o sídle řídícího alternativního investičního fondu, pokud je daný alternativní investiční fond podřízeným alternativním investičním fondem;
c)
statut fondu nebo zakládací dokumenty každého alternativního investičního fondu, který hodlá správce spravovat;
d)
informace o opatřeních přijatých za účelem jmenování depozitáře v souladu s článkem 21, a to za každý alternativní investiční fond, který hodlá správce spravovat;
e)
veškeré další informace uvedené v čl. 23 odst. 1 za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje nebo hodlá spravovat.
4. Pokud bylo správcovské společnosti uděleno povolení podle směrnice 2009/65/ES (dále jen „správcovská společnost SKIPCP“) a žádá o povolení pro správce podle této směrnice, příslušné orgány nepožadují po správcovské společnosti SKIPCP, aby předkládala informace či dokumenty, které již předložila spolu s žádostí o povolení podle směrnice 2009/65/ES, a to za předpokladu, že jsou tyto informace či dokumenty stále aktuální.
5. O povoleních vydaných či odejmutých podle této kapitoly informují příslušné orgány čtvrtletně orgán pro cenné papíry a trhy.
Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální veřejný rejstřík všech správců, jimž bylo uděleno povolení podle této směrnice, seznam alternativních investičních fondů, jež tito správci spravují nebo nabízejí v Unii, přičemž u každého správce je uveden příslušný orgán. Tento rejstřík je zpřístupněn veřejnosti v elektronické podobě.
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem k upřesnění informací, které mají být příslušným orgánům poskytnuty spolu s žádostí o udělení povolení pro správce, včetně plánu jeho činnosti.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem pro standardní formuláře, šablony a postupy pro poskytování informací uvedených v odst. 6 prvním pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 8
Podmínky pro udělení povolení
1. Příslušné orgány domovského členského státu správce neudělí povolení, pokud:
a)
nejsou přesvědčeny, že správce bude schopen plnit podmínky této směrnice;
b)
správce nemá dostatečný počáteční kapitál a kapitál v souladu s článkem 9;
c)
osoby, které skutečně řídí činnost správce, nemají dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti i v souvislosti s investičními strategiemi spravovaných alternativních investičních fondů, přičemž jména těchto osob, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, musí být neprodleně sdělena příslušným orgánům domovského členského státu správce, a o činnosti správce musí rozhodovat alespoň dvě osoby, které takové podmínky splňují;
d)
akcionáři nebo společníci správce s kvalifikovanou účastí nejsou vhodní s ohledem na nutnost zajistit řádné a obezřetné řízení správce a
e)
správní ústředí i sídlo správce se nacházejí ve stejném členském státě.
Povolení je platné ve všech členských státech.
2. Před udělením povolení správci jsou konzultovány příslušné orgány jiného dotčeného členského státu, pokud je tento správce:
a)
dceřiným podnikem jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě;
b)
dceřiným podnikem mateřského podniku jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě, nebo
c)
společností kontrolovanou týmiž fyzickými nebo právnickými osobami, které kontrolují jiného správce, správcovskou společnost SKIPCP, investiční podnik, úvěrovou instituci nebo pojišťovnu, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce odmítnou udělit povolení, pokud jim v účinném výkonu dohledu brání:
a)
úzké vazby mezi správcem a jinými fyzickými nebo právnickými osobami;
b)
právní a správní předpisy třetí země vztahující se na fyzické či právnické osoby, s nimiž má správce úzké vazby, nebo
c)
překážky spojené s prosazováním těchto právních a správních předpisů.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou rozsah povolení omezit, především pokud jde o investiční strategie alternativních investičních fondů, které správce může spravovat.
5. Příslušné orgány domovského členského státu správce písemně informují žadatele do tří měsíců od podání úplné žádosti, zda povolení bylo či nebylo uděleno. Příslušné orgány mohou tuto lhůtu prodloužit až o další tři měsíce, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, přičemž správce o tomto rozhodnutí předem informují.
Pro účely tohoto odstavce se žádost považuje za úplnou, pokud správce poskytl alespoň informace uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a) až d) a v čl. 7 odst. 3 písm. a) a b).
Správce může zahájit správu alternativního investičního fondu s investičními strategiemi uvedenými v žádosti v souladu s čl. 7 odst. 3 písm. a) ve svém domovském členské státě, jakmile získá povolení, avšak ne dříve než jeden měsíc od předložení veškerých chybějících informací uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. e) a v čl. 7 odst. 3 písm. d) a e).
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní:
a)
požadavky na správce podle odstavce 3;
b)
požadavky na akcionáře a společníky s kvalifikovanou účastí podle odst. 1 písm. d);
c)
překážky, jež mohou bránit příslušným orgánům v účinném výkonu dohledu.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 9
Počáteční kapitál a kapitál
1. Členské státy vyžadují, aby správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, měl počáteční kapitál alespoň ve výši 300 000 EUR.
2. Pokud je správce jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, musí mít správce počáteční kapitál alespoň ve výši 125 000 EUR.
3. Jestliže hodnota portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem přesáhne 250 milionů EUR, zajistí správce dodatečný kapitál. Výše tohoto dodatečného kapitálu se rovná 0,02 % částky, o niž hodnota portfolií správce přesahuje částku 250 milionů EUR, avšak požadovaný součet počátečního kapitálu a dodatečného kapitálu nesmějí přesáhnout 10 milionů EUR.
4. Pro účely odstavce 3 se za portfolia správce považují alternativní investiční fondy, které správce spravuje, včetně alternativních investičních fondů, u nichž správce pověřil plněním svých úkolů jinou osobu podle článku 20, avšak s výjimkou portfolií alternativních investičních fondů, která správce spravuje na základě pověření.
5. Bez ohledu na odstavec 3 nesmí kapitál správce nikdy klesnout pod částku stanovenou v článku 21 směrnice 2006/49/ES.
6. Členské státy mohou správcům dovolit, že nemusí zajistit až 50 % dodatečného kapitálu podle odstavce 3, pokud mají k dispozici záruku ve stejné výši poskytnutou úvěrovou institucí nebo pojišťovnou se sídlem v členském státě nebo ve třetí zemi, v níž podléhá obezřetnostním pravidlům, jež příslušné orgány považují za rovnocenná pravidlům stanoveným právními předpisy Unie.
7. Aby byla pokryta rizika spojená s profesní odpovědností vyplývající z činnosti, kterou může správce provozovat v souladu s touto směrnicí, jsou samosprávné alternativní investiční fondy i správci nesamosprávných alternativních investičních fondů povinni:
a)
mít dodatečný kapitál v odpovídající výši, aby bylo zajištěno krytí rizik spojených s profesní odpovědností, nebo
b)
mít sjednáno pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které je úměrné rizikům, jež má krýt.
8. Kapitál, včetně dodatečného kapitálu podle odst. 7 písm. a), musí být investován do likvidních aktiv nebo do aktiv snadno směnitelných na hotovost a nesmí zahrnovat spekulativní pozice.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se odstavce 7 tohoto článku, jimiž se blíže stanoví:
a)
rizika, jež musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání;
b)
podmínky, na jejichž základě se stanoví přiměřenost dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, a
c)
způsob, jakým se stanoví průběžné úpravy dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
10. S výjimkou odstavců 7 a 8 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 9, se tento článek nevztahuje na správce, kteří jsou rovněž správcovské společnosti SKIPCP.
Článek 10
Změny v rozsahu povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správci sdělili příslušným orgánům svých domovských členských států veškeré podstatné změny podmínek pro udělení původního povolení, zejména podstatné změny informací poskytnutých v souladu s článkem 7, a to před provedením těchto změn.
2. Pokud se příslušné orgány domovského členského státu rozhodnou tyto změny omezit nebo zamítnout, oznámí to správci do jednoho měsíce od obdržení tohoto sdělení. Příslušné orgány mohou uvedenou lhůtu prodloužit až o jeden měsíc, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, a pokud o tom správce předem informují. Změny se provedou, pokud dotčené příslušné orgány během uvedené lhůty pro posouzení tyto změny nenapadnou.
Článek 11
Odnětí povolení
Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou odejmout povolení vydané správci, pokud:
a)
správce nevyužije povolení do 12 měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo v předchozích šesti měsících nevykonává činnost, na niž se vztahuje tato směrnice, ledaže dotyčný členský stát stanoví, že povolení v takových případech zaniká;
b)
správce získal povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků;
c)
správce již nesplňuje podmínky, za nichž bylo povolení uděleno;
d)
správce již nedodržuje směrnici 2006/49/ES, jestliže se její povolení vztahuje i na správu portfolií na základě vlastní úvahy podle čl. 6 odst. 4 písm. a) této směrnice;
e)
správce závažným způsobem nebo systematicky poruší ustanovení přijatá podle této směrnice nebo
f)
u správce nastane situace, pro kterou vnitrostátní právní předpisy stanoví odnětí povolení v souvislosti se záležitostmi mimo oblast působnosti této směrnice.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Obecné požadavky
Článek 12
Obecné zásady
1. Členské státy zajistí, aby správci vždy:
a)
jednali při výkonu svých činností spravedlivě s patřičnou dovedností, péčí a opatrností;
b)
jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů či investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
c)
měli k dispozici a skutečně využívali prostředky a postupy, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich obchodních činností;
d)
podnikli veškeré přiměřené kroky k předcházení střetům zájmů, a není-li možné střetům zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů, a zajistit poctivé zacházení s alternativními investičními fondy, které spravují;
e)
dodržovali všechny předpisy vztahující se na provozování jejich obchodních činností v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
f)
zacházeli se všemi investory alternativních investičních fondů spravedlivě.
Žádný investor alternativního investičního fondu nepožívá zvláštních výhod, ledaže jsou tyto výhody uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
2. Správce, jehož povolení se vztahuje rovněž na správu portfolií s prostorem pro vlastní uvážení podle čl. 6 odst. 4 písm. a):
a)
nesmí investovat celé portfolio klienta nebo jeho část do podílových jednotek nebo akcií jím spravovaných alternativních investičních fondů, pokud k tomu klient předem nedal všeobecný souhlas;
b)
se řídí, pokud jde o služby podle čl. 6 odst. 4, směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů (25).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví kritéria, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správce plní své povinnosti podle odstavce 1.
Článek 13
Odměňování
1. Členské státy vyžadují, aby měli správci pro ty kategorie pracovníků, včetně členů vrcholného vedení, zaměstnanců odpovědných za činnosti spojené s podstupováním rizik, zaměstnanců v kontrolních funkcích a zaměstnanců, jejichž celková odměna je řadí do stejné příjmové skupiny jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik, jejichž činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zavedeny zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik, toto řízení rizik podporují a nepovzbuzují k podstupování rizik, která nejsou slučitelná s rizikovým profilem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativních investičních fondů, které spravují.
Správce stanoví zásady a postupy odměňování v souladu s přílohou II.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zajistí vydání obecných pokynů pro zásady řádného odměňování, které jsou v souladu s přílohou II. Tyto obecné pokyny rovněž zohlední zásady řádného odměňování stanovené v doporučení 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb, velikost správců a alternativních investičních fondů, které spravují, jejich vnitřní organizaci a povahu, rozsah a složitost jejich činnosti. Orgán pro cenné papíry a trhy úzce spolupracuje s Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro bankovnictví) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
Článek 14
Střety zájmů
1. Členské státy vyžadují, aby správci přijali veškerá přiměřená opatření k rozpoznávání střetů zájmů, které vznikají při správě alternativních investičních fondů mezi:
a)
správcem, včetně jeho řídících pracovníků, zaměstnanců nebo jakékoli osoby spojené se správcem přímo či nepřímo kontrolou, a jím spravovaným alternativním investičním fondem nebo investory tohoto alternativního investičního fondu;
b)
jedním alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu;
c)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným klientem správce;
d)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a SKIPCP spravovaným správcem či investory tohoto SKIPCP nebo
e)
dvěma klienty správce.
Správci musí používat účinné organizační a administrativní postupy, aby mohli přijmout veškerá nezbytná opatření k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů.
Správci musí v rámci vlastního provozního systému od sebe oddělit úkoly a povinnosti, které je možno považovat za vzájemně neslučitelné nebo které mohou vyvolat systémové střety zájmů. Správci posoudí, zda podmínky provozování jejich činnosti mohou vyvolat jiné podstatné střety zájmů, a sdělí je investorům alternativních investičních fondů.
2. Pokud organizační opatření přijatá správcem k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů nejsou dostatečná k tomu, aby s přiměřenou jistotou zajistila, že rizika poškození zájmů investorů budou odvrácena, správce jasně oznámí obecnou povahu nebo zdroje střetů zájmů investorům předtím, než provede obchod jejich jménem, a přijme vhodné zásady a postupy.
3. Využívá-li správce jménem alternativního investičního fondu služeb hlavního makléře, musí být podmínky této činnosti stanoveny v písemné smlouvě. V této smlouvě musí být zejména upravena možnost převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a nakládat s nimi, a to v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Ve smlouvě se rovněž stanoví, že o ní musí být informován depozitář.
Správce jedná při výběru a jmenování hlavního makléře, s nímž bude uzavřena smlouva, s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
druhy střetů zájmů podle odstavce 1;
b)
přiměřená opatření, která by měl správce v rámci svých struktur a organizačních a administrativních postupů přijmout k rozpoznávání, předcházení, řešení, sledování a oznamování střetů zájmů.
Článek 15
Řízení rizik
1. Správce musí funkčně a hierarchicky oddělit činnosti řízení rizik od provozních jednotek, včetně od činností správy portfolia.
Funkční a hierarchické oddělení činností řízení rizik podle prvního pododstavce přezkoumají příslušné orgány domovského členského státu správce v souladu se zásadou proporcionality, přičemž správce musí být za všech okolností schopen prokázat, že přijatá zvláštní opatření k předcházení střetu zájmů umožňují nezávislé provádění činností řízení rizik a že proces řízení rizik průběžně splňuje požadavky tohoto článku a je účinný.
2. Správce zavede přiměřené systémy řízení rizik, aby mohl zjišťovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu a rizika, kterým je nebo smí být každý alternativní investiční fond vystaven.
Správce přezkoumá systémy řízení rizik v přiměřených intervalech, avšak nejméně jedenkrát ročně, a upravuje je v případě potřeby.
3. Správce musí alespoň:
a)
uplatňovat při investování jménem alternativního investičního fondu vhodné, zdokumentované a pravidelně aktualizované postupy náležité opatrnosti podle investiční strategie, cílů a rizikového profilu alternativního investičního fondu;
b)
zajistit, aby rizika spojená s každou investiční pozicí alternativního investičního fondu a jejich celkový dopad na portfolio alternativního investičního fondu mohly být průběžně řádně rozpoznávány, měřeny, řešeny a sledovány, mimo jiné i pomocí vhodných zátěžových testů;
c)
zajistit, aby rizikový profil alternativního investičního fondu odpovídal velikosti, struktuře portfolia a investičním strategiím a cílům alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v dokumentech souvisejících s nabízením alternativního investičního fondu.
4. Správce stanoví maximální sílu pákového efektu, kterou může využít jménem každého jím spravovaného alternativního investičního fondu, a rozsah práva použití kolaterálu nebo záruky, jež mohou být poskytnuty v rámci využití pákového efektu, přičemž zohlední mimo jiné:
a)
typ alternativního investičního fondu;
b)
investiční strategii alternativního investičního fondu;
c)
zdroje pákového efektu využívaného alternativním investičním fondem;
d)
jakékoli další provázání či relevantní vztah s jinými institucemi poskytujícími finanční služby, jež by mohly představovat systémové riziko;
e)
nutnost omezit expozici vůči jedné protistraně;
f)
rozsah zajištění kolaterálem v rámci pákového efektu;
g)
poměr majetku a závazků;
h)
rozsah, povahu a míru činnosti správce na daných trzích.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy řízení rizik, které má správce používat ve vztahu k rizikům jež podstupuje jménem jím spravovaného alternativního investičního fondu;
b)
přiměřené intervaly přezkumu systému řízení rizik;
c)
způsob, jak se má funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
zvláštní opatření podle odst. 1 druhého pododstavce k předcházení střetu zájmů;
e)
požadavky uvedené v odstavci 3.
Článek 16
Řízení likvidity
1. Správci musí používat pro každý jimi spravovaný alternativní investiční fond, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, vhodný systém řízení likvidity a přijmout postupy, které jim umožní sledovat riziko likvidity alternativního investičního fondu a zajistit, aby charakteristika investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům.
Správci musí pravidelně provádět zátěžové testy za podmínek běžných i mimořádných potřeb likvidity, které jim umožní posoudit riziko likvidity alternativního investičního fondu a na jejich základě sledují riziko likvidity alternativních investičních fondů.
2. Správci zajistí, aby u každého jimi spravovaného alternativního investičního fondu byly ve vzájemném souladu investiční strategie, povaha investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup podílových jednotek nebo akcií.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy a postupy řízení likvidity a
b)
způsoby dosahování vzájemného souladu mezi investiční strategií, povahou investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidly pro zpětný odkup podle odstavce 2.
Článek 17
Investování do sekuritizovaných pozic
Za účelem zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy podniků, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a původců ve smyslu čl. 4 bodu 41 směrnice 2006/48/ES a zájmy správců, kteří jménem alternativních investičních fondů do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se stanoví požadavky v těchto oblastech:
a)
požadavky, které musí splnit původce, sponzor nebo původní věřitel, aby směl správce jménem alternativních investičních fondů investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce, sponzor nebo původní věřitel ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit správce, který jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.
ODDÍL 2
Organizační požadavky
Článek 18
Obecné zásady
1. Členské státy vyžadují, aby správce vždy využíval vhodné a přiměřené lidské a technické zdroje, které jsou nezbytné pro řádnou správu alternativních investičních fondů.
Příslušné orgány domovského členského státu správce, rovněž s ohledem na charakter jím spravovaných alternativních investičních fondů, zejména vyžadují, aby tento správce uplatňoval řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušné mechanismy vnitřní kontroly, mezi něž patří zejména pravidla pro osobní transakce prováděné jeho zaměstnanci a pro držení nebo správu investic s cílem investovat na vlastní účet, a jež přinejmenším zajišťují, aby každá transakce, do níž jsou alternativní investiční fondy zapojeny, mohla být rekonstruována podle svého původu, podle zúčastněných stran, povahy, doby, kdy byla uskutečněna, a místa, kde byla uskutečněna, a aby aktiva alternativních investičních fondů spravovaných tímto správcem byla investována v souladu se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a v souladu s platnými právními předpisy.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví postupy a opatření uvedené v odstavci 1.
Článek 19
Oceňování
1. Správce zajistí, aby pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond byly zavedeny vhodné a konzistentní postupy řádného a nezávislého ocenění aktiv alternativního investičního fondu v souladu s tímto článkem, s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
2. Pravidla oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu stanoví právo země, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu.
3. Správce rovněž zajistí výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu a zpřístupnění této hodnoty investorům v souladu s tímto článkem, příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
Postupy oceňování musí zajistit oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alespoň jednou ročně.
V případě otevřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v intervalech odpovídajících povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a četnosti jeho emisí a odkupu podílových jednotek nebo akcií.
V případě uzavřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v případě navýšení nebo snížení kapitálu příslušným alternativním investičním fondem.
Investoři jsou o těchto oceněních a výpočtech informováni způsobem uvedeným ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
4. Správce zajistí, aby oceňování prováděl buď:
a)
externí znalec, který je právnickou nebo fyzickou osobou nezávislou na alternativním investičním fondu, správci nebo na jiné osobě s úzkou vazbou na alternativní investiční fond nebo správce, nebo
b)
správce, pokud je oceňování funkčně odděleno od správy portfolia a pokud zásady odměňování a další opatření zajišťují omezení střetů zájmů a brání nepřípustnému ovlivňování zaměstnanců.
Externím znalcem alternativního investičního fondu nelze jmenovat depozitáře tohoto fondu, pokud není činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti externího znalce a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
5. Provádí-li oceňování externí znalec, musí správce prokázat, že:
a)
tento externí znalec podléhá ze zákona povinné profesní registraci nebo je jeho činnost upravena právními předpisy nebo profesními pravidly a
b)
tento externí znalec poskytuje dostatečné profesní záruky pro to, aby byl schopen efektivně provádět příslušné oceňování v souladu s odstavci 1, 2 a 3, a
c)
jmenování tohoto externího znalce splňuje požadavky čl. 20 odst. 1 a 2 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle čl. 20 odst. 7.
6. Jmenovaný externí znalec nesmí prováděním oceňování pověřit třetí osobu.
7. Správce oznámí jmenování externího znalce příslušným orgánům svého domovského členského státu, které mohou požadovat, aby byl na jeho místo jmenován jiný externí znalec, nejsou-li splněny podmínky stanovené v odstavci 5.
8. Oceňování musí být prováděno nestranně a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
9. V případě, že oceňování neprovádí nezávislý externí znalec, mohou příslušné orgány domovského členského státu správce vyžadovat, aby správce nechal ověřit své postupy oceňování nebo svá ocenění externím znalcem, nebo, je-li to vhodné, auditorem.
10. Za řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a za výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu a za její zveřejnění odpovídá správce. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům proto není dotčena skutečností, že správce jmenoval pro oceňování externího znalce.
Aniž je tím dotčen první pododstavec a bez ohledu na případná odchylná smluvní ujednání, je externí znalec odpovědný správci za veškeré škody, které správci vzniknou v důsledku toho, že externí znalec z nedbalosti nebo úmyslně nesplní své povinnosti.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
kritéria týkající se postupů řádného oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii;
b)
odborné záruky, které musí externí znalec poskytovat, aby mohl účinně provádět oceňování;
c)
intervaly, v nichž otevřené alternativní investiční fondy provádějí oceňování, které odpovídá povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a jeho politice emisí a pravidlům pro zpětný odkup.
ODDÍL 3
Pověření jiné osoby úkoly správce
Článek 20
Pověření jiné osoby
1. Správce, který hodlá pověřit třetí osobu, aby jeho jménem vykonávala jeho úkoly, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu, a to dříve, než toto pověření nabyde účinku. Přitom musí být splněny tyto podmínky:
a)
správce musí být schopen odůvodnit rozsah a objektivní důvody pověření;
b)
pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji k plnění příslušných úkolů a osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, musí mít dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti;
c)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, musí být pověření uděleno pouze podnikům, které mají v povolení nebo registraci povolenu správu majetku a které podléhají dohledu, nebo pokud tato podmínka nemůže být splněna, pokud tento podnik získal předchozí souhlas příslušných orgánů domovského členského státu správce;
d)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik a pokud je těmito úkoly pověřen podnik se sídlem ve třetí zemi, musí být kromě požadavků uvedených v písmenu c) zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgánem dohledu, který provádí dohled nad daným podnikem;
e)
pověření nesmí bránit účinnému dohledu nad správcem, a zejména nesmí bránit správci v jednání a spravování alternativního investičního fondu v nejlepším zájmu jeho investorů;
f)
správce musí být schopen prokázat, že pověřená osoba má odbornou kvalifikaci a je způsobilá k plnění svěřených úkolů, že byla vybrána s veškerou patřičnou péčí a že je správce schopen kdykoli účinně zkontrolovat výkon svěřené činnosti, vydávat pověřené osobě další pokyny a že je schopen pověření s okamžitou účinností zrušit, je-li to v zájmu investorů.
Správce průběžně kontroluje služby, které jednotlivé pověřené osoby poskytují.
2. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělenou činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
3. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům není dotčena skutečností, že pověřil svými úkoly třetí osobu nebo že tato třetí osoba dále pověřila těmito úkoly jinou osobu, ani nesmí pověřit svými úkoly třetí osobu v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“.
4. Třetí osoba může úkoly, kterými byla pověřena, pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
správce toto další pověření předem odsouhlasil;
b)
správce toto další pověření oznámil příslušným orgánům svého domovského členského státu před tím, než nabylo účinku;
c)
podmínky stanovené v odstavci 1, přičemž veškeré odkazy na „pověřenou osobu“ se považují za odkazy na tuto „dále pověřenou osobu“.
5. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze dále pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
Pověřená osoba průběžně kontroluje služby, které jednotlivé dále pověřené osoby poskytují.
6. Pokud dále pověřená jiná osoba pověří plněním svých úkolů další osobu, platí obdobně podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
podmínky pro splnění požadavků uvedených v odstavcích 1, 2, 4 a 5;
b)
situace, z nichž vyplývá, že správce pověřil plněním svých úkolů třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tudíž jej nelze nadále považovat za správce, jak je uvedeno v odstavci 3.
ODDÍL 4
Depozitář
Článek 21
Depozitář
1. Správce zajistí, aby byl pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jmenován jeden depozitář v souladu s tímto článkem.
2. Jmenování depozitáře musí být doloženo písemnou smlouvou. Tato smlouva upravuje mimo jiné předávání informací nezbytných pro plnění úkolů svěřených alternativním investičním fondem depozitáři, v souladu s touto směrnicí a s dalšími příslušnými právními a správními předpisy.
3. Depozitář musí být:
a)
úvěrovou institucí se sídlem v Unii a povolenou v souladu se směrnicí 2006/48/ES, nebo
b)
investičním podnikem se sídlem v Unii, který podléhá požadavkům na kapitálovou přiměřenost podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2006/49/ES, včetně kapitálových požadavků k operačnímu riziku, povoleným v souladu se směrnicí 2004/39/ES a který rovněž poskytuje doplňkovou službu úschovy a správy finančních nástrojů na účet klientů v souladu s přílohou I oddílem B bodem 1 uvedené směrnice; kapitál takového investičního podniku nesmí být v žádném případě nižší než počáteční kapitál podle článku 9 směrnice 2006/49/ES, nebo
c)
jinou kategorií institucí, která podléhá pravidlům obezřetnosti a průběžnému dohledu a která ke dni 21. července 2011 spadá do kategorie institucí, jež mohou v souladu s rozhodnutím členských států vykonávat funkci depozitáře podle čl. 23 odst. 3 směrnice 2009/65/ES.
Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů a aniž tím je dotčen odst. 5 písm. b), může činnost depozitáře vykonávat také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) tohoto odstavce za předpokladu, že jsou splněny podmínky v odst. 6 písm. b).
Kromě toho mohou členské státy povolit, že ve vztahu k alternativním investičním fondům, které nemají práva na zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek uplatnitelná v prvních pěti letech od počáteční investice a které v souladu se svou hlavní investiční politikou obecně neinvestují do aktiv, které musí být dány do úschovy v souladu s odst. 8 písm. a) nebo obecně investují do emitentů nebo nekótovaných společností s cílem potenciálně získat kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s článkem 26, může činnost depozitáře vykonávat subjekt, který vykonává činnosti depozitáře v rámci své profesní či obchodní činnosti, v souvislosti s nimiž ze zákona podléhá povinné profesní registraci, nebo jejichž výkon je upraven právními předpisy či profesními pravidly, a který může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, jež mu umožní účinně vykonávat příslušné úkoly depozitáře a plnit závazky, které z této činnosti vyplývají.
4. Aby nedocházelo ke střetu zájmů mezi depozitářem, správcem, alternativním investičním fondem a jeho investory:
a)
nesmí činnost depozitáře vykonávat správce;
b)
nesmí činnost depozitáře vykonávat pro alternativní investiční fond hlavní makléř, který je protistranou tohoto alternativního investičního fondu, pokud není výkon činnosti depozitáře funkčně a hierarchicky oddělen od činnosti hlavního makléře a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu; depozitář může tohoto hlavního makléře pověřit úschovou v souladu s odstavcem 11, jsou-li splněny příslušné podmínky.
5. Depozitář musí být usazen:
a)
v případě unijního alternativního investičního fondu v domovském členském státě alternativního investičního fondu nebo
b)
v případě mimounijního alternativního investičního fondu ve třetí zemi, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo v domovském členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu, nebo v referenčním členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu.
6. Aniž tím jsou dotčeny požadavky uvedené v odstavci 3, jmenování depozitáře usazeného ve třetí zemi vždy podléhá těmto podmínkám:
a)
příslušné orgány členských států, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovského členského státu správce podepsaly s příslušnými orgány depozitáře dohody o spolupráci a výměně informací;
b)
depozitář podléhá účinným pravidlům obezřetnostního dohledu,včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány;
c)
třetí země, v níž je depozitář usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
d)
členské státy, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovský členský stát správce podepsaly se třetí zemí, v níž je depozitář usazen, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných dohod o daních;
e)
depozitář je smluvně odpovědný alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu v souladu s odstavci 12 a 13 tohoto článku a výslovně se zavazuje dodržovat odstavec 11.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a), c) nebo e), mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Na základě kritérií uvedených v odst. 17 písm. b) přijme Komise prováděcí akty, v nichž stanoví, že pravidla obezřetnosti a dohled třetí země mají stejný účinek jako právo Unie a že jsou účinně vymáhány. Tyto akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
7. Depozitář obecně zajišťuje, aby byly řádně sledovány peněžní toky alternativních investičních fondů, a zejména to, aby všechny platby učiněné investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly doručeny a aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty vedené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce alternativního investičního fondu, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, u subjektu uvedeného v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, či u jiného subjektu stejné povahy působícího na příslušném trhu, v jehož rámci jsou vyžadovány hotovostní účty, pokud tento subjekt podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, a to v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES.
Pokud jsou hotovostní účty vedeny na jméno depozitáře, který jedná jménem alternativního investičního fondu, nesmí být na tyto účty vkládány žádné peněžní prostředky subjektu uvedeného v prvním pododstavci ani žádné vlastní peněžní prostředky depozitáře.
8. Aktiva alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, musí být dána depozitáři do úschovy takto:
a)
finanční nástroje, které lze dát do úschovy:
i)
depozitář přijme do úschovy veškeré finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, a veškeré finanční nástroje, které lze depozitáři fyzicky předat,
ii)
pro tyto účely depozitář zajistí, aby všechny finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, byly v jeho evidenci zapsány na oddělených účtech v souladu článkem 16 směrnice 2006/73/ES, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu, případně na jméno správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, aby bylo v souladu s příslušnými právními předpisy vždy zřejmé, že patří danému alternativnímu investičnímu fondu;
b)
ostatní aktiva:
i)
depozitář ověří, že tato aktiva vlastní alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a vede v evidenci ta aktiva, u nichž je prokázáno, že jsou ve vlastnictví alternativního investičního fondu, případně správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu,
ii)
vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, se posuzuje na základě informací či dokumentů předložených alternativním investičním fondem nebo správcem a na základě dostupných vnějších podkladů,
iii)
depozitář musí tuto evidenci průběžně aktualizovat.
9. Kromě úkolů uvedených v odstavcích 7 a 8 depozitář:
a)
zajišťuje, aby byly prodej, emise, odkup, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií prováděny v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
b)
zajišťuje, aby byla hodnota podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu vypočítávána v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy, se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a s postupy stanovenými v článku 19;
c)
plní pokyny správce, pokud nejsou v rozporu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy nebo se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
d)
zajišťuje, aby u operací s aktivy alternativního investičního fondu byla protiplnění alternativnímu investičnímu fondu poskytována v obvyklých lhůtách;
e)
zajišťuje, aby byly příjmy alternativního investičního fondu využity v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
10. Správce a depozitář musí jednat ve své funkci čestně, spravedlivě, odborně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Depozitář nesmí vykonávat s ohledem na alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, činnost, při níž může docházet ke střetu zájmů mezi alternativním investičním fondem, investory alternativního investičního fondu, správcem a jím samotným, pokud není funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnosti depozitáře od ostatních činností, u nichž může hrozit střet zájmů, a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům alternativního investičního fondu.
Depozitář nesmí použít aktiva podle odstavce 8 bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, případně správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná.
11. Kromě úkolů uvedených v odstavci 8 nesmí depozitář pověřit plněním svých úkolů uvedených v tomto článku třetí osoby.
Úkoly uvedenými v odstavci 8 může depozitář pověřit třetí osoby pouze za těchto podmínek:
a)
třetí osoby nejsou pověřeny těmito úkoly s cílem vyhnout se požadavkům této směrnice a
b)
depozitář je schopen doložit objektivní důvod pro pověření těmito úkoly;
c)
depozitář při výběru a jmenování třetí osoby, kterou hodlá pověřit plněním některých svých úkolů, jedná s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností rovněž provádí pravidelné kontroly a průběžné sledování třetí osoby, kterou pověřil plněním některých svých úkolů, a jednání této třetí osoby v souvislosti s úkoly, kterými byla pověřena, a
d)
depozitář zajistí, že příslušná třetí osoba splňuje následující podmínky po celou dobu plnění úkolů, které jí byly svěřeny:
i)
třetí osoba má odpovídající struktury a odborné znalosti, jež jsou úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, jež jí byla svěřena,
ii)
pokud jde o činnosti úschovy podle odst. 8 písm. a), podléhá třetí osoba účinným pravidlům obezřetnostního dohledu, včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu ze strany příslušných orgánů a pravidelnému vnějšímu auditu, který ověřuje, že jsou příslušné finanční nástroje v jejím vlastnictví,
iii)
třetí osoba odděluje aktiva klientů depozitáře od svých vlastních aktiv a od aktiv depozitáře tak, aby bylo vždy zřejmé, že daná aktiva patří klientům příslušného depozitáře,
iv)
třetí osoba nesmí tato aktiva využívat bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a aniž by předem informovala depozitáře, a
v)
třetí osoba splňuje obecné povinnosti a dodržuje zákazy stanovené v odstavcích 8 a 10.
Bez ohledu na druhý pododstavec písm. d) bod ii), pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v v uvedeném bodě, může depozitář svými úkoly pověřit takový místní subjekt v rozsahu nezbytném podle právních předpisů třetí země, a pouze pokud neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření, a jsou-li splněny následující požadavky:
a)
investoři příslušného alternativního investičního fondu musí být před vložením svých investic řádně informováni o tomto pověření, které je nezbytné vzhledem k omezením vyplývajícím z právních předpisů třetí země, a o okolnostech odůvodňujících toto pověření a
b)
alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu musí dát depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt.
Třetí osoba může těmito úkoly dále pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny stejné požadavky. V takovém případě se na příslušné strany vztahuje obdobně odstavec 13.
Pro účely tohoto odstavce se za pověření výkonem úschovy nepovažuje poskytování služeb podle směrnice 98/26/ES v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry pro účely uvedené směrnice ani poskytování podobných služeb systémy vypořádání obchodů s cennými papíry třetích zemí.
12. Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů, které byly dány do úschovy depozitáři nebo třetí osobě, která byla úschovou pověřena, v souladu s odst. 8 písm. a).
V případě ztráty finančního nástroje, který mu byl svěřen do úschovy, vrátí depozitář neprodleně finanční nástroj stejného typu nebo odpovídající částku alternativnímu investičnímu fondu, či správci, který jménem alternativního investičního fondu jedná. Depozitář neodpovídá, prokáže-li, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné.
Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu i za veškeré další ztráty, které jim vzniknou v důsledku toho, že z nedbalosti nebo úmyslně neplnil řádným způsobem své povinnosti vyplývající z této směrnice.
13. Odpovědnost depozitáře není dotčena pověřením další osoby podle odstavce 11.
Bez ohledu na první pododstavec tohoto odstavce se však depozitář může v případě ztráty finančních nástrojů, které má v úschově třetí osoba podle odstavce 11, zprostit své odpovědnosti, pokud prokáže, že:
a)
jsou splněny všechny požadavky týkající se pověření úschovou podle odst. 11 druhého pododstavce;
b)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tuto třetí osobu a umožňuje, aby vůči ní alternativní investiční fond, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči ní tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem, a
c)
písemná smlouva mezi depozitářem a alternativním investičním fondem nebo správcem alternativního investičního fondu, který jedná jménem alternativního investičního fondu, výslovně umožňuje zproštění depozitáře odpovědnosti a stanoví objektivní důvody tohoto zproštění.
14. Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v odst. 11 písm. d) bodě ii), může se depozitář zprostit odpovědnosti za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
statut nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně umožňují zproštění odpovědnosti za podmínek stanovených v tomto odstavci;
b)
investoři příslušného alternativního investičního fondu byli o zproštění odpovědnosti a okolnostech, které toto zproštění odůvodňují, řádně informováni předtím, než vložili své investice;
c)
alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu dal depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt;
d)
depozitář a alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje;
e)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tento místní subjekt a umožňuje, aby vůči němu alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči němu tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem.
15. Odpovědnost vůči investorům alternativního investičního fondu lze uplatňovat buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím správce v závislosti na právní povaze vztahu mezi depozitářem, správcem a investory.
16. Depozitář poskytne svým příslušným orgánům na požádání všechny informace, které získal při plnění svých povinností a které mohou příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce potřebovat. Jsou-li příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce odlišné od příslušných orgánů depozitáře, předají příslušné orgány depozitáře informace, které obdržely, neprodleně příslušným orgánům alternativního investičního fondu a správce.
17. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
informace, které mají být uvedeny v písemné smlouvě podle odstavce 2;
b)
obecná kritéria pro posouzení toho, zda mají pravidla obezřetnostního dohledu a dohled třetích zemí podle odst. 6 písm. b) stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhány;
c)
podmínky pro výkon činnosti depozitáře podle odstavců 7, 8 a 9 včetně:
i)
typu finančních nástrojů, které jsou zahrnuty do rozsahu povinností depozitáře spojených s úschovou podle odst. 8 písm. a),
ii)
podmínek, za nichž může depozitář plnit své povinnosti spojené s úschovou finančních nástrojů registrovaných u centrálního depozitáře,
iii)
podmínek, za nichž depozitář zajišťuje v souladu s odst. 8 písm. b) úschovu finančních nástrojů vydaných na jméno a registrovaných u emitenta nebo registrátora;
d)
povinnosti depozitářů jednat s patřičnou péčí podle odst. 11 písm. c);
e)
povinnost oddělit aktiva podle odst. 11 písm. d) bodu iii);
f)
podmínky a okolnosti, za nichž se finanční nástroje svěřené do úschovy považují za ztracené;
g)
co se rozumí vnějšími okolnostmi podle odstavce 12, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné;
h)
podmínky a okolnosti podle odstavce 13, které odůvodňují smluvní zproštění odpovědnosti.
KAPITOLA IV
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST
Článek 22
Výroční zpráva
1. Správce poskytne za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, výroční zprávu za každé účetní období nejpozději šest měsíců po skončení účetního období. Výroční zpráva je na požádání poskytnuta investorům. Výroční zpráva je poskytnuta příslušným orgánům domovského členského státu správce a podle okolností domovského členského státu alternativního investičního fondu.
Pokud je alternativní investiční fond povinen zveřejnit výroční finanční zprávu v souladu se směrnicí 2004/109/ES, je nutné poskytnout investorům na požádání pouze doplňující informace uvedené v odstavci 2, a to buď odděleně, nebo jako doplněk výroční finanční zprávy. V posledně uvedeném případě se výroční finanční zpráva zveřejní nejpozději čtyři měsíce po skončení účetního období.
2. Výroční zpráva musí obsahovat alespoň následující informace:
a)
rozvahu nebo výkaz aktiv a pasiv;
b)
rozpis příjmů a výdajů za účetní období;
c)
zprávu o činnosti v účetním období;
d)
všechny podstatné změny údajů uvedených v článku 23, k nimž došlo v účetním období, na které se vztahuje výroční zpráva;
e)
celkovou výši odměn za účetní období, rozdělenou na pevnou a pohyblivou složku odměny vyplacenou správcem jeho pracovníkům, počet příjemců a případně odměnu za zhodnocení kapitálu, kterou alternativní investiční fond vyplatil;
f)
souhrnnou výši odměn rozčleněnou na vrcholné vedení a pracovníky správce, jejichž činnost má podstatný vliv na rizikový profil alternativního investičního fondu.
3. Účetní údaje uvedené ve výroční zprávě jsou zpracovány v souladu s účetními standardy domovského členského státu alternativního investičního fondu, nebo v souladu s účetními standardy třetí země, kde je alternativní investiční fond usazen, a s pravidly pro vedení účetnictví stanovenými ve statutu nebo zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu.
Účetní údaje obsažené ve výroční zprávě musí být auditovány jednou nebo více osobami zmocněnými zákonem k provádění auditu účtů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (26). Zpráva auditora včetně případných výhrad se přetiskuje v plném znění ve výroční zprávě.
Odchylně od druhého pododstavce mohou členské státy povolit, aby správci, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy, podrobili výroční zprávy těchto alternativních investičních fondů auditu podle mezinárodních účetních standardů platných v zemi, kde má alternativní investiční fond sídlo.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví obsah a forma výroční zprávy. Tato opatření se upraví podle typů alternativních investičních fondů, na které se použijí.
Článek 23
Informování investorů
1. Správce za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne investorům alternativního investičního fondu způsobem uvedeným ve statutu či zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu a před uskutečněním investice následující informace, jakož i jejich podstatné změny:
a)
popis investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, informace o tom, kde je každý řídící alternativní investiční fond usazen a kde jsou usazeny podkladové fondy, je-li alternativní investiční fond fondem fondů, popis typů aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, postupů, které může používat, všech souvisejících rizik, příslušných omezení pro investování, okolností, za nichž může alternativní investiční fond využívat pákový efekt, povolených typů pákového efektu a jeho zdrojů, jakož i souvisejících rizik, omezení využití tohoto efektu a jakýchkoli dohod o použití kolaterálu nebo aktiv a informace o maximální síle pákového efektu, kterou může správce využívat jménem alternativního investičního fondu;
b)
popis postupů, kterými může alternativní investiční fond změnit investiční strategii nebo investiční politiku nebo obojí;
c)
popis hlavních právních důsledků smluvního vztahu uzavřeného za účelem investování, včetně informace o soudní příslušnosti, rozhodném právu a existenci či neexistenci právních nástrojů upravujících uznání a výkon soudních rozhodnutí na území, na němž je alternativní investiční fond usazen;
d)
totožnost správce, depozitáře alternativního investičního fondu, auditora a jiných subjektů, které alternativnímu investičnímu fondu poskytují služby, a popis jejich povinností, jakož i práv investorů;
e)
popis toho, jak správce plní požadavky stanovené v čl. 9 odst. 7;
f)
popis toho, jakými činnostmi správy podle přílohy I byla třetí osoba správcem pověřena a popis toho, jakými činnostmi úschovy byla třetí osoba depozitářem pověřena, totožnost pověřené osoby a identifikace všech případných střetů zájmů, které by na základě těchto pověření mohly vzniknout;
g)
popis postupu oceňování alternativního investičního fondu a metod oceňování aktiv včetně metod používaných k oceňování těžko ocenitelných aktiv v souladu s článkem 19;
h)
popis řízení rizika likvidity alternativního investičního fondu, včetně práv na odkup za běžných a mimořádných okolností a stávajících ujednání s investory o odkupu;
i)
popis všech poplatků, výdajů a srážek, které přímo či nepřímo hradí investoři, a jejich maximální výše;
j)
popis toho, jakým způsobem správce zajišťuje spravedlivé zacházení s investory, kdykoli některý z investorů získá zvláštní výhody nebo právo na zvláštní výhody, popis těchto zvláštních výhod, typů investorů, kteří tyto zvláštní výhody získávají a jejich právních a ekonomických vazeb na alternativní investiční fond nebo na správce;
k)
poslední výroční zprávu podle článku 22;
l)
postup a podmínky vydávání a upisování podílových jednotek nebo akcií;
m)
poslední čistou hodnotu aktiv alternativního investičního fondu nebo poslední tržní cenu podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19;
n)
dosavadní výsledky alternativního investičního fondu pokud jsou dostupné;
o)
totožnost hlavního makléře a popis významných dohod alternativního investičního fondu s jeho hlavními makléři a způsobu řízení střetů zájmů v souvislosti s nimi a ustanovení smlouvy s depozitářem o možnosti převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a informace o přenesení odpovědnosti na hlavního makléře;
p)
popis způsobu a doby zveřejnění požadovaných informací podle odstavců 4 a 5.
2. Správce informuje investory ještě předtím, než investují do alternativního investičního fondu, o všech smlouvách, jimiž se depozitář zprostil odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13. Správce investory bezodkladně informuje rovněž o všech změnách, které s odpovědností depozitáře souvisejí.
3. Pokud má alternativní investiční fond povinnost zveřejnit prospekt v souladu se směrnicí 2003/71/ES nebo v souladu s vnitrostátními právními předpisy, je nutné zvlášť nebo jako doplňující údaje k prospektu zveřejnit pouze informace, jež jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2 a jež doplňují informace uvedené v prospektu.
4. Správce pravidelně investorům poskytuje za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce k řízení uvedených rizik používá.
5. Správce, který spravuje unijní alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, nebo který nabízí v Unii alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, za každý takový alternativní investiční fond pravidelně zveřejňuje tyto informace:
a)
veškeré změny maximální síly pákového efektu, kterou může správce jménem alternativního investičního fondu využít, jakož i veškeré změny práv na použití kolaterálu nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu;
b)
celkový rozsah pákového efektu využitého tímto alternativním investičním fondem.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví informační povinnost správce uvedená v odstavcích 4 a 5 a rovněž četnost poskytování informací uvedených v odstavci 5. Tato opatření se upraví podle typu správců, na které se vztahují.
Článek 24
Povinnost podávat zprávy příslušným orgánům
1. Správce pravidelně podává zprávy příslušným orgánům svého domovského členského státu o hlavních trzích a nástrojích, s nimiž obchoduje jménem alternativních investičních fondů, které spravuje.
Poskytuje informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchoduje, o trzích, jichž je členem nebo na nichž aktivně obchoduje, a o hlavních investicích nesoucích riziko a nejvýznamnějších koncentracích rizik za každý jím spravovaný alternativní investiční fond.
2. Správce podává příslušným orgánům svého domovského členského státu za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce používá k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, a
e)
výsledky zátěžových testů provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem.
3. Správce předkládá příslušným orgánům svého domovského členského státu na požádání následující dokumenty:
a)
výroční zprávu každého jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu a každého alternativního investičního fondu jím nabízeného v Unii za každé účetní období v souladu s čl. 22 odst. 1;
b)
ke konci každého čtvrtletí podrobný seznam všech jím spravovaných alternativních investičních fondů.
4. Správce, který spravuje alternativní investiční fondy využívající ve vysoké míře pákový efekt, poskytne příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o celkové síle pákového efektu, kterou každý jím spravovaný alternativní investiční fond využívá, informace o tom, jakou část představuje pákový efekt z půjček peněžních prostředků nebo cenných papírů a jakou část pákový efekt spočívající ve finančních derivátech, a jaký je rozsah použití aktiv alternativního investičního fondu v rámci pákového efektu.
Uvedené informace zahrnují údaje o totožnosti pěti největších zdrojů půjčených peněžních prostředků nebo cenných papírů za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje, a objem půjčky z každého z těchto zdrojů za každý takový alternativní investiční fond.
V případě mimounijních správců se informační povinnost uvedená v tomto odstavci omezuje na jimi spravované unijní alternativní investiční fondy a na mimounijní alternativní investiční fondy, které tito správci nabízejí v Unii.
5. Je-li to nezbytné k účinnému sledování systémového rizika, mohou příslušné orgány domovského členského státu vyžadovat informace nad rámec informací popsaných v tomto článku, a to jak pravidelně, tak podle aktuální potřeby. O požadavcích na poskytnutí dodatečných informací informují příslušné orgány orgán pro cenné papíry a trhy.
Za mimořádných okolností a je-li to v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému nebo dlouhodobého udržitelného růstu, může orgán pro cenné papíry a trhy požadovat rozšíření povinnosti podávat zprávy příslušným orgánům domovského členského státu.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
pro účely odstavce 4 situace, za nichž se využití pákového efektu považuje za jeho využití ve vysoké míře, a
b)
povinnost podávat zprávy a informace podle tohoto článku.
V těchto opatřeních se zohlední nutnost vyhnout se nadměrné administrativní zátěži příslušných orgánů.
KAPITOLA V
SPRÁVCI SPRAVUJÍCÍ ZVLÁŠTNÍ TYPY ALTERNATIVNÍCH INVESTIČNÍCH FONDŮ
ODDÍL 1
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
Článek 25
Použití informací příslušnými orgány, spolupráce v oblasti dohledu a limity na pákový efekt využitý správci
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány domovského členského státu správců používaly informace získané podle článku 24 pro účely stanovení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému, rizika chaotických trhů nebo rizik pro dlouhodobý růst hospodářství.
2. Příslušné orgány domovského členského státu správce zajistí, aby veškeré informace získané podle článku 24 ve vztahu ke všem správcům, nad nimiž vykonávají dohled, a informace získané podle článku 7 byly sděleny příslušným orgánům jiných dotčených členských států, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika, a to postupy podle článku 50 o spolupráci v oblasti dohledu. Těmito postupy rovněž bezodkladně na dvoustranném základě poskytují informace příslušným orgánům jiných přímo dotčených členských států v případě, že by se správce spadající do jejich působnosti nebo jím spravovaný alternativní investiční fond mohl potenciálně stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech.
3. Správce prokáže, že jím stanové limity pákového efektu pro všechny alternativními investičními fondy, které spravuje, jsou přiměřené a že tyto limity dodržuje v každém okamžiku. Příslušné orgány posoudí rizika, jež by mohla být spojena s využitím pákového efektu správcem ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, a pokud se to jeví nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému, stanoví příslušné orgány domovského členského státu správce poté, co to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy, Evropské radě pro systémová rizika a příslušným orgánům dotčeného alternativního investičního fondu, limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat nebo jiná omezení správy daného alternativního investičního fondu spravovaného tímto správcem, a to za účelem omezení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů. Příslušné orgány domovského členského státu správce řádně informují orgán pro cenné papíry a trhy, Evropskou radu pro systémová rizika a příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o opatřeních přijatých za tímto účelem, a to postupy uvedenými v článku 50.
4. Oznámení podle odstavce 3 musí být učiněno nejpozději deset pracovních dnů předtím, než má navrhované opatření nabýt účinku nebo než má být obnoveno. Oznámení obsahuje podrobnosti o navrhovaném opatření, důvody pro jeho přijetí a datum, kdy má toto opatření nabýt účinku. Ve výjimečných případech mohou příslušné orgány domovského členského státu správce rozhodnout, že navrhované opatření nabývá účinku v době uvedené v první větě.
5. Pokud jde o opatření navrhovaná příslušnými orgány podle odstavce 3, je úkolem usnadňovat a koordinovat postupy pověřen orgán pro cenné papíry a trhy, který má zejména usilovat o to, aby příslušné orgány byly ve svém přístupu konzistentní.
6. Po obdržení oznámení podle odstavce 3 poskytne orgán pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům domovského členského státu správce radu k navrženému či přijatému opatření. Tato rada se může týkat zejména toho, zda se zdají být podmínky pro přijetí opatření splněny. Dále se může týkat vhodnosti opatření a doby jeho platnosti.
7. Na základě informací obdržených v souladu s odstavcem 2 a s ohledem na radu Evropské rady pro systémová rizika, může orgán pro cenné papíry a trhy určit, že pákový efekt využívaný správcem nebo skupinou správců, představuje významné riziko pro stabilitu a integritu finančního systému a může příslušným orgánům poskytnout radu, jaká nápravná opatření je třeba přijmout, včetně stanovení limitů na sílu pákového efektu, který může daný správce nebo skupina správců využívat. Orgán pro cenné papíry a trhy o každém takovém určení okamžitě informuje příslušné orgány, Evropskou radu pro systémová rizika a Komisi.
8. Pokud příslušný orgán navrhne přijmout opatření, která jsou v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v odstavcích 6 a 7, informuje o tom tento orgán a uvede své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy může zveřejnit skutečnost, že příslušný orgán nepostupuje nebo nehodlá postupovat podle jeho rady. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se danou radou neřídil. Dotčené orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví zásady upřesňující okolnosti, za nichž příslušné orgány uplatňují odstavec 3, a to s ohledem na různé strategie alternativního investičního fondu, rozdílné tržní podmínky, v nichž alternativní investiční fondy vykonávají svou činnost, a možné procyklické účinky vyplývající z uplatňování uvedeného odstavce.
ODDÍL 2
Povinnosti správců spravujících alternativní investiční fondy, které získávají kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty
Článek 26
Oblast působnosti
1. Tento oddíl se vztahuje na:
a)
správce spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které buď jednotlivě, nebo společně na základě dohody, jejímž účelem je získání kontroly, získají kontrolu nad nekótovanou společností podle odstavce 5;
b)
správce, kteří spolupracují s jedním nebo více správci na základě dohody, podle níž alternativní investiční fondy spravované společně těmito správci získají kontrolu nad nekótovanou společnosti podle odstavce 5.
2. Tento oddíl se nepoužije, pokud dotyčnými nekótovanými společnostmi jsou:
a)
malé a střední podniky ve smyslu čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (27) nebo
b)
účelové společnosti založené k nákupu, vlastnictví nebo ke správě nemovitostí.
3. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 a 2 tohoto článku, použije se čl. 27 odst. 1 i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají nekontrolní podíl v nekótovaných společnostech.
4. Čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článek 30 se použijí i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitenty. Pro účely uvedených článků se odstavce 1 a 2 tohoto článku použijí obdobně.
5. Pro účely tohoto oddílu se kontrolou nad nekótovanou společností rozumí více než 50 % hlasovacích práv v této společnosti.
Při výpočtu procenta hlasovacích práv držených příslušným alternativním investičním fondem se kromě hlasovacích práv, která drží přímo dotčený alternativní investiční fond, zohledňují, pokud je dosažena kontrola ve smyslu prvního pododstavce, také hlasovací práva těchto subjektů:
a)
podniků kontrolovaných alternativním investičním fondem a
b)
fyzických nebo právnických osob, které jednají svým jménem, ovšem na účet alternativního investičního fondu nebo podniku kontrolovaného alternativním investičním fondem.
Procento hlasovacích práv se vypočítá na základě všech akcií, s nimiž jsou hlasovací práva spojena i v případě, že je jejich výkon pozastaven.
Bez ohledu na čl. 4 odst. 1 písm. i) je kontrola pro účely čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článku 30 v případě emitentů definována v souladu s čl. 5 odst. 3 směrnice 2004/25/ES.
6. Tento oddíl podléhá podmínkám a omezením stanoveným v článku 6 směrnice 2002/14/ES.
7. Tento oddíl se použije, aniž jsou dotčena přísnější pravidla přijatá členskými státy v souvislosti s nabýváním účasti v nekótovaných společnostech a emitentech na území těchto států.
Článek 27
Oznámení získání významné účasti a kontroly nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond získá akcie nekótované společnosti, nakládá s nimi nebo je drží, správce spravující tento alternativní investiční fond informoval příslušné orgány svého domovského členského státu o podílu alternativního investičního fondu na hlasovacích právech v této nekótované společnosti vždy, když tento podíl dosáhne 10 %, 20 %, 30 %, 50 % a 75 %, nebo tuto výši podílu překročí nebo pod ni klesne.
2. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, oznámil správce spravující takový alternativní investiční fond skutečnost, že alternativní investiční fond získal tuto kontrolu:
a)
nekótované společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
3. Oznámení vyžadované podle odstavce 2 obsahuje tyto dodatečné informace:
a)
výslednou situaci, pokud jde o hlasovací práva;
b)
podmínky, za nichž byla kontrola získána, včetně informací o totožnosti různých zúčastněných akcionářů, fyzických či právnických osob oprávněných k výkonu hlasovacích práv jejich jménem, a podle okolností řetězec podniků, jejichž prostřednictvím se těmito hlasovacími právy skutečně disponuje;
c)
datum, ke kterému byla kontrola získána.
4. Ve svém oznámení nekótované společnosti musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu informovalo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance o tom, že kontrolu nad společností získal alternativní investiční fond spravovaný správcem, a poskytlo jim informace uvedené v odstavci 3. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
5. Oznámení uvedená v odstavcích 1, 2 a 3 musí být učiněna co nejdříve, nejpozději však deset pracovních dnů ode dne, kdy alternativní investiční fond získal příslušnou výši podílu na hlasovacích právech, překročil ji nebo pod ni klesl nebo kdy získal kontrolu nad nekótovanou společností.
Článek 28
Informování v případě získání kontroly
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující takový alternativní investiční fond zpřístupnil informace uvedené v odstavci 2 tohoto článku:
a)
dotčené společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
Členské státy mohou vyžadovat, aby informace uvedené v odstavci 2 byly rovněž zpřístupněny příslušným orgánům nekótované společnosti, které mohou členské státy za tím účelem určit.
2. Správce zpřístupní:
a)
totožnost správců, kteří samostatně nebo na základě dohody s jinými správci spravují alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu;
b)
zásady a postupy předcházení a řešení střetů zájmů, především mezi správcem, alternativním investičním fondem a dotyčnou společností, včetně informací o konkrétních ochranných opatřeních, které mají zajistit, aby každá dohoda mezi správcem nebo alternativním investičním fondem a společností byla uzavřena mezi navzájem nezávislými stranami, a
c)
zásady a postupy vnější a vnitřní komunikace společnosti, zejména vzhledem k zaměstnancům.
3. Ve svém oznámení společnosti podle odst. 1 písm. a) musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu poskytlo zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům informace uvedené v odstavci 1. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
4. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce tohoto alternativního investičního fondu informoval, nebo zajistil, že tento alternativní investiční fond informuje o svých záměrech ohledně budoucího podnikání nekótované společnosti a o pravděpodobných dopadech na zaměstnance, včetně všech podstatných změn pracovních podmínek:
a)
danou nekótovanou společnost a
b)
akcionáře nekótované společnosti, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti nebo z rejstříku, do nějž správce alternativního investičního fondu má nebo může získat přístup.
Dále správce spravující dotčený alternativní investiční fond vyžaduje a vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace stanovené v prvním pododstavci zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti.
5. Členské státy vyžadují, aby, jakmile alternativní investiční fond získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, poskytl správce spravující tento alternativní investiční fond příslušným orgánům svého domovského členského státu a investorům tohoto alternativního investičního fondu informace o tom, jak bylo získání kontroly financováno.
Článek 29
Zvláštní ustanovení týkající se výroční zprávy alternativního investičního fondu vykonávajícího kontrolu nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond:
a)
buď požadoval a vyvinul veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo společnosti zpřístupnilo výroční zprávu nekótované společnosti vypracovanou v souladu s odstavcem všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti, a to ve lhůtě, v níž musí být tato výroční zpráva vypracována podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
b)
za každý takový alternativní investiční fond uvedl ve výroční zprávě podle článku 22 informace uvedené v odstavci 2 týkající se příslušné nekótované společnosti.
2. Součástí dodatečných informací, které má výroční zpráva společnosti nebo výroční zpráva alternativního investičního fondu podle odstavce 1 obsahovat, musí být alespoň poctivé zhodnocení vývoje obchodní činnosti společnosti vypovídající o situaci na konci období, jehož se výroční zpráva týká. Zpráva musí rovněž obsahovat rámcové informace o:
a)
všech důležitých událostech, k nimž došlo po skončení účetního období;
b)
pravděpodobném budoucím vývoji společnosti a
c)
údajích o nabytí vlastních akcií podle čl. 22 odst. 2 směrnice Rady 77/91/EHS (28).
3. Správce spravující dotyčný alternativní investiční fond:
a)
vyžaduje a vyvine veškeré své úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace uvedené v odst. 1 písm. b) týkající se dotyčné společnosti všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům této společnosti, a to ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1, nebo
b)
zpřístupní informace uvedené v odst. 1 písm. a), které má již k dispozici, investorům alternativního investičního fondu ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1 a v každém případě nejpozději ke dni, k němuž byla výroční zpráva nekótované společnosti vypracována v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 30
Vyvedení aktiv
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond po dobu 24 měsíců od okamžiku, kdy alternativní investiční fond získal nad danou společností kontrolu:
a)
nesměl usnadnit, podpořit ani nařídit rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2;
b)
nesměl hlasovat pro rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2, do té míry, do jaké je správce oprávněn hlasovat jménem alternativního investičního fondu na jednáních řídících orgánů společností, a
c)
musel za všech okolností vynaložit veškeré úsilí k tomu, aby zabránil rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. Povinnosti uložené správci podle odstavce 1 se vztahují na:
a)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v situaci, kdy je k rozvahovému dni posledního účetního období čisté obchodní jmění podle roční účetní závěrky společnosti nižší nebo by bylo v důsledku tohoto rozdělení zisku nižší než výše upsaného základního kapitálu zvýšená o rezervní fondy, které nelze podle právních předpisů nebo stanov rozdělit s tím, že výše upsaného základního kapitálu se snižuje o výši dosud nesplaceného upsaného základního kapitálu, pokud není dosud zahrnut v aktivech uvedených v rozvaze;
b)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v částce přesahující částku zisku na konci posledního účetního období zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezervních fondů určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o platby vložené do rezervních fondů v souladu s právními předpisy nebo stanovami;
c)
nabývání vlastních akcií společností do té míry, do jaké je takové nabývání povoleno, a to včetně akcií, které společnost nabyla již dříve a jež vlastní, a akcií pořízených osobou jednající svým jménem, ale na účet společnosti, které by vedly ve svém důsledku k poklesu čistého obchodního jmění pod výši základního kapitálu uvedenou v písmenu a).
3. Pro účely odstavce 2:
a)
výraz „rozdělení zisku“ uvedený v odst. 2 písm. a) a b) zahrnuje zejména výplatu dividend a úroků vztahujících se k akciím;
b)
ustanovení o snížení základního kapitálu se nevztahují na snížení upsaného základního kapitálu, jehož cílem je vyrovnat utrpěné ztráty nebo zahrnout peněžní částky do nerozdělitelných rezervních fondů, pod podmínkou, že po této operaci výše těchto rezervních fondů nepřesáhne 10 % sníženého upsaného základního kapitálu, a
c)
se na omezení podle odst. 2 písm. c) použijí čl. 20 odst. 1 písm. b) až h) směrnice 77/91/EHS.
KAPITOLA VI
PRÁVO UNIJNÍCH SPRÁVCŮ NABÍZET A SPRAVOVAT UNIJNÍ ALTERNATIVNÍ INVESTIČNÍ FONDY V UNII
Článek 31
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v domovském členském státě správce
1. Členské státy zajistí, aby povolený unijní správce směl nabízet podílové jednotky nebo akcie jakéhokoli unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v domovském členském státě správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí správci do 20 pracovních dnů od přijetí oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2. Příslušné orgány domovského členského státu zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány alternativního investičního fondu o tom, že správce může zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu.
4. V případě podstatné změny kterékoli z informací sdělených v souladu s odstavcem 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změny plánované správcem, nebo jedná-li se o neplánované změny, oznámí tuto změnu okamžitě poté, co k ní došlo.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku správce nebude jinak dodržovat tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
5. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení, uvedeného v odstavci 2 a
b)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 4.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
6. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 32
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v jiných členských státech, než je domovský členský stát správce
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v jiném členském státě, než je domovský stát správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2 příslušným orgánům členských států, v nichž má být alternativní investiční fond nabízen, a to do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K takovému předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
4. Po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě správce.
5. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
6. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 2 a prohlášení uvedené v odstavci 3 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů podle odstavce 3 v elektronické podobě.
7. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem již přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, uvědomí příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách neprodleně příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 2;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 3;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 3 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 7.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 33
Podmínky správy unijních alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě buď přímo, nebo prostřednictvím své pobočky za předpokladu, že správce má povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fond usazený v jiném členském státě poprvé, sdělí příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fond přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativního investičního fondu, který hodlá spravovat.
3. Pokud správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů uvedených v odstavci 2 tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají všechny nezbytné dokumenty příslušným orgánům hostitelského členského státu správce, a to do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely dokumenty podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy obdržely veškeré dokumenty podle odstavce 3. K předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány domovského členského státu správce oznámí neprodleně správci předání všech dokumentů.
Po přijetí oznámení o předání dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelském členském státě.
5. Hostitelský členský stát správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách bez zbytečného odkladu příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA VII
ZVLÁŠTNÍ PRAVIDLA VE VZTAHU KE TŘETÍM ZEMÍM
Článek 34
Podmínky pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v Unii, pod podmínkou, že:
a)
správce ve vztahu k tomuto alternativnímu investičnímu fondu dodržuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článků 21 a 22 a
b)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
3. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 35
Podmínky, za nichž může být mimounijní alternativní investiční fond spravovaný unijním správcem nabízen v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet profesionálním investorům v Unii podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, jakož i unijního podřízeného alternativního investičního fondu, který nesplňuje podmínky uvedené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Správci musí splňovat všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou kapitoly VI. Dále musí být splněny tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující s ohledem na čl. 50 odst. 4 alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s domovským členským státem povoleného správce a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní, včetně případných mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. V případě, že správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů ve svém domovském členském státě, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů od obdržení oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3, zda může na jeho území zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3. Příslušné orgány domovského členského státu správce zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě, který není jeho domovským členským státem, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají toto oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členského státu, v němž má být alternativní investiční fond nabízen, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v dotčeném hostitelském členském státě ode dne, kdy byl o tomto předání informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce tomuto správci bez zbytečného prodlení, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány domovského členského státu správce bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, kterými stanoví minimální obsah dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby zajistil, že příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace, nezbytné pro výkon dohledových a vyšetřovacích pravomocí podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány domovského členského státu a příslušnými orgány hostitelského členského státu správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, dotčené příslušné orgány mohou předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 3;
b)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
d)
forma předání uvedeného v odstavci 6;
e)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 36
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované unijním správcem nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž je dotčen článek 35, mohou členské státy umožnit povolenému unijnímu správci nabízet profesionálním investorům pouze na jejich území podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, a unijních podřízených alternativních investičních fondů, které nesplňují podmínky stanovené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, a to pod podmínkou, že:
a)
správce splňuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článku 21. Tito správci však musí zajistit jmenování jednoho nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti uvedené v čl. 21 odst. 7, 8 a 9. Tyto činnosti nesmí vykonávat správce. Správce poskytne příslušným orgánům dohledu informace o totožnosti subjektů, které za plnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 7, 8 a 9 odpovídají;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla, týkající se správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 37
Udělování povolení mimounijním správcům, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy, jež spravují, v Evropské unii v souladu s články 39 a 40
1. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet jimi spravované alternativní investiční fondy v Unii podle článků 39 a 40, museli získat předchozí povolení příslušných orgánů referenčního členského státu v souladu s tímto článkem.
2. Mimounijní správce, který chce získat předchozí povolení uvedené v odstavci 1 musí dodržovat tuto směrnici s výjimkou kapitoly VI. V rozsahu, v němž je dodržování některého ustanovení této směrnice v rozporu s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, nemá správce povinnost takové ustanovení této směrnice dodržovat, je-li schopen prokázat, že:
a)
dodržování určitého ustanovení této směrnice není slučitelné s dodržováním kogentního ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii;
b)
právní předpisy, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fond, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany;
c)
mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond rovnocenná pravidla uvedená v písmeni b) dodržuje.
3. Mimounijní správce, který chce získat povolení uvedené v odstavci 1, musí mít právního zástupce usazeného ve svém referenčním členském státě. Právní zástupce plní funkci kontaktního místa správce v Unii a veškerá oficiální korespondence mezi příslušnými orgány a správcem a mezi investory ze zemí Unie investujícími do příslušných alternativních investičních fondů a správcem, jak je stanoveno v této směrnici, probíhá prostřednictvím tohoto právního zástupce. Právní zástupce zajišťuje společně se správcem, aby byla správa a nabízení prováděné správcem podle této směrnice v souladu s příslušnými předpisy.
4. Referenční členský stát mimounijního správce se určí takto:
a)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat pouze jeden unijní alternativní investiční fond, nebo několik unijních alternativních investičních fondů usazených v témže členském státě a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát domovský členský stát tohoto nebo těchto alternativních investičních fondů a příslušné orgány tohoto členského státu odpovídají za povolovací řízení a za dohled nad tímto správcem.
b)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat několik unijních alternativních investičních fondů, které jsou usazeny v různých členských státech, a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát buď:
i)
členský stát, v němž je usazena většina dotčených alternativních investičních fondů, nebo
ii)
členský stát, v němž se spravuje největší část aktiv.
c)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován,
ii)
členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud alternativní investiční fond není povolen ani registrován v žádném členském státě.
d)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem tento stát.
e)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován, nebo
ii)
jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud není alternativní investiční fond povolen ani registrován v žádném členském státě.
f)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem jeden z těchto členských států.
g)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet v Unii několik unijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud jsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě,
ii)
členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud nejsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě.
h)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet několik unijních i mimounijních alternativních investičních fondů, nebo nabízet v Unii několik mimounijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem členský stát, v němž tento správce hodlá skutečně nabízet většinu těchto alternativních investičních fondů.
Podle kritérií stanovených v prvním pododstavci písm. b), c) bodě i), písm. e), písm. f) a písm. g) bodě i) je možné určit i několik referenčních členských států. V takovém případě členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal žádost příslušným orgánům všech členských států, které mohou být případně podle kritérií stanovených v uvedených písmenech a bodech referenčními členskými státy, aby mezi sebou určily, který stát je referenčním členským státem. Tyto příslušné orgány společně do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely tuto žádost, rozhodnou o tom, který členský stát je referenčním členským státem mimounijního správce. Příslušné orgány členského státu, který je určen jako referenční členský stát, o tomto jmenování informují bez zbytečného prodlení příslušného mimounijního správce. Není-li mimounijní správce o rozhodnutí příslušných orgánů řádně informován do sedmi dnů od přijetí tohoto rozhodnutí nebo jestliže příslušné orgány nepřijaly toto rozhodnutí ve lhůtě jednoho měsíce, může si tento správce svůj referenční členský stát zvolit sám na základě kritérií uvedených v tomto odstavci.
Správce musí být schopen prokázat, že hodlá v daném členském státě skutečně nabízet alternativní investiční fondy tím, že příslušným orgánů daného členského státu poskytne informace o své strategii pro nabízení.
5. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal ve svém referenčním členském státě žádost o povolení.
Příslušné orgány po obdržení žádosti o povolení zhodnotí, zda si správce určil svůj referenční členský stát způsobem, který odpovídá kritériím stanoveným v odstavci 4. Jsou-li příslušné orgány toho názoru, že tomu tak není, žádost o povolení podanou mimounijním správcem odmítnou a toto odmítnutí zdůvodní. Pokud jsou příslušné orgány naopak toho názoru, že kritéria uvedená v odstavci 4 jsou splněna, oznámí tuto skutečnost orgánu pro cenné papíry a trhy a požádají tento orgán o radu k hodnocení, které provedly. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o strategii pro nabízení daného správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené ve druhém pododstavci svoji radu, pokud jde o určení referenčního členského státu v souladu s kritérii stanovenými v odstavci 4. Orgán pro cenné papíry a trhy může poskytnou radu s negativním závěrem pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto článku, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se radou neřídil. Příslušné orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
6. Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak správce určil referenční členský stát, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, povolení může být uděleno, pouze pokud jsou splněny tyto dodatečné podmínky:
a)
správce určil svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, přičemž toto určení vychází z poskytnutých informací o strategii pro nabízení a dotčené příslušné orgány splnily postup uvedený v odstavci 5;
b)
správce určil svého právního zástupce, který je usazen v referenčním členském státě tohoto správce;
c)
právní zástupce plní, spolu se správcem, funkci kontaktní osoby mimounijního správce, a to pro investory investující do příslušných alternativních investičních fondů, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, pokud jde o činnosti, k jejichž výkonu má správce v Unii povolení, a musí být dostatečně vybaven alespoň k zajišťování souladu s příslušnými předpisy podle této směrnice;
d)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce, příslušnými orgány domovských členských států dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
e)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
f)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, podepsala s referenčním členským státem dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, včetně případných mnohostranných daňových dohod, a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní;
g)
příslušným orgánům nebrání v účinném dohledu podle této směrnice právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce ani omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v písmenech a), e) a g) tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pokud příslušný orgán unijního alternativního investičního fondu neuzavře v přiměřené lhůtě požadovanou dohodu o spolupráci uvedenou v prvním pododstavci písm. d), mohou příslušné orgány referenčního členského státu předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Povolení se uděluje v souladu s kapitolou II, která se použije obdobně při splnění těchto kritérií:
a)
informace uvedené v čl. 7 odst. 2 se doplní o tyto informace:
i)
zdůvodnění výběru referenčního státu správcem provedeného v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, včetně informací o strategii pro nabízení,
ii)
seznam ustanovení této směrnice, které správce nemůže dodržovat, jelikož jejich dodržování správcem není podle odstavce 2 slučitelné s dodržováním určitých kogentních ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii,
iii)
písemné podklady vycházející z regulačních technických norem vypracovaných orgánem pro cenné papíry a trhy svědčící o tom, že příslušné právní předpisy třetí země stanoví pravidla rovnocenná ustanovením, jež není možné dodržovat, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům investujících do příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany, a že správce tato rovnocenná pravidla dodržuje; tyto písemné podklady musí být doplněny právním posudkem potvrzujícím, že v právních předpisech třetí země existuje příslušné neslučitelné kogentní ustanovení, a obsahují i popis jeho regulačního účelu a způsobu ochrany investorů, a
iv)
název či jméno právního zástupce správce a místo, kde je právní zástupce správce usazen;
b)
informace uvedené v čl. 7 odst. 3 se mohou týkat pouze unijních alternativních investičních fondů, které hodlá správce spravovat, a těch alternativních investičních fondů spravovaných správcem, které tento správce hodlá nabízet v Unii s pasem;
c)
čl. 8 odst. 1 písm. a) není dotčen odstavec 2 tohoto článku;
d)
čl. 8 odst. 1 písm. e) se nepoužije;
e)
v čl. 8 odst. 5 se na druhý pododstavec hledí, jako by byl doplněn o slova: „informace uvedené v čl. 37 odst. 8 písm. a)“.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s povolením uděleným příslušnými orgány referenčního členského státu správce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. V případě, že se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že správci může být na základě odstavce 2 udělena výjimka z dodržování některých ustanovení této směrnice, oznámí to bez zbytečného prodlení orgánu pro cenné papíry a trhy. Tento svůj názor doloží informacemi, které v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) poskytne správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení podle prvního pododstavce, radu, pokud jde o udělení výjimky z dodržování této směrnice z důvodu neslučitelnosti předpisů podle odstavce 2. Tato rada se může zejména zaměřit na otázku, zda se zdají být podmínky pro udělení výjimky splněny, posuzováno na základě informací poskytnutých správcem v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) a regulačních technických norem pro rovnocennost. Orgán pro cenné papíry a trhy usiluje o vytváření jednotné evropské kultury dohledu a konzistentních dohledových postupů a současně zajišťuje, aby příslušné orgány uplatňovaly tento odstavec konzistentním způsobem.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto odstavce, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány referenčního členského státu hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které vedly příslušné orgány k tomu, že se stanoviskem neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu, který spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států.
Pokud příslušný orgán některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce uplatňují tento odstavec, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují orgán pro cenné papíry a trhy o výsledku prvního povolovacího řízení, o veškerých změnách v povolení uděleném správci a o odnětí tohoto povolení.
Příslušné orgány informují orgán pro cenné papíry a trhy o žádostech o povolení, které zamítly, včetně údajů o správcích, kteří tyto žádosti podali, a o důvodech jejich zamítnutí. Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální rejstřík těchto údajů, který je na požádání k dispozici příslušným orgánům Unie. Příslušné orgány s těmito informacemi zacházejí jako s důvěrnými informacemi.
11. Na určení referenčního členského státu nemá další vývoj obchodní činnosti správce v Unii žádný vliv. Nicméně jestliže správce změní do dvou let od udělení prvního povolení svou strategii pro nabízení a tato změna by měla vliv na určení referenčního členského státu, pokud by původní strategií byla tato pozměněná strategie, správce o této změně informuje příslušné orgány původního referenčního členského státu před jejím provedením a určí svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4 a novou strategií pro nabízení. Správce svůj výběr zdůvodní tím, že svému původnímu referenčnímu členskému státu poskytne informace o nové strategii pro nabízení. Současně mu poskytne informace o tom, kdo bude jeho právním zástupcem, včetně jeho jména či názvu a místa, kde je usazen. Právní zástupce musí být usazen v novém referenčním členském státě.
Původní referenční členský stát zhodnotí, zda je určení provedené správcem podle prvního pododstavce správné, a oznámí to orgánu pro cenné papíry a trhy. Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne radu k hodnocení provedenému příslušnými orgány. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o jeho nové strategii pro nabízení.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené v druhém pododstavci, radu k jejich hodnocení. Radu s negativním závěrem může orgán pro cenné papíry a trhy vydat pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Poté, co obdrží radu orgánu pro cenné papíry a trhy podle třetího pododstavce, informují příslušné orgány původního referenčního členského státu mimounijního správce, jeho původního právního zástupce a orgán pro cenné papíry a trhy o svém rozhodnutí.
Pokud příslušné orgány původního referenčního členského státu s hodnocením provedeným správcem souhlasí, informují o změně rovněž příslušné orgány nového referenčního členského státu. Původní referenční členský stát bez zbytečného odkladu předá novému referenčnímu členskému státu kopii povolení správce a dokumentů týkajících se dohledu nad ním. Ode dne předání povolení a dohledové dokumentace jsou orgány odpovědnými za povolovací řízení a za dohled nad správcem příslušné orgány nového referenčního členského státu.
Jestliže je výsledné hodnocení příslušných orgánů v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v třetím pododstavci:
a)
Příslušné orgány o tom informují orgán pro cenné papíry a trhy a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušné orgány vedly k tomu, že se jeho radou neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
b)
Jestliže správce nabízí podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je původní referenční členský stát, příslušné orgány původního referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech informují rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností příslušné informují orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
12. Jestliže ze skutečného vývoje obchodní činnosti správce v Unii do dvou let po udělení povolení vyplývá, že strategie pro nabízení, kterou správce předložil v rámci povolovacího řízení, neodpovídá skutečnosti nebo že správce o ní poskytl nepravdivé údaje, případně jestliže správce svou strategii pro nabízení změní, aniž by splnil požadavky odstavce 11, příslušné orgány původního referenčního členského státu mu uloží, aby určil svůj referenční členský stát na základě své skutečné strategie pro nabízení. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně. Pokud správce požadavek příslušných orgánů nesplní, odejmou mu příslušné orgány povolení, které vydaly.
Jestliže správce změní svou strategii pro nabízení po uplynutí období uvedeného v odstavci 11 a hodlá změnit na základě nové strategie pro nabízení referenční členský stát, může příslušným orgánům původního referenčního členského státu podat žádost o změnu svého referenčního členského státu. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s vyhodnocením provedeným při určování referenčního členského státu podle odstavci 11 nebo tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Veškeré spory mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce a tímto správcem se řeší v souladu s právními předpisy referenčního členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
Veškeré spory mezi správcem, případně alternativním investičním fondem, a unijními investory tohoto alternativního investičního fondu se řeší v souladu s právními předpisy některého členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
14. Komise přijme prováděcí akty ke stanovení postupu, kterým se mají případné referenční členské státy řídit, pokud společně určují referenční členský stát podle odst. 4 druhého pododstavce. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
15. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d).
17. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
18. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušným orgány hostitelských členských států správce.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
19. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 17, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
20. V souladu s článkem 29 nařízení (EU) č. 1095/2010 podporuje orgán pro cenné papíry a trhy účinnou dvoustrannou a mnohostrannou výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotčeného správce, přičemž plně respektuje příslušná ustanovení o důvěrnosti a ochraně údajů obsažená v příslušných právních předpisech Unie.
21. V souladu s článkem 31 nařízení (EU) č. 1095/2010 plní orgán pro cenné papíry a trhy obecnou roli koordinátora mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotyčného správce. Orgán pro cenné papíry a trhy může zejména:
a)
usnadňovat výměnu informací mezi dotčenými příslušnými orgány;
b)
určovat rozsah informací, které musí příslušný orgán referenčního členského státu poskytovat dotčeným hostitelským příslušným orgánům;
c)
přijímá veškerá vhodná opatření v případě vývoje, který může ohrozit fungování finančních trhů s cílem podpořit koordinaci opatření přijatých příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států ve vztahu k mimounijnímu správci.
22. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví forma a obsah žádosti uvedené v odst. 12 druhém pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
23. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem týkajících se:
a)
způsobu, jakým musí správce plnit požadavky stanovené v této směrnici, pokud je usazen ve třetí zemi a zejména způsobu poskytování informací podle článků 22 až 24;
b)
podmínky, za nichž je pravidlo obsažené v právních předpisech, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy, považováno za rovnocenné, mající stejný regulační účel a poskytující příslušným investorům stejnou úroveň ochrany.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 38
Srovnávací hodnocení udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi
1. Za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010 provede orgán pro cenné papíry a trhy jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledu příslušnými orgány s ohledem na udělování povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi podle článků 37, 39, 40 a 41.
2. Do 22. července 2013 vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy metody, které umožní objektivně zhodnotit a porovnat posuzované.
3. V rámci analýz srovnávacího hodnocení se posuzuje zejména:
a)
míra sblížení postupů uplatňovaných při dohledu, které bylo dosaženo při udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi;
b)
míra, ve které postupy uplatňované při dohledu dosahují cílů stanovených touto směrnicí;
c)
dosažená účinnost a míra sblížení, pokud jde o uplatňování ustanovení této směrnice, jejích prováděcích opatření a regulačních a prováděcích technických norem, které na základě této směrnice vypracoval orgán pro cenné papíry a trhy, a to včetně správních opatření a sankcí, jež jsou ukládány mimounijním správcům v případě nedodržení této směrnice.
4. Na základě závěrů vyplývajících ze srovnávacího hodnocení může orgán pro cenné papíry a trhy vydat podle článku 16 nařízení (EU) č. 1095/2010 obecné pokyny a doporučení s cílem zavést pro mimounijní správce jednotné, účinné a efektivní postupy dohledu.
5. Příslušné orgány vynaloží veškeré úsilí, aby se těmito obecnými pokyny a doporučeními řídily.
6. Do dvou měsíců od vydání obecných pokynů nebo doporučení každý příslušný orgán potvrdí, zda se těmito obecnými pokyny nebo doporučením řídí nebo hodlá řídit. V případě, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo se jimi nehodlá řídit, informuje o tom orgán pro cenné papíry a trhy a uvede své důvody.
7. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo nehodlá řídit. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout, že zveřejní, proč se příslušný orgán určitými obecnými pokyny nebo doporučením neřídí. Dotyčný příslušný orgán je o zamýšleném zveřejnění předem informován.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy informuje prostřednictvím zprávy uvedené v čl. 43 odst. 5 nařízení (EU) č. 1095/2010 Evropský parlament, Radu a Komisi o obecných pokynech a doporučeních vydaných podle tohoto článku a o tom, které příslušné orgány se jimi neřídí, a uvede v ní, jakým způsobem hodlá zajistit, aby se tyto orgány v budoucnu jeho doporučeními a obecnými pokyny řídily.
9. Komise tyto zprávy náležitě zohlední při svém přezkumu této směrnice v souladu s článkem 69, jakož i při každém jejím dalším hodnocení.
10. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní osvědčené postupy, které byly určeny v rámci těchto srovnávacích hodnocení. Kromě toho mohou být zveřejněny všechny další výsledky srovnávacích hodnocení, pokud s tím příslušný orgán, který je předmětem srovnávacího hodnocení, souhlasí.
Článek 39
Podmínky, za nichž mohou být unijní alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby řádně povolený mimounijní správce mohl nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijních alternativních investičních fondů ve svém referenčním členském státě, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy obdržely oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne, kdy byl příslušnými orgány o tomto rozhodnutí informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
4. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
5. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 4 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotčenému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fondy s danou investiční strategií.
6. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují orgány referenčního členského státu tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie tohoto alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
7. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce.
8. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 4 a prohlášení uvedené v odstavci 5 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
9. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 4 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce přijmou veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem alternativního investičního fondu, příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně informují orgán pro cenné papíry a trhy, jestliže se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států.
10. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 2 a 4;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 5 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 9.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 40
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby mohl řádně povolený mimounijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného mimounijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Kromě požadavků stanovených touto směrnicí pro unijní správce, musí být u mimounijních správců splněny i tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a orgánem dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s referenčním členským státem a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. Správce předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet ve svém referenčním členském státě.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3 obdržely, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. V případě kladného rozhodnutí může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne oznámení tohoto rozhodnutí příslušnými orgány.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu i v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány referenčního členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech správce ode dne, kdy byl o předání oznámení informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce, pokud tyto členské státy nejsou referenčním členským státem.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce oznámí správci bez zbytečného prodlení, že změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec, nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se změny týkají ukončení nabízení určitých alternativních investičních fondů nebo nabízení dalších alternativních investičních fondů, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelských členských států obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrh regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 3 a 5;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 6 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 41
Podmínky správy alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech, než je referenční členský stát, mimounijními správci
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy, které jsou usazeny v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, buď přímo, nebo prostřednictvím pobočky, pokud má tento správce povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Každý mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, poprvé, sdělí příslušným orgánům svého referenčního členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fondy přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativních investičních fondů, které hodlá spravovat.
3. Pokud mimounijní správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů požadovaných v odstavci 2 ještě tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Do jednoho měsíce od přijetí všech nezbytných dokumentů podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců od přijetí těchto dokumentů podle odstavce 3 předají příslušné orgány referenčního členského státu tyto dokumenty příslušným orgánům hostitelských členských států správce. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k těmto dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány referenčního členského státu předání všech nezbytných dokumentů neprodleně oznámí správci. Po obdržení oznámení o předání všech dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelských členských státech správce.
Příslušné orgány referenčního členského státu rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít spravovat alternativní investiční fond v hostitelských členských státech správce.
5. Hostitelské členské státy správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 42
Podmínky, za nichž mohou být alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž jsou dotčeny články 37, 39 a 40, mohou členské státy dovolit mimounijním správcům, aby nabízeli profesionálním investorům výhradně na jejich území podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují, pokud dodržují alespoň následující pravidla:
a)
mimounijní správce dodržuje články 22, 23 a 24 s ohledem na každý alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, a články 26 až 30, pokud alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, spadá do oblasti působnosti čl. 26 odst. 1. Za příslušné orgány a investory alternativních investičních fondů uvedené v těchto článcích se považují příslušné orgány a investoři alternativních investičních fondů členských států, v nichž je alternativní investiční fond nabízen;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčeného unijního alternativního investičního fondu, a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a podle okolností orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům dotčených členských států umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
Pokud příslušné orgány unijního alternativního investičního fondu neuzavřou požadované dohody o spolupráci uvedené v prvním pododstavci písm. b) v přiměřené lhůtě, mohou příslušné orgány členského státu, v němž má být daný alternativní investiční fond nabízen, předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla týkající se mimounijních správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými se stanoví podmínky uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1.
KAPITOLA VIII
NABÍZENÍ NEPROFESIONÁLNÍM INVESTORŮM
Článek 43
Nabízení alternativních investičních fondů správci neprofesionálním investorům
1. Aniž jsou dotčeny jiné nástroje práva Unie, mohou členské státy správcům povolit, aby podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují v souladu s touto směrnicí, nabízeli neprofesionálním investorům na jejich území bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy nabízeny vnitrostátně či přeshraničně nebo zda jsou unijní či mimounijní.
V těchto případech mohou členské státy stanovit pro správce nebo pro alternativní investiční fondy přísnější požadavky než ty, které se vztahují na alternativní investiční fondy nabízené na jejich území v souladu s touto směrnicí profesionálním investorům. Členské státy však nemohou stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy, jež jsou usazeny v jiném členském státě a nabízeny přeshraničně, než pro alternativní investiční fondy nabízené pouze vnitrostátně.
2. Členské státy, které na svém území povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, oznámí do 22. července 2014 Komisi a orgánu pro cenné papíry a trhy:
a)
typy alternativních investičních fondů, které mohou správci na jejich území nabízet neprofesionálním investorům;
b)
veškeré dodatečné požadavky, které členský stát stanoví pro nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům.
Členské státy informují Komisi a orgán pro cenné papíry a trhy rovněž o veškerých pozdějších změnách týkajících se prvního pododstavce.
KAPITOLA IX
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
ODDÍL 1
Určení, pravomoci a postupy pro zjednávání nápravy
Článek 44
Určení příslušných orgánů
Členské státy určí příslušné orgány, které mají plnit povinnosti stanovené touto směrnicí.
O určení těchto orgánů a o případném rozdělení jejich působnosti informují orgán pro cenné papíry a trhy a Komisi.
Příslušné orgány musí být orgány veřejné moci.
Členské státy vyžadují, aby jejich příslušné orgány stanovily vhodné metody kontroly, zda správci plní své povinnosti podle této směrnice, a to případně na základě obecných pokynů vydaných orgánem pro cenné papíry a trhy.
Článek 45
Působnost příslušných orgánů v členských státech
1. Obezřetnostní dohled nad správcem spadá do působnosti příslušných orgánů domovského členského státu správce, ať již tento správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy v jiném členském státě či nikoli, aniž jsou tím dotčena ustanovení této směrnice, která svěřují dohled příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
2. Dohled nad dodržováním článků 12 a 14 správcem spadá do působnosti příslušných orgánů hostitelského členského státu správce, pokud správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy prostřednictvím pobočky v tomto členském státě.
3. Příslušné orgány hostitelského členského státu správce mohou vyžadovat, aby správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na jeho území, ať už prostřednictvím pobočky či jinak, poskytoval informace nezbytné pro výkon dohledu nad dodržováním příslušných pravidel správcem spadajících do působnosti dohledu příslušných orgánů.
Tyto požadavky nesmějí být přísnější než ty, které stanoví hostitelský členský stát správce v souvislosti s kontrolou dodržování stejných pravidel správci, pro něž je tento členský stát domovským členským státem.
4. Zjistí-li příslušné orgány hostitelského členského státu správce, že správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na území tohoto členského státu, prostřednictvím pobočky či jinak, porušuje jedno z pravidel, jejichž dodržování spadá do působnosti jejich dohledu, nařídí dotyčnému správci, aby ukončil toto porušování, a informují o tom příslušné orgány jeho domovského členského státu.
5. Pokud dotyčný správce odmítne poskytnout příslušným orgánům svého hostitelského členského státu informace spadající do jejich působnosti nebo nepřijme opatření nezbytná k ukončení porušování podle odstavce 4, příslušné orgány hostitelského členského státu správce o tom informují příslušné orgány domovského členského státu správce. Příslušné orgány domovského členského státu správce při nejbližší příležitosti:
a)
přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že dotyčný správce poskytne informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 4 nebo ukončí dané porušování;
b)
vyžádají si nezbytné informace od příslušných orgánů dohledu ve třetích zemích.
Povahu opatření uvedených v písmenu a) sdělí příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
6. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce podle odstavce 5 anebo proto, že se tato opatření ukáží v daném členském státě jako nedostatečná nebo v něm nejsou k dispozici, správce i nadále odmítá poskytnout informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 3 nebo nadále porušuje právní nebo správní předpisy uvedené v odstavci 4 platné ve svém hostitelském členském státě, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu tohoto správce poté, co informují příslušné orgány jeho domovského členského státu, přijmout vhodná opatření, aby mu zabránily v dalším porušování nebo aby ho postihly, a to včetně opatření podle článků 46 a 48, a pokud je to nezbytné, aby mu zabránily uskutečnit jakékoli další operace v jeho hostitelském členském státě. Pokud správce vykonává v hostitelském členském státě správu alternativních investičních fondů, může hostitelský členský stát vyžadovat, aby správce přestal dané alternativní investiční fondy spravovat.
7. Pokud mají příslušné orgány hostitelského členského státu správce zjevné a prokazatelné důvody se domnívat, že tento správce porušuje povinnosti vyplývající z pravidel nespadajících do působnosti jejich dohledu, postoupí tato svá zjištění příslušným orgánům domovského členského státu správce a ty přijmou vhodná opatření; mimo jiné si v nezbytném případě vyžádají dodatečné informace od příslušných orgánů dohledu v třetích zemích.
8. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce anebo proto, že se tato opatření ukáží jako nedostatečná nebo že domovský členský stát správce v přiměřené lhůtě opatření nepřijme, jedná správce i nadále způsobem, který zjevně poškozuje zájmy investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stabilitu nebo integritu trhu v hostitelském členském státě správce, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu správce poté, co informují příslušné orgány domovského členského státu správce, přijmout veškerá vhodná opatření na ochranu investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stability a integrity trhu v hostitelském členském státě, včetně toho, že dotčenému správci mohou zabránit v dalším nabízení podílových jednotek nebo akcií dotčeného alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
9. Postup uvedený v odstavcích 7 a 8 se použije i v případě, že příslušné orgány hostitelského členského státu mají zjevné a prokazatelné důvody pro nesouhlas s povolením mimounijního správce, které udělil referenční členský stát.
10. Pokud dotčené příslušné orgány nesouhlasí s kterýmkoli z opatření, která přijaly příslušné orgány podle odstavců 4 až 9, mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Orgán pro cenné papíry a trhy je podle okolností nápomocen při sjednávání a uzavírání dohod o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států a orgány dohledu třetích zemí, které jsou požadovány podle této směrnice.
Článek 46
Pravomoci příslušných orgánů
1. Příslušné orgány musí mít veškeré dohledové a vyšetřovací pravomoci, které jsou nezbytné pro plnění jejich úkolů. Tyto pravomoci vykonávají těmito způsoby:
a)
přímo;
b)
ve spolupráci s jinými orgány;
c)
na vlastní odpovědnost přenesením svých úkolů na jiné subjekty;
d)
podáním žádosti u příslušných soudních orgánů.
2. Příslušné orgány musí mít tyto pravomoci:
a)
mít přístup k jakémukoli dokumentu v jakékoli formě a obdržet jeho kopii;
b)
vyžadovat od kterékoli osoby informace, jež souvisejí s činnostmi správce nebo alternativního investičního fondu, a v případě nutnosti ji předvolat a vyslechnout za účelem získání informací;
c)
provádět kontroly na místě s předchozím ohlášením nebo bez předchozího ohlášení;
d)
požadovat existující záznamy telefonních hovorů a datových přenosů;
e)
vyžadovat ukončení jakéhokoli jednání, které je v rozporu s předpisy přijatými k provedení této směrnice;
f)
požadovat zmrazení nebo obstavení aktiv;
g)
požadovat dočasný zákaz výkonu profesní činnosti;
h)
požadovat od správců, depozitářů či auditorů poskytování informací;
i)
přijmout jakékoli opatření k zajištění toho, aby správci nebo depozitáři nadále splňovali příslušné požadavky této směrnice;
j)
požadovat pozastavení emise, odkupu nebo vyplácení podílových jednotek v zájmu podílníků nebo veřejnosti;
k)
odejmout povolení udělené správci nebo depozitáři;
l)
postoupit věc k trestnímu řízení;
m)
požadovat, aby auditoři nebo odborníci provedli ověřování či vyšetřování.
3. Pokud se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že povolený mimounijní správce porušuje povinnosti vyplývající z této směrnice, co nejdříve to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy s uvedením veškerých důvodů.
4. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoci, které jsou nutné k přijetí všech nezbytných opatření k zajištění řádného fungování trhů v případech, kdy by činnost jednoho nebo více alternativních investičních fondů na trhu určitého finančního nástroje mohla ohrozit řádné fungování daného trhu.
Článek 47
Pravomoci a působnost orgánu pro cenné papíry a trhy
1. Orgán pro cenné papíry a trhy může vypracovat a pravidelně revidovat obecné pokyny týkající se výkonu pravomocí příslušných orgánů členských států vydávat povolení a jejich povinností vydávat zprávy uložených touto směrnicí.
Orgán pro cenné papíry a trhy má dále pravomoci nezbytné k plnění úkolů, které mu svěřuje tato směrnice, včetně úkolů uvedených v čl. 48 odst. 3.
2. Pro všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro orgán pro cenné papíry a trhy a pro příslušné orgány nebo pro jakoukoli jinou osobu, již orgán pro cenné papíry a trhy pověřil určitými úkoly, včetně auditorů a odborníků, s nimiž má orgán pro cenné papíry a trhy uzavřeny smlouvy, platí povinnost mlčenlivosti. Informace, na které se vztahuje povinnost mlčenlivosti, nesmějí být poskytnuty žádné osobě ani orgánu s výjimkou případů, kdy je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
3. Veškeré informace vyměňované podle této směrnice mezi orgánem pro cenné papíry a trhy, příslušnými orgány, orgánem pro bankovnictví, Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 (29) a Evropskou radou pro systémová rizika se považují za důvěrné, ledaže orgán pro cenné papíry a trhy nebo dotyčný příslušný orgán nebo jiný orgán či subjekt při jejich sdělení uvede, že dané informace mohou být poskytnuty, nebo že je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
4. Jsou-li splněny všechny podmínky uvedené v odstavci 5, může orgán pro cenné papíry a trhy požádat v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1095/2010 příslušné orgány, aby podle okolností přijaly tato opatření:
a)
zakázaly nabízet v Unii podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných mimounijními správci, nebo mimounijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci bez povolení požadovaného článkem 37, bez oznámení požadovaného články 35, 39 a 40, nebo bez dovolení dotčeného členského státu podle článku 42;
b)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud dojde k nadměrné koncentraci rizika na specifickém trhu na přeshraničním základě;
c)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud se jeho činnost může stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci.
5. Orgán pro cenné papíry a trhy může přijmout rozhodnutí podle odstavce 4 a v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 6, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a)
existuje významné nebezpečí, způsobené nebo posílené činností správce, že dojde k narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Evropské unii nebo jeho části, které má přeshraniční dopady, a
b)
dotčený příslušný orgán nepřijal opatření, která by toto nebezpečí řešila, anebo přijatá opatření neřeší toto nebezpečí dostatečně.
6. Opatření, která příslušný orgán nebo příslušné orgány přijmou podle odstavce 4:
a)
musí účinně řešit nebezpečí narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Unii nebo jeho části nebo podstatně zlepšovat schopnost příslušných orgánů toto nebezpečí sledovat;
b)
nesmějí vytvářet riziko regulační arbitráže;
c)
nesmějí narušovat účinnost finančních trhů neúměrně k přínosům daného opatření; mimo jiné nesmějí snižovat likviditu na těchto trzích ani zvyšovat nejistotu účastníků trhu.
7. Než orgán pro cenné papíry a trhy požádá příslušné orgány, aby přijaly či obnovily jakékoli opatření podle odstavce 4, konzultuje tam, kde je to vhodné, Evropskou radu pro systémová rizika a další relevantní orgány.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy oznámí své rozhodnutí, kterým žádá příslušné orgány, aby přijaly nebo obnovily opatření podle článku 4, příslušným orgánům referenčního členského státu mimounijního správce a příslušným orgánům hostitelského členského státu tohoto správce. V tomto oznámení se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
správce a činnosti, na něž se opatření vztahují, a délku jejich trvání;
b)
důvody, proč se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že je nutné přijmout opatření v souladu s výše uvedenými podmínkami a požadavky stanovenými tímto článkem, včetně důkazů, na nichž se tyto důvody zakládají.
9. Orgán pro cenné papíry a trhy přezkoumává v přiměřených intervalech, nejméně však každé tři měsíce, opatření uvedená v odstavci 4. Není-li opatření po uplynutí tohoto tříměsíčního období obnoveno, automaticky pozbývá platnosti. Na obnovování opatření se vztahují odstavce 5 až 8.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu dotčeného mimounijního správce mohou orgán pro cenné papíry a trhy požádat, aby své rozhodnutí přezkoumal. Použije se postup stanovený v čl. 44 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 48
Správní sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro ukládání opatření a sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Aniž jsou dotčeny postupy pro odnětí povolení nebo právo členských států ukládat trestní sankce, zajistí členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem, aby mohla být přijata vhodná správní opatření nebo ukládány správní sankce odpovědným osobám za nedodržení předpisů přijatých k provedení této směrnice. Členské státy zajistí, aby tato opatření byla účinná, přiměřená a odrazující.
2. Členské státy stanoví, že příslušné orgány mohou zveřejnit jakékoli opatření nebo sankci, které uloží za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice, ledaže by toto zveřejnění vážně ohrozilo finanční trhy, poškodilo zájmy investorů nebo způsobilo nepřiměřenou škodu dotčeným osobám.
3. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje výroční zprávu o uplatňování správních opatření a ukládání sankcí za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice v jednotlivých členských státech. Příslušné orgány poskytují orgánu pro cenné papíry a trhy informace, které jsou k tomuto účelu nezbytné.
Článek 49
Právo na přezkum
1. Příslušné orgány písemně odůvodní každé rozhodnutí o zamítnutí nebo odnětí povolení správci ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů a každé zamítavé rozhodnutí učiněné při uplatňování opatření přijatých k provedení této směrnice a toto odůvodnění sdělí žadatelům.
2. Členské státy zajistí, aby každé rozhodnutí na základě právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí bylo řádně odůvodněno a aby podléhalo soudnímu přezkumu.
Právo na soudní přezkum platí rovněž v případě, že do šesti měsíců od podání žádosti o povolení obsahující všechny požadované informace není vydáno žádné rozhodnutí.
ODDÍL 2
Spolupráce mezi jednotlivými příslušnými orgány
Článek 50
Povinnost spolupracovat
1. Příslušné orgány členských států spolupracují mezi sebou, s orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika, kdykoli je to nezbytné pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice nebo pro výkon jejich pravomocí podle této směrnice nebo vnitrostátního práva.
2. Členské státy usnadňují spolupráci podle tohoto oddílu.
3. Příslušné orgány využijí pro účely spolupráce svých pravomocí i v případech, kdy vyšetřované jednání nezakládá porušení předpisu platného v jejich vlastním členském státě.
4. Příslušné orgány členských států neprodleně poskytnou sobě navzájem i orgánu pro cenné papíry a trhy informace požadované pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice.
Příslušné orgány domovského členského státu předají kopii příslušných dohod o spolupráci, které uzavřely v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, hostitelským členským státům dotčeného správce. V souladu s postupy týkajícími se příslušných regulačních technických norem uvedenými v čl. 35 odst. 14, čl. 37 odst. 17 nebo čl. 40 odst. 14 předají příslušné orgány domovského členského státu informace, které získaly od orgánů dohledu třetích zemí na základě dohod o spolupráci, jež s těmito orgány dohledu ve vztahu ke správci uzavřely, nebo případně podle čl. 45 odst. 6 nebo 7 příslušným orgánům hostitelských členských států dotčeného správce.
Pokud se příslušný orgán hostitelského členského státu domnívá, že obsah dohody o spolupráci, kterou domovský členský stát dotčeného správce uzavřel v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, nesplňuje požadavky příslušných regulačních technických norem, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
5. Pokud mají příslušné orgány některého členského státu zjevné a prokazatelné důvody k podezření, že správce, nad nímž nevykonávají dohled, jedná nebo jednal v rozporu s touto směrnicí, informují o tom co nejkonkrétněji orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu dotčeného správce. Přijímající orgány podniknou vhodné kroky a informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, které informace předaly, o výsledku těchto kroků a, pokud je to možné, také o významném vývoji, k němuž došlo v mezidobí. Tímto odstavcem nejsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů, které informace předaly.
6. Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice, pokud jde o výměnu informací, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem ke stanovení podmínek uplatňování této směrnice v souvislosti s postupy pro výměnu informací jak mezi příslušnými orgány navzájem, tak mezi příslušnými orgány a orgánem pro cenné papíry a trhy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 51
Předávání a uchovávání osobních údajů
1. Na předávání osobních údajů mezi příslušnými orgány použijí příslušné orgány směrnici 95/46/ES. Pokud jde o předávání osobních údajů orgánem pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům členských států nebo třetích zemí, dodržuje orgán pro cenné papíry a trhy nařízení (ES) č. 45/2001.
2. Údaje se uchovávají po dobu nejvýše pěti let.
Článek 52
Poskytování informací třetím zemím
1. Příslušný orgán členského státu může třetí zemi v jednotlivých případech předat údaje a analýzu údajů, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 25 nebo 26 směrnice 95/46/ES a pokud je příslušný orgán členského státu přesvědčen, že je předání nezbytné pro účely této směrnice. Třetí země nesmí tyto údaje předat jiné třetí zemi bez výslovného písemného souhlasu příslušného orgánu členského státu.
2. Příslušný orgán členského státu poskytne informace, které obdržel od příslušného orgánu jiného členského státu, orgánu dohledu třetí země, pouze pokud příslušný orgán dotčeného členského státu obdržel výslovný souhlas příslušného orgánu, který tyto informace poskytl, a za předpokladu, že se informace poskytují výlučně pro účely, ke kterým tento příslušný orgán udělil souhlas.
Článek 53
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
1. Příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle této směrnice, sdělují informace příslušným orgánům jiných členských států, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí. Informovány jsou rovněž orgán pro cenné papíry a trhy a Evropská rada pro systémová rizika, které tyto informace předají příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Za podmínek stanovených v článku 35 nařízení (EU) č. 1095/2010 sdělují příslušné orgány souhrnné informace o činnosti správců spadajících do jejich působnosti orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 1.
4. Komise přijme prováděcí akty, kterými se blíže stanoví, jakým způsobem a jak často má docházet k výměně informací podle odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
Článek 54
Spolupráce při dohledu
1. Příslušné orgány jednoho členského státu mohou požádat příslušné orgány jiného členského státu o spolupráci při dohledu nebo ověřování na místě nebo šetření na území tohoto jiného členského státu v rámci svých pravomocí podle této směrnice.
Pokud příslušné orgány obdrží žádost o ověření na místě nebo šetření, učiní jeden z těchto kroků:
a)
ověření nebo šetření provedou samy;
b)
umožní provést ověření nebo šetření žádajícímu orgánu;
c)
umožní provést ověření nebo šetření auditorům nebo odborníkům.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. a) může příslušný orgán členského státu, který požádal o spolupráci, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci. Ověřování nebo šetření však podléhá obecnému dohledu členského státu, na jehož území probíhá.
V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) může příslušný orgán členského státu, na jehož území ověřování nebo šetření probíhá, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci.
3. Příslušné orgány mohou odmítnout výměnu informací nebo vyhovět žádosti o spolupráci při provádění šetření nebo ověřování na místě pouze v těchto případech:
a)
šetření, ověřování na místě nebo výměna informací by mohly nepříznivě ovlivnit svrchovanost, bezpečnost nebo veřejný pořádek dožádaného členského státu;
b)
před orgány dožádaného členského státu již bylo zahájeno soudní řízení ve vztahu ke stejným osobám a stejným činům;
c)
v dožádaném členském státě již bylo ve vztahu ke stejným osobám a za stejné činy vydáno pravomocné rozhodnutí.
Příslušné orgány informují příslušné orgány žádající o spolupráci o všech rozhodnutích přijatých podle prvního pododstavce včetně příslušných odůvodnění.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících jednotné postupy pro spolupráci mezi příslušnými orgány při provádění ověřování na místě a šetření.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010
Článek 55
Urovnávání sporů
V případě sporu mezi příslušnými orgány členských států ohledně posouzení, jednání nebo opomenutí jednoho z příslušných orgánů v oblastech, kde tato směrnice vyžaduje spolupráci a koordinaci mezi příslušnými orgány z více než jednoho členského státu, mohou příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA X
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 57.
2. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
3. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v článcích 57 a 58.
Článek 57
Zrušení přenesení pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 kdykoli zrušit.
2. Orgán, který zahájil vnitřní postup s cílem rozhodnout, zda zrušit přenesení pravomoci, uvědomí v přiměřené lhůtě před přijetím konečného rozhodnutí druhý orgán a Komisi a uvede pravomoc, jejíž přenesení by mohlo být zrušeno, a možné důvody tohoto zrušení.
3. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku okamžitě nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 58
Námitky proti aktům v přenesené pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou proti aktu v přenesené pravomoci vyslovit námitku ve lhůtě tří měsíců ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
2. Pokud Evropský parlament ani Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 námitku proti aktu v přenesené pravomoci nevysloví, zveřejní se akt v přenesené pravomoci v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost dnem v něm stanoveným.
Pokud na základě odůvodněné žádosti Komise Evropský parlament a Rada uvědomí Komisi o svém úmyslu námitky proti aktu v přenesené pravomoci nevyslovit, může být tento akt zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost před uplynutím této lhůty.
3. Akt v přenesené pravomoci nevstoupí v platnost, pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 vysloví námitku. Orgán, který vyslovuje námitku proti aktu v přenesené pravomoci, ji odůvodní v souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU.
Článek 59
Prováděcí opatření
1. Komisi je nápomocen Evropský výbor pro cenné papíry, zřízený rozhodnutím Komise 2001/528/ES (30). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 60
Povinnost informovat o odchylných úpravách
Pokud členský stát využije možnost odchýlit se od této směrnice nebo zvolit si určitou úpravu podle článků 6, 9, 21, 22, 28, 43 a čl. 61 odst. 5, informuje o této skutečnosti a případných následných změnách Komisi. Komise zveřejní tyto informace na internetových stránkách nebo jiným způsobem, který zajistí snadný přístup k těmto informacím.
Článek 61
Přechodná ustanovení
1. Správci, kteří vykonávají činnost podle této směrnice před 22. červencem 2013, přijmou veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s vnitrostátním právem založeném na této směrnici a podají žádost o udělení povolení do jednoho roku od uvedeného dne.
2. Články 31, 32 a 33 se nepoužijí na nabízení podílových jednotek nebo akcií alternativních investičních fondů, jež jsou v současnosti předmětem veřejné nabídky na základě prospektu, který byl vypracován a zveřejněn v souladu se směrnicí 2003/71/ES před 22. červencem 2013, dokud je tento prospekt platný.
3. Pokud správce spravuje před 22. červencem 2013 uzavřený alternativní investiční fond, který po 22. červenci 2013 neprovádí žádné další investice, smí pokračovat ve správě tohoto alternativního investičního fondu bez povolení podle této směrnice.
4. Pokud správce spravuje uzavřený alternativní investiční fond, jehož upisovací období pro investory skončilo přede dnem vstupu této směrnice v platnost a který je zřízen na období, jež uplyne nejpozději tři roky od 22. července 2013, může tento správce i nadále daný alternativní investiční fond spravovat, aniž by musel dodržovat tuto směrnici, s výjimkou článku 22 a případně článků 26 až 30, anebo může podat žádost o povolení podle této směrnice.
5. Příslušné orgány domovského členského státu alternativního investičního fondu nebo případně příslušné orgány domovského členského státu správce, není-li alternativní investiční fond právně upraven, mohou do 22. července 2017 povolit, aby byly depozitářem jmenovány instituce uvedené v čl. 21 odst. 3 písm. a) a usazené v jiném členském státě. Tím není dotčeno plné uplatňování článku 21, s výjimkou odst. 5 písm. a) uvedeného článku o místě, kde má být depozitář usazen.
Článek 62
Změny směrnice 2003/41/ES
Směrnice 2003/41/ES se mění takto:
1)
V čl. 2 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
„b)
instituce, na něž se vztahují směrnice 73/239/EHS (31), směrnice 85/611/EHS (32), směrnice 93/22/EHS (33), směrnice 2000/12/ES (34), směrnice 2002/83/ES (35) a směrnice 2011/61/EU (36);
2)
V článku 19 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Členské státy nesmí bránit institucím jmenovat pro účely správy investičního portfolia investiční správce usazené v jiném členské státě, kteří mají náležité povolení k této činnosti v souladu se směrnicemi 85/611/EHS, 93/22/EHS, 2000/12/ES a 2002/83/ES a 2011/61/EU; totéž platí pro instituce uvedené v čl. 2 odst. 1 této směrnice.“
Článek 63
Změny směrnice 2009/65/ES
Směrnice 2009/65/ES se mění takto:
1)
Vkládá se článek, který zní:
„Článek 50a
S cílem zajistit soudržnost mezi odvětvími a odstranit nesoulad mezi zájmy firem, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry a jiné finanční nástroje (původci), a zájmy SKIPCP, které do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 112a a za podmínek stanovených v článcích 112b a 112c opatření, jimiž se stanoví:
a)
požadavky, které musí splnit původce, aby SKIPCP směl investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit SKIPCP, který investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.“
2)
V článku 112 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 4. ledna 2011. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 50a je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 112a.“
3)
V článku 112a se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 kdykoli zrušit.“
Článek 64
Změna nařízení (ES) č. 1060/2009
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1060/2009 se první pododstavec nahrazuje tímto:
1. Úvěrové instituce ve smyslu směrnice 2006/48/ES, investiční podniky ve smyslu směrnice 2004/39/ES, pojišťovny v oblasti působnosti první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (37), pojišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (38), zajišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění (39), SKIPCP ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (40), instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění ve smyslu směrnice 2003/41/ES a alternativní investiční fondy ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (41) mohou používat k regulatorním účelům pouze ratingy vydané ratingovými agenturami usazenými v Unii a registrovanými v souladu s tímto nařízením.
Článek 65
Změna nařízení (EU) č. 1095/2010
V čl. 1 odst. 2 nařízení (EU) č. 1095/2010 se slova „jakéhokoliv právního předpisu týkajícího se správců alternativních investičních fondů přijatého v budoucnu“ nahrazují slovy „směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (42).
Článek 66
Provedení
1. Do 22. července 2013 členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
2. Členské státy použijí právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1 ode dne 22. července 2013.
3. Bez ohledu na odstavec 2 použijí členské státy právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 35 a 37 až 41 v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 67 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
4. Členské státy zajistí, že právní a správní předpisy přijaté členskými státy v souladu s články 36 a 42 pozbydou platnosti v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 68 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
5. Předpisy uvedené v odstavci 1 přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
6. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 67
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s uplatňováním článku 35 a článků 37 až 41
1. Do 22. července 2015 předloží orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci i podle článků 32 a 33 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů stanovených v článcích 36 a 42, a
b)
radu týkající se používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohledňuje ve svém stanovisku a radě k používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci:
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
ochranou investorů,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinností zprostředkování,
iii)
účinnost shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika příslušnými vnitrostátními orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů:
i)
dodržování veškerých požadavků této směrnice, s výjimkou článku 21, unijními správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně také článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) nebo jakékoli konkrétní obtíže, na něž správci narazí při vlastním usazování nebo při nabízení jimi spravovaných alternativních investičních fondů ve kterékoli třetí zemi.
3. Za tímto účelem příslušné orgány členských států předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a informace potřebné k posouzení bodů uvedených v odstavci 2, a to počínaje vstupem v platnost vnitrostátních právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu s touto směrnicí a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a).
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže a sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41, vydá v této souvislosti kladnou radu.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum použitelnosti pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, na jehož základě se pravidla stanovená v článku 35 a článcích 37 až 41 stávají použitelnými ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 68
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s ukončením uplatňování článků 36 až 42
1. Tři roky ode dne vstupu v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6, na jehož základě se stávají pravidla stanovená v článku 35 a v článcích 37 až 41 použitelnými ve všech členských státech, vydá orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii podle článku 35 a mimounijních správců při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii podle článků 37 až 41 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42, a
b)
radu ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 souběžně se zavedením režimu pasu v souladu s pravidly stanovenými v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohlední ve svém stanovisku a radě ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii,
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
označováním referenčního členského státu,
-
tím, že příslušným orgánům brání v účinném dohledu právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce nebo omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země,
-
ochranou investorů,
-
přístupem investorů v Unii,
-
dopadem na rozvojové země,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinnosti zprostředkování,
iii)
sjednávání, uzavírání, existenci a efektivitu požadovaných dohod o spolupráci,
iv)
efektivitu shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika vnitrostátními příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika,
v)
výsledky srovnávacího hodnocení uvedeného v článku 38;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů,
i)
dodržování veškerých požadavků podle této směrnice, s výjimkou článku 21, správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu dotčeného unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům Unie bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) a jakékoli případné negativní dopady na přístup investorů nebo investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
d)
kvantitativní posouzení, jež určí počet jurisdikcí třetích zemí, v nichž mají sídlo správci, kteří nabízejí alternativní investiční fond v některém členském státě podle režimu pasu upraveného v článku 40 nebo podle vnitrostátních režimů upravených v článku 42.
3. Za tímto účelem příslušné orgány předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a to počínaje vstupem v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6 a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže nebo se sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily ukončení vnitrostátních režimů podle článků 36 a 42 a zavedení pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 jako jediného možného režimu platného pro tyto činnosti správců v Unii, vydá v této souvislosti radu podporující toto ukončení.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum, k němuž se musí ukončit vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, jímž se ukončují vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 69
Přezkum
1. Do 22. července 2017 zahájí Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány přezkum uplatňování a oblasti působnosti této směrnice. Tento přezkum provede analýzu zkušeností získaných při uplatňování této směrnice, posoudí dopad této směrnice na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, a zhodnotí, nakolik byly splněny její cíle. Komise v případě potřeby navrhne vhodné změny. Součástí přezkumu bude všeobecný přehled fungování pravidel této směrnice a zkušenosti získané při jejich uplatňování, k nimž patří:
a)
nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci podle vnitrostátních režimů;
b)
nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle vnitrostátních režimů;
c)
správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii povolenými správci v souladu s touto směrnicí podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí;
d)
nabízení alternativních investičních fondů v Unii jinými osobami nebo subjekty, než jsou správci, nebo jejich jménem;
e)
investice do alternativních investičních fondů uskutečněné evropskými profesionálními investory nebo jejich jménem;
f)
dopady pravidel pro depozitáře stanovených v článku 21 na trh depozitářů v Unii;
g)
dopady požadavků na transparentnost a informačních povinností podle článků 22 až 24 a 28 a 29 na posuzování systémových rizik;
h)
případné negativní dopady na neprofesionální investory;
i)
dopady této směrnice na fungování a životaschopnost fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu;
j)
dopad této směrnice na přístup investorů v Unii;
k)
dopad této směrnice na investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
l)
dopad této směrnice na ochranu nekótovaných společností nebo emitentů podle článků 26 až 30 této směrnice a na rovné podmínky mezi alternativními investičními fondy a jinými investory po nabytí významné účasti nebo kontroly v nekótovaných společnostech nebo emitentech.
Při přezkumu nabízení nebo správy alternativních investičních fondů podle prvního pododstavce písm. a), b) a c) Komise posoudí otázku, zda je vhodné svěřit v této oblasti orgánu pro cenné papíry a trhy další dohledové pravomoci.
2. Pro účely přezkumu podle odstavce 1 poskytují členské státy Komisi každoročně informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů a uvedou přitom datum provedení a datum nabytí účinnosti režimu pasu v jejich jurisdikci.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytuje Komisi informace o všech mimounijních správcích, kteří získali povolení nebo požádali o povolení podle článku 37.
K informacím uvedeným v prvním a druhém pododstavci patří:
a)
informace o tom, kde jsou dotčení správci usazeni;
b)
identifikace unijních alternativních investičních fondů případně spravovaných nebo nabízených těmito správci;
c)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně spravovaných unijními správci, ale nenabízených v Unii;
d)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně nabízených v Unii;
e)
informace o příslušném režimu, ať vnitrostátním či unijním, v němž provozují příslušní správci svou činnost, a
f)
veškeré další informace, které umožní porozumět tomu, jak správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii správci probíhá v praxi.
3. Při přezkumu podle odstavce 1 se náležitě zohlední vývoj na mezinárodní úrovni a jednání se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
4. Po dokončení přezkumu předloží Komise bez zbytečného prodlení zprávu Evropskému parlamentu a Radě. Bude-li to vhodné, navrhne Komise změny této směrnice, pokud jde o její cíle, důsledky pro ochranu investorů, narušení trhu a hospodářské soutěže, sledování systémového rizika a potenciální dopady na investory, alternativní investiční fondy a správce v Unii i ve třetích zemích.
Článek 70
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 71
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 8. června 2011.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/61/ES
(2011. gada 8. jūnijs)
par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
tā kā:
(1)
Alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieki (AIFP) ir atbildīgi par ievērojama ieguldīto aktīvu apjoma pārvaldību Savienībā, veic liela apjoma tirdzniecības darījumus finanšu instrumentu tirgos un var būtiski ietekmēt tirgus un uzņēmumus, kuros tie iegulda.
(2)
AIFP ietekme tirgos, kuros tie darbojas, lielākoties ir labvēlīga, bet nesenās finanšu grūtības ir parādījušas, kā AIFP darbības var arī veicināt risku izplatīšanos vai to pastiprināšanu ar finanšu sistēmas starpniecību. Nesaskaņota valstu atbildes reakcija apgrūtina šo risku efektīvu pārvaldību. Tādēļ šīs direktīvas mērķis ir noteikt kopīgas prasības attiecībā uz atļauju piešķiršanu AIFP un to uzraudzību, lai nodrošinātu saskaņotu pieeju saistītajiem riskiem un to ietekmei uz ieguldītājiem un tirgiem Savienībā.
(3)
Nesenās grūtības finanšu tirgos ir parādījušas, ka daudzas AIFP stratēģijas ir pakļautas dažiem vai vairākiem būtiskiem riskiem attiecībā uz ieguldītājiem, citiem tirgus dalībniekiem un tirgiem. Lai nodrošinātu visaptverošus un kopīgus uzraudzības pasākumus, ir nepieciešams izveidot tādu struktūru, kas spētu novērst šos riskus, ņemot vērā AIFP izmantoto ieguldījumu stratēģiju un metožu dažādo klāstu. Tāpēc šo direktīvu vajadzētu piemērot AIFP, kas pārvalda tādus visu veidu fondus, uz kuriem neattiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (4), neatkarīgi no tiesiskā vai līgumiskā veida, kādā AIFP ir uzticēta šī atbildība. AIFP nevajadzētu būt tiesīgiem pārvaldīt PVKIU Direktīvas 2009/65/EK nozīmē, pamatojoties uz atļauju, kas piešķirta saskaņā ar šo direktīvu.
(4)
Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt AIFP iekšējo tirgu, kā arī saskaņotu un stingru reglamentējošu un uzraudzības struktūru attiecībā uz darbībām, ko Savienībā veic visi AIFP, tostarp tie, kuru juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī (ES AIFP), un tie, kuru juridiskā adrese ir kādā trešā valstī (ārpussavienības AIFP). Ņemot vērā to, ka iepriekšējas pieredzes trūkuma dēļ nav skaidrs un ir grūti paredzēt, kādas praktiskas sekas un iespējamas grūtības varētu radīt saskaņots regulējums un Savienības iekšējais tirgus attiecībā uz ārpussavienības AIFP, kuri veic pārvaldības un/vai tirdzniecības darbības Savienībā, un attiecībā uz ES AIFP, kuri pārvalda ārpussavienības AIF, būtu jāizveido pārskatīšanas mehānisms. Tiek plānots, ka pēc divu gadu pārejas perioda, stājoties spēkā attiecīgam Komisijas deleģētajam aktam, sāk piemērot saskaņotu pases režīmu, kuru piemēro attiecībā uz ārpussavienības AIFP, kas veic pārvaldības un/vai tirdzniecības darbības Savienībā, un ES AIFP, kas pārvalda ārpussavienības AIF. Tiek plānots, ka saskaņoto režīmu turpmākā triju gadu pārejas periodā piemēro līdztekus dalībvalstu valstu režīmiem, izpildot konkrētus saskaņotus minimuma nosacījumus. Tiek plānots, ka pēc šādas triju gadu līdzāspastāvēšanas, stājoties spēkā vēl vienam Komisijas deleģētajam aktam, valstu režīmi tiek likvidēti.
(5)
Četrus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa Komisijai būtu jāpārskata tās piemērošana un darbības joma, ņemot vērā direktīvas mērķus, un būtu jāizvērtē, vai Savienības saskaņotā pieeja ir izraisījusi pastāvīgus ievērojamus tirgus traucējumus un vai šī direktīva darbojas efektīvi, ievērojot iekšējā tirgus un līdzvērtīgu konkurences apstākļu principus.
(6)
Šīs direktīvas darbības joma būtu jāattiecina tikai uz tādām struktūrām, kurām AIF pārvaldība ir pamatnodarbošanās un kuras pārvalda gan atvērtos, gan slēgtos fondus neatkarīgi no AIF juridiskā veida un neatkarīgi no tā, vai AIF ir iekļauti biržas sarakstos, un kuri piesaista kapitālu no vairākiem ieguldītājiem, lai ieguldītu šo kapitālu saskaņā ar noteikto ieguldījumu politiku ieguldītāju labā.
(7)
Tādi ieguldījumu uzēmumi kā ģimeņu privāto ieguldījumu uzņēmumi, kuri iegulda ieguldītāju privātos līdzekļus, nepiesaistot ārējo kapitālu, nebūtu jāuzskata par AIF saskaņā ar šo direktīvu.
(8)
Struktūras, ko saskaņā ar šo direktīvu neuzskata par AIFP, nav iekļautas tās darbības jomā. Tāpēc šī direktīva nebūtu jāpiemēro šeit definētajām kontrolakciju sabiedrībām. Tomēr privāto ieguldījumu fondu pārvaldnieki vai AIFP, kas pārvalda AIF, kuru akcijas atļauts tirgot regulētā tirgū, nebūtu jāizslēdz no šīs direktīvas darbības jomas. Turklāt šo direktīvu nevajadzētu piemērot arī attiecībā uz pensiju fondu pārvaldību, darba ņēmēju līdzdalības shēmām vai darba ņēmēju ietaupījumu shēmām, pārvalstiskām institūcijām, valsts centrālajām bankām vai valsts, reģionālām un vietējām valdībām un struktūrām vai iestādēm, kas pārvalda fondus sociālā nodrošinājuma un pensiju sistēmu veicināšanai, nedz uz darba ņēmēju līdzdalības sistēmām vai īpašam nolūkam izveidotām vērtspapirizācijas struktūrām, nedz arī apdrošināšanas līgumiem un kopuzņēmumiem.
(9)
Ieguldījumu sabiedrībām, kurām piešķirta atļauja saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (5), un kredītiestādēm, kurām piešķirta atļauja saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (6), nevajadzētu būt pienākumam iegūt atļauju saskaņā ar šo direktīvu, lai sniegtu tādus ieguldījumu pakalpojumus kā individuālā ieguldījumu portfeļa pārvaldīšana attiecībā uz AIF. Tomēr ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu būt iespējai tieši vai netieši piedāvāt AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas vai arī izvietot šādas apliecības vai akcijas ieguldītājiem Savienībā vienīgi tiktāl, ciktāl apliecības vai akcijas drīkst tirgot saskaņā ar šo direktīvu. Transponējot šo direktīvu savos tiesību aktos, dalībvalstīm būtu jāņem vērā minētās prasības regulatīvais nolūks un jānodrošina, ka šī prasība attiecas arī uz ieguldījumu sabiedrībām, kuras veic uzņēmējdarbību trešās valstīs un kuras saskaņā ar valsts attiecīgajiem tiesību aktiem drīkst sniegt ieguldījumu pakalpojumus attiecībā uz AIF. Ar šo struktūru sniegtajiem ieguldījumu pakalpojumiem attiecībā uz AIF nekad nedrīkstētu tikt de facto apieta šī direktīva, pārvēršot AIFP par pastkastītes uzņēmumu, neatkarīgi no tā, vai AIFP veic uzņēmējdarbību Savienībā vai trešā valstī.
(10)
Šī direktīva nereglamentē AIF. Tādēļ arī turpmāk vajadzētu būt iespējai reglamentēt un uzraudzīt AIF valsts līmenī. Būtu nesamērīgi reglamentēt AIFP pārvaldīto AIF portfeļu struktūru vai saturu Savienības līmenī, un būtu grūti nodrošināt šādu plašu saskaņošanu AIFP pārvaldīto ļoti dažādo AIF veidu dēļ. Šī direktīva tādējādi nekavē dalībvalstis pieņemt valsts prasības attiecībā uz AIF, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī, vai turpināt šādu prasību piemērošanu. Tam, ka dalībvalsts var noteikt prasības, kas papildina citās dalībvalstīs piemērojamās prasības, tiem AIF, kuri veic uzņēmējdarbību tās teritorijā, nevajadzētu kavēt AIFP, kam saskaņā ar šo direktīvu atļauja piešķirta citās dalībvalstīs, izmantot savas tiesības tirgot profesionāliem ieguldītājiem Savienībā konkrētus AIF, kuri veic uzņēmējdarbību ārpus dalībvalsts, kas noteikusi papildu prasības, un uz kuriem tādējādi neattiecas minētās papildu prasības un pienākums tās izpildīt.
(11)
Ar vairākiem šīs direktīvas noteikumiem AIFP ir uzlikts pienākums nodrošināt atbilstību prasībām, par kurām dažās fondu struktūrās AIFP nav atbildīgs. Piemēram, tādas fondu struktūras, kurās AIF vai kāda cita struktūra, kura darbojas AIF vārdā, ir atbildīga par pienākumu iecelt depozitāriju. Šādos gadījumos AIFP nav pilnīgas kontroles pār to, vai depozitāriju patiešām ieceļ, ja AIF nav iekšēji pārvaldīts. Tā kā ar šo direktīvu nereglamentē AIF, ar šo direktīvu nevar uzlikt AIF par pienākumu iecelt depozitāriju. Ja AIFP nespēj nodrošināt atbilstību prasībām, par kurām ir atbildīgs AIF vai kāda cita struktūra, kura rīkojas tā vārdā, kompetentajām iestādēm būtu jāprasa, lai AIFP veic vajadzīgos pasākumus situācijas uzlabošanai. Ja, neskatoties uz veiktajiem pasākumiem, joprojām nav panākta atbilstība, kas attiecas uz ES AIFP vai atļauju saņēmušajiem ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ES AIF, AIFP būtu jāatkāpjas no attiecīgā AIF pārvaldnieka amata. Ja AIFP neatkāpjas no šā amata, tad attiecīgā AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jāprasa šāda atkāpšanās, un AIF tirdzniecība Savienībā vairs nedrīkstētu būt atļauta. Tādam pašam aizliegumam būtu jāattiecas uz atļauju saņēmušu ārpussavienības AIFP, kurš Savienībā tirgo ārpussavienības AIF.
(12)
Ja šī direktīva atsaucas uz AIF ieguldītāju interesēm un ja nav īpaši norādīts citādi, tās nolūks ir atsaukties uz ieguldītāju interesēm tieši kā AIF ieguldītāju interesēm, nevis to individuālām interesēm.
(13)
Ievērojot noteiktos izņēmumus un ierobežojumus, šī direktīva būtu jāpiemēro visiem ES AIFP, kas pārvalda ES AIF vai ārpussavienības AIF, neatkarīgi no tā, vai tie tiek tirgoti Savienībā, un ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ES AIF, neatkarīgi no tā, vai tie tiek tirgoti Savienībā, kā arī ārpussavienības AIFP, kas Savienībā tirgo ES AIF vai ārpussavienības AIF.
(14)
Ar šo direktīvu nosaka prasības attiecībā uz veidu, kādā AIFP savas atbildības ietvaros būtu jāpārvalda AIF. Ārpussavienības AIFP gadījumā tas attiecas tikai uz ES AIF un citu tādu AIF apliecību vai akciju pārvaldību, kuras tiek tirgotas arī profesionāliem ieguldītājiem Savienībā.
(15)
Atļaujas piešķiršana ES AIFP saskaņā ar šo direktīvu attiecas uz tāda ES AIF pārvaldību, kas veic uzņēmējdarbību AIFP izcelsmes dalībvalstī. Ievērojot turpmākās paziņošanas prasības, tajā arī tiek iekļauta ES AIFP pārvaldītu ES AIF tirdzniecība profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, kā arī to ES AIF pārvaldība, kuri veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kas nav AIFP izcelsmes dalībvalsts. Šajā direktīvā paredzēti arī nosacījumi, atbilstīgi kuriem atļauju saņēmušajiem ES AIFP ir tiesības tirgot ārpussavienības AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, un nosacījumi, atbilstīgi kuriem ārpussavienības AIFP var saņemt atļauju pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, izmantojot pasi. Periodā, kas paredzēts kā pārejas periods, arī dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut ES AIFP tirgot ārpussavienības AIF tikai to teritorijā un/vai atļaut ārpussavienības AIFP pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF profesionāliem ieguldītājiem to teritorijā, ievērojot attiecīgās valsts tiesību aktus, vienīgi tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā direktīvā paredzētie minimuma nosacījumi.
(16)
Šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz AIFP, ja tie pārvalda AIF, kuru vienīgie ieguldītāji ir paši AIFP vai to mātesuzņēmumi, meitasuzņēmumi vai citi to mātesuzņēmumu meitasuzņēmumi, un ja minētie ieguldītāji paši nav AIF.
(17)
Tāpat šajā direktīvā paredzēts atvieglots režīms AIFP, kuru pārvaldībā esošā AIF kopējā vērtība ir zemāka par EUR 100 miljonu robežvērtību, un AIFP, kuri pārvalda vienīgi AIF, kas neizmanto saistību īpatsvara palielināšanu un kas piecos gados nepiešķir ieguldītājiem atpakaļpirkšanas tiesības, ja kopējā viņu pārvaldītā AIF vērtība ir zemāka par EUR 500 miljonu robežvērtību. Lai gan attiecīgo AIFP darbības, visticamāk, atsevišķi būtiski neietekmēs finanšu stabilitāti, tomēr pastāv iespēja, ka kopumā to darbības varētu izraisīt sistēmiskus riskus. Tādējādi uz minētajiem AIFP nebūtu jāattiecas pilnīgai atļaujas saņemšanai, bet tiem būtu jāreģistrējas savās izcelsmes dalībvalstīs un, inter alia, jāsniedz savām kompetentajām iestādēm vajadzīgā informācija par galvenajiem instrumentiem, ko tie tirgo, par galvenajiem riska darījumiem un par pārvaldītā AIF nozīmīgāko līdzekļu koncentrāciju. Tomēr, lai izmantotu šajā direktīvā sniegtās tiesības, mazākajiem AIFP būtu jānodrošina iespēja tikt uzskatītiem par AIFP, ievērojot šajā direktīvā paredzēto izvēles procedūru. Šis atbrīvojums nedrīkstētu ierobežot dalībvalstu iespējas noteikt stingrākas prasības tiem AIFP, uz kuriem neattiecas izvēles procedūra.
(18)
Nevienam ES AIFP nedrīkstētu būt iespēja pārvaldīt un/vai tirgot ES AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, ja tam nav piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu. AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, būtu vienmēr jāizpilda šajā direktīvā paredzētie atļaujas piešķiršanas nosacījumi.
(19)
Tiklīdz kā tas ir atļauts saskaņā ar šo direktīvu, ārpussavienības AIFP, kas gatavojas pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, vai ES AIFP, kas gatavojas tirgot ārpussavienības AIF Savienībā, izmantojot pasi, būtu jāsaņem atļauja arī saskaņā ar šo direktīvu. Vismaz pārejas periodā dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai arī atļaut ārpussavienības AIFP tirgot AIF attiecīgajā dalībvalstī un atļaut ES AIFP tirgot ārpussavienības AIF attiecīgajā dalībvalstī tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā direktīvā izklāstītie minimuma nosacījumi.
(20)
Atkarībā no juridiskā veida vajadzētu būt iespējai veikt AIF ārēju vai iekšēju pārvaldību. Būtu jāuzskata, ka AIF tiek veikta iekšēja pārvaldība, ja pārvaldības funkcijas pilda AIF pārvaldes struktūra vai citi iekšējie resursi. Ja juridiskās formas dēļ AIF drīkst veikt iekšēju pārvaldību un ja AIF pārvaldes struktūra izvēlas neiecelt ārēju AIFP, tad AIF pats ir arī AIFP, un tādēļ tam būtu jāievēro visas uz AIFP attiecināmās prasības saskaņā ar šo direktīvu un jāsaņem atļauja kā tādam. AIFP, kurš ir iekšēji pārvaldīts AIF, tomēr nedrīkstētu saņemt atļauju kā viena vai vairāku citu AIF ārējais pārvaldnieks. Uzskatāms, ka AIF tiek veikta ārēja pārvaldība, ja AIF pats ir iecēlis vai tā vārdā ir iecelta ārēja juridiskā persona par pārvaldnieku, kura līdz ar šādu iecēlumu ir atbildīga par AIF pārvaldību. Ja ārējais AIFP ir iecelts, lai pārvaldītu kādu konkrētu AIF, nevajadzētu uzskatīt, ka tas nodrošina portfeļa pārvaldību, kā tā definēta Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 9) apakšpunktā, bet gan kolektīvā portfeļa pārvaldību atbilstīgi šai direktīvai.
(21)
AIF pārvaldībai vajadzētu nozīmēt vismaz ieguldījumu pārvaldības pakalpojumu sniegšanu. Saskaņā ar šo direktīvu ieceltam atsevišķam AIFP nekad nedrīkstētu atļaut veikt portfeļa pārvaldību, ja netiek nodrošināta arī risku pārvaldība, un otrādi. Ievērojot šajā direktīvā paredzētos nosacījumus, atļauju saņēmušajam AIFP tomēr nedrīkstētu liegt piedalīties arī AIF pārvaldes un tirdzniecības darbībās vai ar AIF aktīviem saistītās darbībās. Ārējam AIFP nevajadzētu aizliegt arī sniegt ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus ar ieguldītāju - katra atsvevišķa klienta - sniegtu diskrecionāru pilnvarojumu, tostarp tādu portfeļu pārvaldības pakalpojumus, kuri pieder pensiju fondiem un papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūcijām, uz kurām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/41/EK (2003. gada 3. jūnijs) par papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju darbību un uzraudzību (7), kā arī sniegt ieguldījumu konsultāciju blakuspakalpojumus; veikt kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu ieguldījumu apliecību turēšanu un administratīvo pārvaldību, kā arī rīkojumu pieņemšanu un nodošanu izpildei. Atbilstīgi atļaujai, kas izsniegta saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ārējam AIFP būtu jāatļauj pārvaldīt PVKIU.
(22)
Ir jānodrošina, lai AIFP darbotos saskaņā ar stingriem pārvaldības kontroles pasākumiem. AIFP būtu jāpārvalda un jāorganizē tā, lai mazinātu interešu konfliktus. Organizatoriskajām prasībām, kas noteiktas saskaņā ar šo direktīvu, nebūtu jāskar sistēmas un pārbaudes, kas ar valsts tiesību aktiem ir izveidotas, lai reģistrētu personas, kuras strādā kādā AIFP vai kāda AIFP labā.
(23)
Ir nepieciešams paredzēt minimālo kapitāla prasību piemērošanu, lai nodrošinātu AIFP veiktās AIF pārvaldības nepārtrauktību un regularitāti, un būtu jāaptver iespējamā AIFP pakļaušana profesionālajai atbildībai attiecībā uz visām to darbībām, tostarp AIF pārvaldību, pamatojoties uz deleģētu pilnvaru. AIFP vajadzētu būt izvēles brīvībai, vai profesionālās atbildības iespējamos riskus apdrošināt ar papildu pašu kapitālu vai ar profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu.
(24)
Lai novērstu nepilnīgi izstrādātu atalgojuma sistēmu varbūtēju kaitīgu ietekmi uz pareizu riska pārvaldību un lai kontrolētu darbinieku rīcību, uzņemoties risku, būtu jāparedz, ka attiecībā uz to kategoriju darbiniekiem, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē to pārvaldīto AIF riska profilu, AIFP ir pienākums izveidot un uzturēt tādu atalgojuma politiku un praksi, kas atbilst pareizas un efektīvas riska pārvaldības principiem. Šo darbinieku kategorijās būtu jāiekļauj vismaz augstākā vadība, tie, kas uzņemas risku un veic kontroli, kā arī visi darbinieki, kuri to kopējā atalgojuma dēļ ir tajā pašā atalgojuma grupā kā augstākā vadība, un tie darbinieki, kas uzņemas risku.
(25)
Principos, kas nosaka atalgojuma politiku, būtu jāatzīst, ka AIFP ir iespēja piemērot minēto politiku dažādi, ņemot vērā savu apjomu un to AIF apjomu, kurus tie pārvalda, kā arī to iekšējo organizāciju un raksturu, to darbības jomu un sarežģītību.
(26)
Pareizas atalgojuma politikas principi, kas izklāstīti Komisijas Ieteikumā 2009/384/EK (2009. gada 30. aprīlis) par atlīdzības politiku finanšu pakalpojumu nozarē (8), atbilst šīs direktīvas principiem un tos papildina.
(27)
Lai veicinātu atalgojuma politikas un prakses izvērtējuma uzraudzības konverģenci, Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestādei), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (9) (EVTI), būtu jānodrošina, ka AIFP nozarē tiek izstrādātas pārdomātas atalgojuma politikas pamatnostādnes. Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Banku iestādei), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (10), būtu jāpalīdz šādu pamatnostādņu izstrādē.
(28)
Atalgojuma noteikumi nedrīkstētu ierobežot Līgumos, jo īpaši LESD 153. panta 5. punktā, garantēto pamattiesību un vispārējo valsts līgumu un darba tiesību principu un piemērojamo tiesību aktu par akcionāru tiesībām un līdzdalību pilnīgu ievērošanu un vispārējo atbildību par attiecīgās iestādes pārvaldes un uzraudzības struktūrām, kā arī attiecīgā gadījumā sociālo partneru tiesības slēgt un īstenot koplīgumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un tradīcijām.
(29)
Ticama un objektīva aktīvu novērtēšana ir ārkārtīgi nozīmīga ieguldītāju interešu aizsardzībai. AIFP izmanto dažādas metodes un sistēmas aktīvu novērtēšanai atkarībā no aktīviem un tirgiem, kuros tie tiek pārsvarā ieguldīti. Ir lietderīgi atzīt šīs atšķirības, tomēr ir jāprasa, lai AIFP vienmēr piemēro vērtēšanas procedūras, kuru rezultātā tiek veikta AIF aktīvu pareiza vērtēšana. Aktīvu novērtēšanas un aktīvu neto vērtības aprēķināšanas procesam vajadzētu būt funkcionāli neatkarīgam no AIFP portfeļa pārvaldības un AIFP atalgojuma politikas, un citiem pasākumiem vajadzētu nodrošināt interešu konfliktu un nepamatotas ietekmes uz darbiniekiem novēršanu. AIFP vajadzētu būt iespējai iecelt ārēju vērtētāju, ievērojot konkrētus nosacījumus.
(30)
Ievērojot stingrus ierobežojumus un prasības, tostarp, ja ir objektīvs iemesls, AIFP vajadzētu būt iespējai deleģēt tā vārdā īstenot dažas tās funkcijas saskaņā ar šo direktīvu, lai palielinātu savas uzņēmējdarbības efektivitāti. Tāpat vajadzētu būt atļautai turpmākai deleģēšanai, ievērojot tos pašus nosacījumus. AIFP tomēr vienmēr vajadzētu palikt atbildīgiem par deleģēto funkciju atbilstīgu īstenošanu un atbilstību šai direktīvai jebkurā laikā.
(31)
Stingrie ierobežojumi un prasības attiecībā uz AIFP pienākumu deleģēšanu būtu jāpiemēro I pielikumā izklāstīto pārvaldības funkciju deleģēšanai. Šajā direktīvā paredzētajiem īpašajiem ierobežojumiem un prasībām nebūtu jāattiecas uz papildpienākumu deleģēšanu, piemēram, uz AIFP pārvaldības uzdevumu ietvaros veicamo administratīvo vai tehnisko funkciju deleģēšanu.
(32)
Nesenie notikumi iezīmē kritisku nepieciešamību nošķirt aktīvu turēšanu un pārvaldības funkcijas un nodalīt ieguldītāju aktīvus no pārvaldnieka aktīviem. Lai gan AIFP pārvalda AIF, kuriem ir atšķirīgi uzņēmējdarbības modeļi un pasākumi, inter alia, attiecībā uz aktīvu turēšanu, ir būtiski, ka tiek iecelts no AIFP nošķirts depozitārijs, lai īstenotu depozitārija funkcijas attiecībā uz AIF.
(33)
Šīs direktīvas noteikumi par depozitārija iecelšanu un tā uzdevumiem būtu jāpiemēro visiem AIFP pārvaldītiem AIF saskaņā ar šo direktīvu, un tāpēc tie būtu jāpiemēro visiem AIF uzņēmējdarbības modeļiem. Tomēr tie būtu jāpielāgo atšķirīgu uzņēmējdarbības modeļu specifikai. Dažiem uzņēmējdarbības modeļiem konkrēti depozitārija uzdevumi ir būtiskāki nekā citiem atkarībā no aktīvu veida, kuros AIF iegulda, un no uzdevumiem, kuri saistīti ar šiem aktīviem.
(34)
Dažiem AIF, attiecībā uz kuriem atpakaļpirkšanas tiesības nevar izmantot piecus gadus pēc sākotnējo ieguldījumu veikšanas, un tiem, kuri saskaņā ar savu galveno ieguldījumu politiku parasti neiegulda aktīvos, kas ir jāglabā atbilstīgi šai direktīvai, vai parasti iegulda emitentos vai biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās, lai potenciāli iegūtu kontroli šajās sabiedrībās saskaņā ar šo direktīvu, piemēram, privātā kapitāla fondiem, riska kapitāla fondiem un nekustamā īpašuma fondiem, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai ļaut iecelt par depozitāriju notāru, juristu, reģistrētāju vai citu struktūru. Šādos gadījumos depozitārija funkcijām vajadzētu būt daļai no profesionālas darbības vai uzņēmējdarbības, kuras sakarā uz iecelto struktūru attiecas tiesību aktos atzīta profesionālas darbības obligāta reģistrācija vai tiesību normas vai profesionālas darbības noteikumi, un ja šī struktūra var sniegt pietiekamas finansiālas un profesionālas garantijas, kuras ļauj efektīvi pildīt attiecīgās depozitārija funkcijas un veikt šīm funkcijām raksturīgos uzdevumus. Šādi ņem vērā konkrētu veidu slēgto fondu praksi. Taču attiecībā uz visiem pārējiem AIF depozitārijam vajadzētu būt kredītiestādei, ieguldījumu sabiedrībai vai citai struktūrai, kas saņēmusi atļauju saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ņemot vērā glabāšanas funkcijas svarīgo nozīmi. Tikai attiecībā uz ārpussavienības AIF vajadzētu būt iespējai, ka depozitārijs drīkst būt arī kredītiestāde vai cita šajā apsvērumā minētajām struktūrām līdzīga struktūra, ja uz šo struktūru attiecas efektīva piesardzīga reglamentācija un uzraudzība, kuras iedarbība ir tāda pati kā Savienības tiesību aktiem un kura tiek efektīvi īstenota.
(35)
Depozitārijam vajadzētu būt juridiskajai adresei vai filiālei tajā pašā valstī, kur AIF. Ārpussavienības AIF vajadzētu būt iespējai iecelt depozitāriju, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā trešā valstī, tikai tad, ja ir izpildīti konkrēti papildu nosacījumi. Pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti deleģētajos aktos, Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt īstenošanas pasākumus, nosakot, ka trešās valsts veiktajai piesardzīgajai reglamentācijai un uzraudzībai ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un ka tā tiek efektīvi īstenota. Turklāt būtu jāpiemēro Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantā izklāstītā domstarpību izšķiršanas procedūra, ja kompetentajām iestādēm ir domstarpības par citu papildu nosacījumu pareizu piemērošanu. Attiecībā uz ārpussavienības AIF kā alternatīva būtu jāparedz iespēja, ka depozitārijs var veikt uzņēmējdarbību AIF pārvaldošā AIFP izcelsmes dalībvalstī vai atsauces dalībvalstī.
(36)
Komisija tiek aicināta apsvērt iespējas ierosināt atbilstīgu horizontālu leģislatīvu priekšlikumu, kas precizētu depozitārija pienākumus un saistības un kas noteiktu vienas dalībvalsts depozitārija tiesības sniegt pakalpojumus citā dalībvalstī.
(37)
Depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par AIF naudas plūsmu pareizu uzraudzību, un jo īpaši par nodrošināšanu, ka ieguldītāju nauda un nauda, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas darbojas AIF vārdā, ir pareizi iegrāmatota kontos, kas atvērti AIF vai AIFP, kuri darbojas AIF vārdā, vai depozitārijam, kas darbojas AIF vārdā. Tāpat depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par AIF aktīvu turēšanu, tostarp par tādu finanšu instrumentu glabāšanu, kurus var reģistrēt finanšu instrumentu kontā, kas atvērts depozitārija reģistros, un visu tādu finanšu instrumentu glabāšanu, kurus var fiziski nodot depozitārijam, un par pārbaudīšanu, vai AIF vai AIFP tā pārvaldīto AIF vārdā ir ieguvis īpašumtiesības uz visiem pārējiem aktīviem. Nodrošinot, ka ieguldītāju nauda ir iegrāmatota naudas kontā, depozitārijam būtu jāņem vērā principi, kas noteikti 16. pantā Komisijas Direktīvā 2006/73/EK (2006. gada 10. augusts), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem (11).
(38)
Depozitārijam būtu jārīkojas godīgi, taisnīgi, profesionāli, neatkarīgi un AIF vai AIF ieguldītāju interesēs.
(39)
Depozitārijam vajadzētu būt iespējai aktīvu turēšanu deleģēt trešai personai, kam savukārt vajadzētu būt iespējai šo funkciju deleģēt tālāk. Tomēr uz deleģēšanu un turpmāko deleģēšanu būtu jāattiecina stingras prasības saistībā ar tās trešās personas piemērotību, kurai uzticēta deleģētā funkcija, un saistībā ar piemērotām prasmēm, rūpību un centību, kāda depozitārijam būtu jāīsteno, izvēloties, ieceļot un pārraugot šo trešo personu.
(40)
Trešai personai, kam deleģēta aktīvu turēšana, vajadzētu būt iespējai uzturēt no savas mantas nošķirtu kopēju kontu vairākiem AIF - tā dēvēto “kopējo (omnibus) kontu”.
(41)
Par glabāšanas funkciju deleģēšanu nebūtu jāuzskata aktīvu glabāšanas uzticēšana vērtspapīru norēķinu sistēmas operatoram, kas izraudzīts, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/26/EK (1998. gada 19. maijs) par norēķinu galīgumu maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās (12), vai līdzīgu pakalpojumu uzticēšana trešās valsts vērtspapīru norēķinu sistēmām.
(42)
Stingrie ierobežojumi un prasības, kas noteiktas depozitārija pienākumu deleģēšanai, būtu jāattiecina uz specifisku depozitārija funkciju deleģēšanu, piemēram, uz naudas plūsmas uzraudzību, aktīvu turēšanu un kontroles funkcijām. Šajā direktīvā noteiktos specifiskos ierobežojumus un prasības neattiecina uz tādu papildpienākumu deleģēšanu, kuri ir saistīti ar tiešajiem depozitārija pienākumiem, piemēram, uz administratīvām vai tehniskām funkcijām, ko depozitārijs īsteno kā daļu no saviem depozitārija pienākumiem.
(43)
Šajā direktīvā ņemts vērā arī tas, ka daudzi AIF, un jo īpaši riska ieguldījumu fondi, patlaban veic galvenā brokera funkcijas. Šī direktīva nodrošina, ka AIF drīkst turpināt pildīt viena vai vairāku galveno brokeru funkcijas. Tomēr, izņemot situāciju, kad depozitārija funkciju izpilde funkcionāli un hierarhiski ir atdalīta no galvenā brokera uzdevumiem un iespējamie interešu konflikti ir identificēti, pārvaldīti un darīti zināmi AIF ieguldītājiem, galveno brokeri nedrīkst iecelt par depozitāriju, jo galvenie brokeri darbojas kā AIF darījumu partneri, un tāpēc tie vienlaikus nedrīkst darboties AIF interesēs, kā tas tiek prasīts depozitārijam. Depozitārijiem vajadzētu būt tiesīgiem glabāšanas uzdevumus deleģēt vienam vai vairākiem galvenajiem brokeriem vai citām trešām personām. Papildus deleģētajiem līdzekļu glabāšanas uzdevumiem galvenajiem brokeriem vajadzētu atļaut sniegt galvenā brokera darījumu pakalpojumus AIF. Šie galvenā brokera darījumu pakalpojumi nedrīkstētu būt daļa no deleģējuma.
(44)
Depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par zaudējumiem, kas radušies AIFP, AIF un ieguldītājiem. Šajā direktīvā glabāto finanšu instrumentu zaudēšana tiek norobežota no jebkādiem citiem zaudējumiem. Ja radušies citādi zaudējumi, nevis zaudēti glabātie finanšu instrumenti, depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam, ja šie zaudējumi radušies tīši vai neuzmanības dēļ. Ja depozitārijs glabā aktīvus un minētie aktīvi tiek zaudēti, depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam, izņemot gadījumus, kad tas var pierādīt, ka zaudējumi radušies tādu ārēju apstākļu dēļ, kurus tas nevarēja ietekmēt un kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgiem centieniem panākt pretējo. Šajā sakarā depozitārijam nedrīkstētu būt iespēja atsaukties uz noteiktām iekšējām situācijām - piemēram, kāda darbinieka veiktu krāpniecību -, lai atbrīvotu sevi no atbildības.
(45)
Ja depozitārijs deleģē līdzekļu glabāšanas uzdevumus un trešās personas glabāšanā esošie finanšu instrumenti tiek zaudēti, depozitārijam par to vajadzētu būt atbildīgam. Tomēr, ja depozitārijam ir nepārprotami atļauts atbrīvot sevi no atbildības sakarā ar to, ka iepriekš ticis noslēgts līgums par atbildības nodošanu attiecīgajai trešai personai saskaņā ar rakstisku līgumu starp depozitāriju un AIF vai ar AIFP, kas darbojas AIF vārdā, un kurā šāda atbrīvošana ir objektīvi pamatota, un ja trešā persona var tikt uzskatīta par atbildīgu par zaudējumiem, pamatojoties uz līgumu starp depozitāriju un trešo personu, depozitārijam vajadzētu būt iespējai sevi atbrīvot no atbildības, ja tas var pierādīt, ka ir izpildījis savus pienākumus ar pienācīgu rūpību un ka ir izpildītas deleģēšanas specifiskās prasības. Nosakot prasības attiecībā uz atbildības nodošanu trešai personai, pamatojoties uz līgumu, šīs direktīvas nolūks ir pievienot ārēju ietekmi šādam līgumam, prasot atbildību no trešām personām AIF priekšā vai attiecīgā gadījumā AIF ieguldītāju priekšā par glabāto finanšu instrumentu zaudējumu.
(46)
Turklāt, ja trešās valsts tiesību aktos prasīts, lai noteiktus finanšu instrumentus glabātu vietējās struktūras, un ja nav vietējo struktūru, kas atbilst depozitārija deleģēšanas prasībām, depozitārijam vajadzētu būt iespējai atbrīvot sevi no atbildības ar nosacījumu, ka attiecīgā AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos skaidri atļauta šāda atbrīvošana no atbildības; ieguldītāji ir pienācīgi informēti par šādu atbrīvošanu no atbildības un par atbrīvošanas no atbildības attaisnojošiem apstākļiem, pirms viņi veic ieguldījumus; AIF vai AIFM, kas darbojas AIF vārdā, uzdevis depozitārijam deleģēt šādu finanšu instrumentu glabāšanu vietējai struktūrai; noslēgts rakstisks līgums starp depozitāriju un AIF vai attiecīgā gadījumā starp AIFP, kas darbojas AIF vārdā, kurā nepārprotami atļauta šāda atbrīvošana no atbildības; un ir rakstisks līgums starp depozitāriju un trešo personu, kurā nepārprotami nodota depozitārija atbildība trešai personai un ar ko dod iespēju AIF vai attiecīgā gadījumā AIFP, kas darbojas AIF vārdā, izvirzīt prasību trešai personai saistībā ar finanšu instrumentu zaudējumu vai dod iespēju depozitārijam šādu prasību izvirzīt to vārdā.
(47)
Šai direktīvai nevajadzētu skart nekādus turpmākus likumdošanas pasākumus saistībā ar Direktīvu 2009/65/EK attiecībā uz depozitāriju, jo PVKIU un AIF atšķiras gan pēc izmantotās ieguldījumu stratēģijas, gan pēc to ieguldītāju veida, kam tie paredzēti.
(48)
AIFP attiecībā uz katru tā pārvaldīto ES AIF un uz katru AIF, ko tas tirgo Savienībā, ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc finanšu gada beigām būtu jādara pieejams gada pārskats par katru finanšu gadu saskaņā ar šo direktīvu. Šim sešu mēnešu periodam nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt īsāku periodu.
(49)
Ņemot vērā to, ka AIFP ir iespēja palielināt saistību īpatsvaru un noteiktos gadījumos veicināt sistēmiska riska veidošanos vai neorganizētu tirgus darbību, īpašas prasības būtu jāpiemēro tiem AIFP, kuri izmanto saistību īpatsvara palielināšanu. Šo risku konstatēšanai, uzraudzībai un novēršanai nepieciešamā informācija Savienībā netiek iegūta saskaņoti un nodota dalībvalstīm, lai konstatētu iespējamos riska avotus attiecībā uz Savienības finanšu tirgu stabilitāti. Lai šo situāciju uzlabotu, būtu jāpiemēro īpašas prasības tiem AIFP, kas AIF līmenī būtiski palielina saistību īpatsvaru. Šādiem AIFP būtu jāuzliek par pienākumu izpaust informāciju par kopējo saistību īpatsvara palielinājuma līmeni, saistību īpatsvaru, ko veido aizņemtie naudas līdzekļi vai vērtspapīri, saistību īpatsvara palielinājumu, kas izriet no atvasināto finanšu instrumentu pozīcijām, aktīvu atkārtotas izmantošanas, kā arī to AIF galvenos saistību īpatsvara palielināšanas avotus. Kompetento iestāžu ievāktā informācija būtu jānodod citām Savienības iestādēm, EVTI un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas mikrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (13), lai palīdzētu kopīgi analizēt ietekmi, kāda uz Savienības finanšu sistēmu ir šo AIFP pārvaldīto AIF saistību īpatsvara palielināšanai, un lai veicinātu kopīgas atbildes reakcijas īstenošanu. Ja viens vai vairāki AIFP pārvaldīti AIF varētu būt svarīgs darījumu partnera riska avots attiecībā uz kredītiestādēm vai citām sistēmiski saistītām iestādēm citās dalībvalstīs, arī šāda informācija būtu jānodod attiecīgajām iestādēm.
(50)
Lai nodrošinātu, ka tiek pienācīgi novērtēti riski, ko rada AIFP saistību īpatsvara palielināšana attiecībā uz to pārvaldīto AIF, AIFP būtu jāpierāda, ka saistību īpatsvara ierobežojumi katram tā pārvaldītajam AIF ir pamatoti un ka tas visu laiku atbilst šiem ierobežojumiem. Ja var tikt apdraudēta finanšu sistēmas stabilitāte un integritāte, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām noteikt ierobežojumus saistību īpatsvaram, ko AIFP var izmantot tā pārvaldītos AIF. Par visām šajā sakarā veiktajām darbībām būtu jāinformē EVTI un ESRK.
(51)
Tiek arī uzskatīts, ka, ievērojot ESRK rekomendācijas, ir jāatļauj EVTI izvērtēt, vai AIFP vai AIFP grupas veiktā saistību īpatsvara palielināšana rada būtisku risku finanšu sistēmas stabilitātei un integritātei, un sniegt rekomendācijas kompetentajām iestādēm, norādot, kādi pasākumi jāveic stāvokļa uzlabošanai.
(52)
Ir jānodrošina, ka AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, uzņēmumi, kuros AIFP pārvaldītajiem AIF ir kontrole, un šādu uzņēmumu darbinieki saņem konkrētu informāciju, kas šiem uzņēmumiem nepieciešama, lai izvērtētu, kā šī kontrole ietekmēs viņu stāvokli.
(53)
Kad AIFP pārvalda AIF, kam ir kontrole emitentā, kura akcijas ir atļauts tirgot regulētā tirgū, parasti būtu jāpublisko informācija saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem (14) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/109/EK (2004. gada 15. decembris) par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū (15). Būtu jāpiemēro īpašas prasības AIFP, kuri pārvalda AIF, kam ir kontrole biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās. Lai nodrošinātu pārredzamību attiecībā uz kontrolēto uzņēmumu, vajadzētu piemērot uzlabotas pārredzamības, informācijas atklāšanas prasības un ziņošanas prasības. Turklāt attiecīgo AIF gada pārskatus vajadzētu papildināt ar informāciju par kontrolēto uzņēmumu vai šādu papildu informāciju vajadzētu iekļaut kontrolētā uzņēmuma gada pārskatā. Šādu informāciju vajadzētu darīt pieejamu uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem un attiecīgā AIF ieguldītājiem.
(54)
Ja AIF iegūst kontroli konkrētos uzņēmumos saskaņā ar šo direktīvu, piemēro īpašās prasības par šādu uzņēmumu darbinieku informēšanu. Tomēr vairumā gadījumu AIFP nav kontroles AIF, izņemot, ja tas ir iekšēji pārvaldīts AIF. Turklāt saskaņā ar vispārējiem uzņēmējdarbības tiesību principiem nav tiešu attiecību starp akcionāriem un uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem. Šo iemeslu dēļ ar šo direktīvu nevar akcionāram vai tā pārvaldniekam, proti, AIF un AIFP, noteikt tiešus pienākumus sniegt informāciju uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem. Saistībā ar informācijas sniegšanu darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem šajā direktīvā būtu jāparedz pienākums attiecīgajam AIFP veltīt maksimālus centienus, lai nodrošinātu, ka attiecīgā uzņēmuma direktoru padome atklāj attiecīgu informāciju uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem.
(55)
Komisija tiek aicināta izpētīt vajadzību un iespējas grozīt šajā direktīvā izklāstītās informēšanas un informācijas izpaušanas prasības, ko piemēro tad, ja ir kontrole biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās vai emitentos, vispārējā līmenī neatkarīgi no ieguldītāju veida.
(56)
Ja AIFP pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuri ieguvuši kontroli biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā, tad AIFP būtu jāsniedz tā izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm informācija par iegādes finansēšanu. Minētajam pienākumam sniegt informāciju par finansēšanu būtu jāattiecas arī uz AIFP, kurš pārvalda AIF, kas ieguvuši kontroli akciju emitentā, kuru atļauts tirgot regulētā tirgū.
(57)
Ja AIFP pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuri ieguvuši kontroli biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā vai emitentā, tad AIFP 24 mēnešu laikposmā pēc tam, kad AIF ieguvis kontroli sabiedrībā, pirmkārt, saskaņā ar šo direktīvu nedrīkstētu atļaut veicināt, atbalstīt vai uzdot veikt jebkādu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi; otrkārt, ciktāl AIFP ir pilnvarots balsot AIF vārdā uzņēmuma pārvaldes struktūrās, saskaņā ar šo direktīvu nedrīkstētu ļaut balsot par šā uzņēmuma īstenotu jebkādu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi; un, treškārt, saskaņā ar šo direktīvu vienmēr būtu jādara viss iespējamais, lai novērstu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi. Šo direktīvu transponējot savos tiesību aktos, dalībvalstīm būtu jāņem vērā šīs direktīvas V nodaļas 2. iedaļas noteikumu regulatīvais nolūks un šajā sakarā pienācīgi jāievēro vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšana ES AIF un ārpussavienības AIF, kad tie iegūst kontroli uzņēmumos, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā.
(58)
Ja ir kontrole biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā vai attiecīgā gadījumā emitentā, uz informēšanas un informācijas izpaušanas prasībām un īpašiem aizsardzības pasākumiem pret aktīvu samazināšanu būtu jāattiecas vispārējiem izņēmumiem saistībā ar kontroli mazos un vidējos uzņēmumos un īpašam nolūkam dibinātās struktūrās nekustamā īpašuma pirkšanai, turēšanai vai pārvaldīšanai. Turklāt minētās prasības nav vērstas uz to, lai publiskotu informāciju, kas AIFP radītu nelabvēlīgu situāciju salīdzinājumā ar citiem iespējamiem konkurentiem, piemēram, valsts ieguldījumu fondiem vai konkurentiem, kuri varētu vēlēties pārtraukt mērķsabiedrības uzņēmējdarbību, izmantojot informāciju savā labā. Tādēļ visi pienākumi informēt un izpaust informāciju būtu jāpiemēro, ievērojot ar konfidenciālo informāciju saistītos nosacījumus un ierobežojumus, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/14/EK (2002. gada 11. marts), ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā (16), un neskarot Direktīvas 2004/25/EK un 2004/109/EK. Tas nozīmē, ka dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai atbilstīgi to tiesību aktos paredzētajiem ierobežojumiem un nosacījumiem darbinieku pārstāvjiem un ikvienam, kas viņiem palīdz, nebūtu atļauts izpaust darbiniekiem un trešām personām tādu informāciju, kura skar uzņēmuma likumīgās intereses un viņiem uzticēta kā konfidenciāla. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām atļaut darbinieku pārstāvjiem un ikvienam, kas viņiem palīdz, nodot konfidenciālu informāciju darbiniekiem un trešām personām, ievērojot konfidencialitātes pienākumu. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgais AIFP neprasa, lai direktoru padome nodotu informāciju darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem, ja šādas informācijas būtība ir tāda, ka saskaņā ar objektīviem kritērijiem tā varētu nopietni kaitēt attiecīgā uzņēmuma darbībai vai to traucēt. Tāpat informēšanas un informācijas izpaušanas prasības, kā arī īpašie aizsardzības pasākumi pret aktīvu samazināšanu būtu jāpiemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtus stingrākus noteikumus.
(59)
Šī direktīva turklāt paredz nosacījumus, atbilstīgi kuriem ES AIFP var tirgot ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem Savienībā. Šādai tirdzniecībai ES AIFP vajadzētu būt atļautai vienīgi tiktāl, ciktāl AIFP ievēro šo direktīvu un tirdzniecība notiek, izmantojot pasi, neskarot to AIF tirdzniecību, kuru veic AIFP, kuru rīcībā esošie līdzekļi ir mazāki par šajā direktīvā noteiktajām robežvērtībām. Dalībvalstīm vajadzētu joprojām atļaut šo AIF tirdzniecību veikt AIFP, kuru rīcībā esošie līdzekļi ir mazāki par valsts noteikumos paredzētajām robežvērtībām.
(60)
Trešām personām, kas darbojas AIFP vārdā, vajadzētu būt iespējai iekļaut AIF apliecības vai akcijas regulēta tirgus sarakstā Savienībā vai tās piedāvāt vai izvietot kādā dalībvalstī vienīgi tad, ja AIF pārvaldošajam AIFP ir pašam atļauts tirgot AIF attiecīgajā dalībvalstī. Turklāt AIF tirdzniecību ieguldītājiem Savienībā var reglamentēt arī citi valstu un Savienības tiesību akti, piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību (17), un Direktīva 2004/39/EK.
(61)
Patlaban daudzi ES AIFP pārvalda ārpussavienības AIF. Ir lietderīgi atļauju saņēmušiem ES AIFP ļaut pārvaldīt ārpussavienības AIF, bet netirgojot tos Savienībā, nenosakot tiem stingras depozitārija prasības un prasības, kas attiecas uz gada pārskatiem, kā noteikts šajā direktīvā, jo šīs prasības ir ietvertas Savienības ieguldītāju aizsardzībai.
(62)
Pēc tam, kad būs stājies spēkā deleģētais akts, ko Komisija pieņem šajā sakarā, kas principā notiks divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa, ņemot vērā EVTI rekomendācijas, atļauju saņēmušiem ES AIFP, kuri vēlas tirgot ES AIF profesionāliem ieguldītājiem viņu izcelsmes dalībvalstī un/vai citā dalībvalstī, vajadzētu atļaut to darīt, izmantojot pasi, ciktāl viņi ievēro visus šajā direktīvā paredzētos noteikumus. Uz šādām tiesībām attiecas paziņošanas procedūras un nosacījumi saistībā ar ārpussavienības AIF attiecīgo trešo valsti.
(63)
Pārejas periodā, kas, pamatojoties uz EVTI rekomendācijām šajā sakarā, principā tiks izbeigts ar deleģēto aktu trīs gadus pēc ārpussavienības AIFP pases izveides, ES AIFP, kuri vēlas tirgot ārpussavienības AIF konkrētās dalībvalstīs, taču bez pases, arī vajadzētu būt tiesīgiem to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju, tomēr tikai tiktāl, ciktāl tie atbilst šīs direktīvas prasībām, izņemot depozitārija prasības. Tomēr šādiem ES AIFP būtu jānodrošina, ka vienai vai vairākām struktūrām ir uzdots pildīt depozitārija pienākumus. Turklāt būtu jāpastāv attiecīgiem sistēmiska riska uzraudzībai paredzētiem un starptautiskiem standartiem atbilstošiem mehānismiem nolūkā īstenot sadarbību starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un ārpussavienības AIF trešās valsts uzraudzības iestādēm, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu. Sadarbības mehānismus nedrīkstētu izmantot kā šķērsli ārpussavienības AIF tirdzniecībai attiecīgā dalībvalstī. Turklāt trešā valsts, kurā ārpussavienības AIF veic uznēmējdarbību, nedrīkstētu būt iekļauta sarakstā, ko veido Finanšu darījumu darba grupa nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanai (FATF), kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas.
(64)
Pēc tam, kad stājas spēkā Komisijas minētajā sakarā pieņemtais deleģētais akts, kas principā notiks divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa, ņemot vērā EVTI rekomendācijas, šīs direktīvas pamatprincipam vajadzētu būt tādam, ka ārpussavienības AIFP var izmantot tiesības, kas piešķirtas saskaņā ar šo direktīvu, piemēram, tiesības tirgot AIF apliecības vai akcijas visā Savienībā, izmantojot pasi, ja tiek izpildīta šī direktīva. Tam vajadzētu nodrošināt vienādus konkurences apstākļus ES AIFP un ārpussavienības AIFP. Tāpēc šī direktīva nosaka procedūru ārpussavienības AIFP, lai saņemtu atļauju saskaņā ar šo direktīvu, un tā būs piemērojama pēc Komisijas šajā sakarā pieņemtā deleģētā akta stāšanās spēkā. Lai nodrošinātu, ka tiek īstenota šāda atbilstība, dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jānodrošina atbilstība šai direktīvai. Attiecībā uz šādiem ārpussavienības AIFP kompetentajām iestādēm vajadzētu būt atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kā definēts šajā direktīvā.
(65)
Tādēļ, ja ārpussavienības AIFP vēlas pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, tam vajadzētu izvirzīt arī prasību ievērot šo direktīvu, attiecinot uz to tādus pašus pienākumus kā uz ES AIFP. Īpašos izņēmuma apstākļos, ja atbilstība kādam šīs direktīvas noteikumam nav saderīga ar tiesību aktu, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai attiecīgā gadījumā ārpussavienības AIF, kuru tirgo Savienībā, tad ārpussavienības AIFP vajadzētu būt iespējai tikt atbrīvotam no atbilstības attiecīgajam šīs direktīvas noteikumam, ja tas var pierādīt, ka ir neiespējami savienot atbilstību šīs direktīvas noteikumam ar atbilstību obligātam noteikumam tiesību aktā, kurš attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF, ko tirgo Savienībā; ka tiesību akts, kurš attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai uz ārpussavienības AIF, paredz līdzvērtīgus noteikumus, kuriem ir tāds pats regulējošs mērķis un kuri nodrošina tāda paša līmeņa aizsardzību attiecīgo AIF ieguldītājiem; un ka ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF ievēro atbilstību līdzvērtīgiem noteikumiem.
(66)
Turklāt ārpussavienības AIFP, kas plāno tirgot ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, būtu jāievēro īpaša atļaujas saņemšanas procedūra un jāizpilda noteiktas īpašas prasības attiecībā uz ārpussavienības AIFP konkrēto trešo valsti un attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF konkrēto trešo valsti.
(67)
EVTI sniedz rekomendācijas sakarā ar atsauces dalībvalsts lēmumu un attiecīgā gadījumā par atbrīvojumu, ja ir nesaderība ar līdzvērtīgiem noteikumiem. Būtu jāpiemēro īpašas prasības attiecībā uz informācijas apmaiņu starp atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm un AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Turklāt būtu piemēro Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantā izklāstītā domstarpību izšķiršanas procedūra, ja starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm nav panākta vienošanās par atsauces dalībvalsts lēmumu, par atbrīvojuma piemērošanu gadījumā, kad pastāv nesavienojamība starp šīs direktīvas prasību izpildi un trešās valsts līdzvērtīgu noteikumu prasību izpildi, un par izvērtēšanu saistībā ar īpašu prasību izpildi, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP konkrēto trešo valsti un attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF konkrēto trešo valsti.
(68)
EVTI būtu katru gadu jāveic kompetento iestāžu veikto tādu uzraudzības pasākumu salīdzinoša izvērtējuma analīze, kuri saistīti ar atļaujas piešķiršanu ārpussavienības AIFP un to uzraudzību, lai vēl vairāk sekmētu uzraudzības konsekvenci saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 30. pantu.
(69)
ES AIFP, kuri vēlas tirgot ārpussavienības AIF konkrētās dalībvalstīs, taču bez pases, arī vajadzētu varēt to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju vienīgi tiktāl, ciktāl tie atbilst šīs direktīvas prasībām, izņemot depozitārija prasības. Tomēr šādiem ES AIFP būtu jānodrošina, ka vienai vai vairākām struktūrām ir uzdots pildīt depozitārija pienākumus. Pārejas periodā, kas, pamatojoties uz EVTI rekomendācijām šajā sakarā, principā tiks izbeigts ar deleģēto aktu trīs gadus pēc ārpussavienības AIFP pases izveides, ārpussavienības AIFP, kuri vēlas tirgot AIF tikai konkrētās dalībvalstīs un bez šādas pases, vajadzētu būt tiesīgiem to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju, tomēr tikai tiktāl, ciktāl tie izpilda konkrētus minimuma nosacījumus. Minētajiem ārpussavienības AIFP būtu jāpiemēro noteikumi, kas ir līdzīgi tiem, kurus piemēro ES AIFP, kuri pārvalda ES AIF, attiecībā uz informācijas sniegšanu ieguldītājiem. Lai sekmētu sistēmiskā riska uzraudzību, minētajiem ārpussavienības AIFP būtu arī jāpiemēro pienākumi sniegt informāciju tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā AIF tiek tirgoti. Tādēļ šādam AIFP būtu jāievēro šajā direktīvā noteiktās pārredzamības prasības un jo īpaši pienākumi, kas noteikti AIFP, kuri pārvalda AIF, kas iegūst kontroli biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās vai emitentos. Turklāt vajadzētu būt izveidotiem attiecīgiem sistēmiska riska uzraudzībai paredzētiem un starptautiskajiem standartiem atbilstošiem mehānismiem nolūkā īstenot sadarbību starp to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās AIF tiek tirgoti, attiecīgā gadījumā - konkrēto ES AIF kompetentajām iestādēm, ārpussavienības AIFP trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, un - attiecīgā gadījumā - tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu. Sadarbības mehānismus nedrīkstētu izmantot kā šķērsli trešo valstu fondu tirdzniecībai attiecīgā dalībvalstī. Visbeidzot, trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP vai attiecīgā gadījumā ārpussavienības AIF, nedrīkstētu būt iekļauta FATF sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas.
(70)
Ar šo direktīvu nevajadzētu ietekmēt pašreizējo situāciju, kad profesionāls ieguldītājs, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā, var patstāvīgi ieguldīt AIF neatkarīgi no tā, kur uzņēmējdarbību veic AIFP un/vai AIF.
(71)
Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut AIFP pārvaldītu visu vai konkrētu veidu AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem to teritorijā. Ja dalībvalsts atļauj konkrētu veidu AIF tirdzniecību, šai dalībvalstij būtu jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi, vai konkrētu AIF var uzskatīt par tādu, ko drīkst tirgot privātiem ieguldītājiem tās teritorijā. Neskarot citu Savienības tiesību instrumentu piemērošanu, dalībvalstīm vajadzētu varēt šādos gadījumos noteikt stingrākas prasības AIF un AIFP kā priekšnosacījumu tam, lai AIF tirgotu privātiem ieguldītājiem, nekā attiecībā uz AIF, ko tirgo profesionāliem ieguldītājiem to teritorijā, neatkarīgi no tā, vai šādus AIF tirgo attiecīgajā dalībvalstī vai starptautiski. Ja dalībvalsts pieļauj AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem tās teritorijā, šai iespējai vajadzētu būt pieejamai neatkarīgi no dalībvalsts, kurā AIF pārvaldošais AIFP veic uzņēmējdarbību, un tiem ES AIF, kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kurus tirgo starptautiski, dalībvalstis nedrīkstētu noteikt stingrākas vai papildu prasības nekā attiecīgajā dalībvalstī tirgotiem AIF. Turklāt AIFP, ieguldījumu sabiedrībām, kas ir saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, un kredītiestādēm, kas ir saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK, kuri sniedz ieguldījumu pakalpojumus privātiem klientiem, būtu jāņem vērā visas papildu prasības, izvērtējot, vai konkrēts AIF ir piemērots vai atbilstošs atsevišķam privātam klientam, kā arī to, vai tas ir komplekss vai nekomplekss finanšu instruments.
(72)
Ir jāprecizē par šīs direktīvas īstenošanu atbildīgo kompetento iestāžu pilnvaras un pienākumi un jānostiprina mehānismi, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu efektīvu pārrobežu sadarbību uzraudzības jomā. Konkrētos apstākļos AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai veikt tiešu rīcību, lai uzraudzītu to noteikumu izpildi, par kuriem tās ir atbildīgas. Attiecībā uz citiem noteikumiem uzņēmēju dalībvalstu kompetentajām iestādēm noteiktos apstākļos vajadzētu būt tiesībām prasīt rīcību no izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un iejaukties, ja šāda rīcība neseko.
(73)
Šajā direktīvā ir noteikta EVTI vispārējā koordinējošā loma, kā arī iespēja EVTI vadībā īstenot juridiski saistošas starpniecības procedūras, lai atrisinātu domstarpības starp kompetentajām iestādēm.
(74)
EVTI būtu jāizstrādā regulatīvu tehnisko standartu projekti to sadarbības mehānismu saturam, par kuriem jāvienojas AIFP izcelsmes dalībvalstij vai attiecīgā gadījumā AIFP atsauces dalībvalstij ar attiecīgo trešo valstu uzraudzības iestādēm, kā arī informācijas apmaiņas procedūrām. Ar regulatīvu tehnisko standartu projektiem būtu jānodrošina, ka saskaņā ar šiem sadarbības mehānismiem tiek sniegta visa informācija, kas gan izcelsmes dalībvalsts, gan uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzīga, lai tās varētu īstenot šajā direktīvā noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras. EVTI arī veicina sarunas par sadarbības mehānismiem un vienošanās noslēgšanu par tiem. Piemēram, EVTI būtu jāvar veikt savu procesa sekmētāja pienākumu, izstrādājot standarta formātu šādiem sadarbības mehānismiem.
(75)
Dalībvalstīm būtu jāizstrādā noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas par šīs direktīvas pārkāpumiem, un jānodrošina to īstenošana. Sankcijām vajadzētu būt iedarbīgām, samērīgām un atturošām.
(76)
Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti jo īpaši LESD un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (Pamattiesību harta), proti, tiesības uz personas datu aizsardzību, kā tas atzīts LESD 16. pantā un Pamattiesību hartas 8. pantā. Jebkāda informācijas apmaiņa vai nosūtīšana starp kompetentajām iestādēm būtu jāveic saskaņā ar noteikumiem par personas datu nosūtīšanu, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (18). Jebkāda informācijas apmaiņa vai nosūtīšana, ko veic EVTI, būtu jāveic atbilstīgi noteikumiem par personas datu nosūtīšanu, kuri paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (19) un kuri pilnībā būtu jāpiemēro personas datu apstrādei saskaņā ar šo direktīvu.
(77)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, Komisijai būtu jāpiešķir īstanošanas pilnvaras. Minētās pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (20).
(78)
Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, ja tas ir nepārprotami paredzēts šajā direktīvā. Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus, lai precizētu saistību īpatsvara palielināšanas metodes, kā definēts šajā direktīvā, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskas struktūras, kurās iesaistītas attiecīgo AIF kontrolētas trešās personas, ja minētās struktūras ir īpaši izveidotas, lai tieši vai netieši palielinātu saistību īpatsvaru AIF līmenī. Jo īpaši attiecībā uz privātā kapitāla un riska kapitāla fondiem tas nozīmē, ka saistību īpatsvara palielināšanu, kas notiek portfeļa uzņēmuma līmenī, nav paredzēts ietvert, atsaucoties uz šādām finanšu vai juridiskām struktūrām.
(79)
Tāpat būtu jāpieņem deleģētie akti, lai precizētu, kā aprēķināt atvieglota režīma robežvērtības un kā izturēties pret tiem AIFP, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielināšanu, viena kalendārā gada laikā brīžam pārsniedz un/vai brīžam nesasniedz attiecīgo robežvērtību; precizētu tādu AIFP, kuri nesasniedz robežvērtību, pienākumu reģistrēties un sniegt informāciju, lai varētu efektīvi uzraudzīt sistēmisko risku, un pienākumu šādiem AIFP informēt attiecīgās kompetentās iestādes, ja tie vairs neatbilst atvieglināta režīma piemērošanas nosacījumiem.
(80)
Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu saistību īpatsvara palielināšanas metodes, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskās struktūras, kuras iesaista trešās personas, ko kontrolē attiecīgie AIF, un to, kā jāaprēķina saistību īpatsvara palielināšana; lai noteiktu riskus, kas jāapdrošina ar papildu pašu kapitālu vai izmantojot profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu; lai paredzētu nosacījumus lemšanai par papildu pašu kapitāla piemērotību vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas segumu; un lai paredzētu veidu, kā noteikt papildu pašu kapitāla vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas seguma pastāvīgus pielāgojumus. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu kritērijus, ko kompetentās iestādes izmanto nolūkā izvērtēt, vai AIFP izpilda savas saistības attiecībā uz savu uzņēmējdarbības veikšanu, viņu pienākumu darboties AIF vai tā pārvaldītā AIF ieguldītāju interesēs, kā arī tirgus integritātes interesēs; lai nodrošinātu un efektīvi izmantotu uzņēmējdarbības pienācīgai veikšanai vajadzīgos resursus un procedūras; lai veiktu visus saprātīgos pasākumus nolūkā izvairīties no interešu konfliktiem un, ja nevar no tiem izvairīties, tos konstatēt, pārvaldīt un uzraudzīt un attiecīgā gadījumā publiskotu informāciju par tiem, lai novērstu to nelabvēlīgo ietekmi uz AIF un tā ieguldītāju interesēm un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret tā pārvaldītajiem AIF; lai izpildītu visas regulatīvās prasības, kas piemērojamas tā uzņēmējdarbībai, lai atbalstītu AIF intereses vai tā pārvaldīto AIF ieguldītāju intereses un tirgus integritātes intereses; un lai pret visiem AIF ieguldītājiem izturētos taisnīgi.
(81)
Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu AIFP konstatējamo interešu konflikta veidu, kā arī vajadzīgos pasākumus, kas AIFP būtu jāveic saistībā ar struktūrām un organizatoriskām un administratīvām procedūrām, lai konstatētu, novērstu, pārvaldītu, uzraudzītu interešu konfliktus un izpaustu informāciju par tiem. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu izmantojamās riska pārvaldības funkcijas; piemēroto biežumu, kādā pārskatīt riska pārvaldības sistēmu; kā riska pārvaldības funkciju funkcionāli un hierarhiski nodala no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp portfeļa pārvaldīšanas funkcijas; īpašus aizsardzības pasākumus pret interešu konfliktiem; AIFP izmantojamās riska pārvaldības prasības. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras, kas AIFP būtu jāizmanto, un lai saskaņotu ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un atpakaļpirkšanas politiku. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu prasības, kas jāievēro vērtspapirizācijai vajadzīgo instrumentu iniciatoriem, sponsoriem vai sākotnējiem aizdevējiem, lai AIFP būtu atļauts veikt ieguldījumus šādos instrumentos, kas emitēti pēc 2011. gada 1. janvāra.
(82)
Deleģētie akti būtu jāpieņem arī, lai noteiktu prasības, kas AIFP jāievēro, veicot ieguldījumus šādos vērtspapirizācijas instrumentos. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu administratīvās un grāmatvedības procedūras, kontroles un aizsardzības pasākumus elektronisko datu apstrādei un atbilstošus iekšējās kontroles mehānismus. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu procedūras AIF aktīvu pareizai novērtēšanai un neto aktīvu vērtības uz vienu AIF ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķināšanai; profesionālās garantijas, kuras apliecināt ārējam vērtētājam jābūt spējīgam; atvērto AIF vērtēšanai piemērotu biežumu.
(83)
Tāpat deleģētie akti būtu jāpieņem, lai precizētu nosacījumus, atbilstīgi kuriem būtu jāpastiprina AIFP funkciju deleģēšana, un nosacījumus, atbilstīgi kuriem AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā apjomā, ka tas kļūst par pastkastītes uzņēmumu, un tādēļ pārvaldnieku vairs nevar uzskatīt par AIF pārvaldnieku. Attiecībā uz depozitārijiem būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai precizētu kritērijus, ar kuriem izvērtē, vai to trešo valstu veiktai piesardzīgai reglamentācijai un uzraudzībai, kurās depozitāriji veic uzņēmējdarbību, ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un vai tā tiek efektīvi īstenota, kā arī datus, ko nepieciešams iekļaut standartlīgumā; nosacījumus depozitārija funkciju izpildei, tostarp finanšu instrumentu veidu, ko iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu darbības jomā, nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs drīkst pildīt savus glabāšanas pienākumus attiecībā uz finanšu instrumentiem, kas reģistrēti centrālajā depozitārijā, un nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs tur finanšu instrumentus, kas emitēti personalizētā formā un ko reģistrējis emitents vai reģistrētājs; depozitāriju uzticamības pārbaužu pienākumus; nošķiršanas pienākumu; nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos glabātie finanšu instrumenti būtu jāuzskata par zaudētiem; to, kas ir saprotams ar ārējiem apstākļiem ārpus saprātīgas kontroles, kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgiem centieniem panākt pretējo; nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos ir objektīvs iemesls noslēgt līgumu par atbrīvošanu no atbildības. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu tāda gada pārskata saturu un formātu, kas AIFP ir jādara pieejams par katru to pārvaldīto AIF, un lai noteiktu AIFP informācijas paziņošanas pienākumus attiecībā uz ieguldītājiem un paziņojumu sniegšanas prasības attiecībā uz kompetentajām iestādēm, kā arī to biežumu.
(84)
Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu to, kad uzskatāms, ka notiek saistību īpatsvara nozīmīga palielināšana, un principus, kuri kompetentajām iestādēm būtu jāizmanto, apsverot AIFP izmantotās saistību īpatsvara palielināšanas ierobežojumu piemērošanu. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu sadarbības mehānismus attiecībā uz ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF, lai izstrādātu kopīgus pamatprincipus šo sadarbības mehānismu izveides veicināšanai trešās valstīs. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu saturu informācijas apmaiņai par AIFP starp kompetentajām iestādēm un konkrētas informācijas sniegšanai EVTI.
(85)
Atkarībā no EVTI rekomendācijām šajā sakarā un ievērojot šajā direktīvā noteiktos kritērijus, deleģētais akts būtu arī jāpieņem, lai paplašinātu Savienības pases režīmu attiecībā uz ES AIFP, kuri tirgo ārpussavienības ES AIF Savienībā un ārpussavienības ES AIFP, kas pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā, un cits deleģētais akts būtu jāpieņem, lai izbeigtu valstu privātās izvietošanas režīmu piemērošanu.
(86)
Eiropas Parlamentam vai Padomei vajadzētu būt iespējai trīs mēnešos pēc paziņošanas dienas izteikt iebildumus pret deleģēto aktu. Attiecībā uz sevišķi problemātiskām jomām vajadzētu būt iespējai pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarināt par trīs mēnešiem. Eiropas Parlamentam un Padomei arī vajadzētu būt iespējai informēt pārējās iestādes par nodomu neizteikt iebildumus. Šāda ātra deleģēto aktu apstiprināšana ir īpaši piemērota gadījumos, kad jāievēro termiņi, piemēram, lai attiecīgos gadījumos ļautu dalībvalstīm transponēt deleģētos aktus transponēšanas termiņā, kas noteikts šajā direktīvā.
(87)
Saskaņā ar Deklarāciju par Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu, kas pievienota Starpvaldību konferences Nobeiguma aktam, ar kuru pieņēma Lisabonas līgumu, konference pieņēma zināšanai Komisijas nodomu atbilstoši tās iedibinātajai praksei apspriesties ar dalībvalstu norīkotiem ekspertiem, izstrādājot deleģēto aktu projektus finanšu pakalpojumu jomā.
(88)
Divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa EVTI būtu jāsniedz atzinums par tajā laikā spēkā esošā pases režīma un par valstu privātās izvietošanas režīma darbību. Tai būtu jāsniedz arī rekomendācijas saistībā ar iespēju paplašināt pases režīmu, attiecinot to arī uz ES AIFP, kuri tirgo ārpussavienības AIF Savienībā, un ārpussavienības AIFP, kuri pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā. Trīs mēnešos pēc šāda EVTI atzinuma un rekomendāciju saņemšanas un ņemot vērā šajā direktīvā noteiktos kritērijus un mērķus, tostarp mērķus, kas attiecas uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmisku risku efektīvu pārvaldību, Komisijai būtu jāpieņem deleģētais akts, precizējot dienu, kad visās dalībvalstīs sāk piemērot noteikumus par šajā direktīvā paredzētā pases režīma paplašināšanu.
(89)
G-20 vadītāji augstākā līmeņa sanāksmē Londonā 2009. gada aprīlī vienojās, ka vajadzētu reģistrēt riska ieguldījumu fondus vai to pārvaldniekus un ka vajadzētu prasīt, lai tie pastāvīgi izpaustu atbilstošu informāciju uzraudzītājiem vai regulatoriem. Tiem būtu jāpiemēro uzraudzība, lai nodrošinātu, ka tie īsteno atbilstošu riska pārvaldību. G-20 vadītāji 2010. gada jūnija sanāksmē Toronto atkārtoti apstiprināja savas saistības un apņēmās arī aktivizēt stingru pasākumu īstenošanu, ar kuriem uzlabotu pārredzamību un riska ieguldījumu fondu saskaņotu un nediskriminējošu uzraudzību starptautiskā mērogā. Lai atbalstītu G-20 mērķus, Starptautiskā Vērtspapīru komisiju organizācija 2009. gada jūnijā publicēja riska ieguldījumu fondu uzraudzības augsta līmeņa principus, lai dotu norādījumus starptautiskā mērogā saskaņota regulējuma izstrādei šajā jomā. Eiropadomes sanāksmē 2010. gada 16. septembrī dalībvalstis bija vienisprātis, ka Eiropai savas intereses jāīsteno un vērtības jāpopularizē uzstājīgāk, Savienības ārējo attiecību kontekstā ievērojot kompromisa un savstarpējā izdevīguma principu, un jāveic konkrēti pasākumi, lai, inter alia, Eiropas uzņēmumiem garantētu plašāku piekļuvi tirgum un ar lielākajiem tirdzniecības partneriem veidotu padziļinātu sadarbību regulējuma jomā. Komisija centīsies nodrošināt, lai šīs saistības tāpat īstenotu Savienības starptautiskie partneri.
(90)
Trīs gadus pēc tā deleģētā akta stāšanās spēkā, ar kuru pasi sāk piemērot visiem AIFP, EVTI būtu jāsniedz atzinums par tajā laikā spēkā esošā pases režīma darbību un par valstu privātās izvietošanas režīmu darbību. Tai būtu arī jāsniedz rekomendācijas par šādu valsts režīmu izbeigšanu. Trīs mēnešos pēc EVTI ieteikuma un rekomendāciju saņemšanas un ņemot vērā šajā direktīvā noteiktos kritērijus un mērķus, tostarp mērķus, kas attiecas uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmisku risku efektīvu pārvaldību, Komisijai būtu jāpieņem deleģētais akts, precizējot dienu, kad visās dalībvalstīs tiek izbeigti šajā direktīvā minētie valsts režīmi.
(91)
Četrus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa Komisijai, pamatojoties uz sabiedrisku apspriešanu un ņemot vērā apspriešanos ar kompetentām iestādēm, būtu jāpārskata šīs direktīvas piemērošana un tās darbības joma. Pārskatīšanas gaitā vajadzētu analizēt šīs direktīvas piemērošanā gūto pieredzi, direktīvas ietekmi uz ieguldītājiem, AIF vai AIFP - gan Savienībā, gan trešās valstīs - un to, kādā mērā direktīvas mērķi ir sasniegti, un vajadzības gadījumā ierosināt atbilstošus grozījumus. Pārskatīšanai būtu jāietver vispārējs pētījums par šajā direktīvā paredzēto normu darbību un gūto pieredzi to piemērošanā. Veicot pārskatīšanu, Komisija izpēta EVTI un Savienības kompetento iestāžu funkcijas, nodrošinot visu Savienības tirgos darbojošos AIFP efektīvu uzraudzību atbilstīgi šai direktīvai, tostarp - ievērojot saskaņotību ar Regulu (ES) Nr. 1095/2010 - uzticot EVTI turpmākus uzraudzības pienākumus saistībā ar atļaujas piešķiršanu ārpussavienības AIFP un to uzraudzību. Šajā sakarā Komisijai būtu jānovērtē izmaksas un ieguvumi saistībā ar šādu pienākumu uzticēšanu EVTI.
(92)
Šīs direktīvas mērķis ir izveidot regulējumu, ar kuru iespējams novērst potenciālos riskus, kas varētu rasties AIFP darbību rezultātā, un nodrošināt kompetento iestāžu efektīvu darbu šo risku uzraudzībā Savienībā. Ir nepieciešams izveidot stingru regulējuma un uzraudzības sistēmu, kurā nav apiets neviens finanšu regulējuma jautājums. Šajā sakarā sniedz atsauci uz jau pastāvošām uzticamības pārbaužu prasībām, ko piemēro profesionāliem ieguldītājiem saskaņā ar atbilstošajiem noteikumiem, kuri attiecas uz šādiem ieguldītājiem. Komisija tiek aicināta pārskatīt atbilstošos tiesību aktus attiecībā uz profesionāliem ieguldītājiem, lai izvērtētu vajadzību noteikt stingrākas prasības attiecībā uz uzticamības pārbaudēm saistībā ar Savienības profesionālajiem ieguldītājiem, kuri pēc pašu iniciatīvas iegulda ārpussavienības finanšu produktos, piemēram, ārpussavienības AIF.
(93)
Pārskatīšanas nobeigumā Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums, attiecīgā gadījumā tajā iekļaujot grozījumu priekšlikumus, ņemot vērā šīs direktīvas mērķus un iespējamo ietekmi uz ieguldītājiem, AIF vai AIFP gan Savienībā, gan trešās valstīs.
(94)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi - proti, nodrošināt augsta līmeņa aizsardzību ieguldītājiem, izveidojot vienotu sistēmu atļauju piešķiršanai AIFP un to uzraudzībai, - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, par ko liecina pastāvošā valsts mēroga regulējuma trūkumi un šo dalībnieku nepietiekama pārraudzība, un to, ka tādēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.
(95)
Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Direktīvas 2003/41/EK un 2009/65/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1060/2009 (2009. gada 16. septembris) par kredītreitingu aģentūrām (21) un Regula (ES) Nr. 1095/2010,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
I NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. pants
Priekšmets
Ar šo direktīvu paredz noteikumus par atļauju piešķiršanu alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (AIFP), kuri Savienībā pārvalda un/vai tirgo alternatīvos ieguldījumu fondus (AIF).
2. pants
Darbības joma
1. Ievērojot šā panta 3. punktu un 3. pantu, šo direktīvu piemēro:
a)
ES AIFP, kuri pārvalda vienu vai vairākus AIF neatkarīgi no tā, vai šie AIF ir ES AIF vai ārpussavienības AIF;
b)
ārpussavienības AIFP, kuri pārvalda vienu vai vairākus ES AIF; un
c)
ārppussavienības AIFP, kuri tirgo vienu vai vairākus AIF Savienībā neatkarīgi no tā, vai šādi AIF ir ES AIF vai ārpussavienības AIF.
2. Piemērojot 1. punktu, nav svarīgi:
a)
vai AIF uzskatāmi par atvērtiem vai slēgtiem fondiem;
b)
vai AIF izveidots saskaņā ar līgumtiesībām vai trasta tiesībām, saskaņā ar statūtiem vai jebkurā citā juridiskajā formā;
c)
kāda ir AIFP juridiskā struktūra.
3. Šī direktīva neattiecas uz šādām struktūrām:
a)
kontrolakciju sabiedrībām;
b)
arodpensiju iestādēm, uz kurām attiecas Direktīva 2003/41/EK, tostarp - attiecīgos gadījumos - atļauju saņēmušām struktūrām, kuras ir atbildīgas par šādu iestāžu pārvaldīšanu un kuras darbojas to vārdā, kā noteikts minētās direktīvas 2. panta 1. punktā, vai saskaņā ar tās pašas direktīvas 19. panta 1. punktu ieceltiem ieguldījumu pārvaldniekiem, ja tie nepārvalda AIF;
c)
pārvalstiskām institūcijām, piemēram, Eiropas Centrālo banku, Eiropas Investīciju banku, Eiropas Investīciju fondu, Eiropas attīstības finanšu iestādēm (DFI) un divpusējām attīstības bankām, Pasaules Banku, Starptautisko Valūtas fondu un citām pārvalstiskām institūcijām un līdzīgām starptautiskām organizācijām, ja šādas institūcijas vai organizācijas pārvalda AIF un ja šie AIF darbojas sabiedrības interesēs;
d)
valstu centrālajām bankām;
e)
valsts, reģionālajām un vietējām valdībām un struktūrām vai citām iestādēm, kuras pārvalda fondus sociālā nodrošinājuma un pensiju sistēmu veicināšanai;
f)
darba ņēmēju līdzdalības shēmām vai darba ņēmēju ietaupījumu shēmām;
g)
īpašam nolūkam izveidotām vērtspapirizācijas struktūrām.
4. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. punktā minētie AIFP vienmēr ievēro šo direktīvu.
3. pants
Atbrīvojumi
1. Šo direktīvu nepiemēro AIFP, ja tas pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuru vienīgie ieguldītāji ir AIFP vai AIFP mātesuzņēmums vai meitasuzņēmums, vai citi tā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumi ar nosacījumu, ka neviens no šiem ieguldītājiem pats nav AIF.
2. Neskarot 46. panta piemērošanu, turpmāk norādītajiem AIFP piemēro vienīgi šā panta 3. un 4. punktu:
a)
AIFP, kas tieši vai netieši ar tāda uzņēmuma starpniecību, ar kuru AIFP ir saistīts ar kopēju pārvaldību vai kontroli, vai ar nozīmīgas tiešas vai netiešas līdzdalības starpniecību pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielināšanu, kopā nepārsniedz EUR 100 miljonu robežvērtību; vai
b)
AIFP, kas tieši vai netieši ar tāda uzņēmuma starpniecību, ar kuru AIFP ir saistīts ar kopēju pārvaldību vai kontroli, vai ar nozīmīgas tiešas vai netiešas līdzdalības starpniecību pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldītie aktīvi kopā nepārsniedz EUR 500 miljonu robežvērtību, ja AIF portfeļus veido AIF, kuri neizmanto saistību īpatsvara palielināšanu un attiecībā uz kuriem nevar izmantot atpakaļpirkšanas tiesības piecos gados pēc sākotnējā ieguldījuma katrā AIF.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka 2. punktā minētajiem AIFP ir pienākums vismaz:
a)
reģistrēties izcelsmes dalībvalsts kompetentajās iestādēs;
b)
reģistrējoties identificēt sevi un pārvaldīto AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm;
c)
reģistrējoties sniegt informāciju izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm par pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijām;
d)
izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm regulāri sniegt informāciju par galvenajiem instrumentiem, ko tie tirgo, un par galvenajiem riska darījumiem un pārvaldītā AIF visnozīmīgāko līdzekļu koncentrāciju, lai efektīvi uzraudzītu sistēmisko risku; un
e)
paziņot izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kad tie vairs neatbilst 2. punktā minētajiem nosacījumiem.
Šo punktu un 2. punktu piemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtos stingrākos noteikumus attiecībā uz 2. punktā minētajiem AIFP.
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tad, ja 2. punktā izklāstītie nosacījumi vairs netiek izpildīti, attiecīgais AIFP saskaņā ar šajā direktīvā noteikto kārtību 30 kalendārajās dienās iesniedz atļaujas pieteikumu.
4. Šā panta 2. punktā minētie AIFP nevar izmantot direktīvā paredzētās tiesības, ja vien tie neizmanto izvēles procedūru saskaņā ar šo direktīvu. Ja AIFP izmanto izvēles procedūru, šo direktīvu tiem piemēro pilnībā.
5. Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot procedūras tiem AIFP, kuri izmanto 4. punktā minēto izvēles procedūru saskaņā ar šo direktīvu. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 59. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
6. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, ar kuriem precizē:
a)
to, kā aprēķināmas 2. punktā minētās robežvērtības un kā izturēties pret tiem AIFP, kas pārvalda AIF, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, palielinot saistību īpatsvaru, viena kalendārā gada laikā brīžam pārsniedz un/vai brīžam nesasniedz attiecīgo robežvērtību;
b)
pienākumu reģistrēties un sniegt informāciju, lai ļautu efektīvi uzraudzīt sistēmisko risku, kā noteikts 3. punktā; un
c)
šā panta 3. punktā paredzēto pienākumu informēt kompetentās iestādes.
4. pants
Definīcijas
1. Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
a)
“AIF” ir jebkurš kolektīvu ieguldījumu uzņēmums (tostarp tā ieguldījumu apakšstruktūras):
i)
kas piesaista kapitālu no vairākiem ieguldītājiem, lai ieguldītu to šo ieguldītāju labā saskaņā ar definētu ieguldījumu politiku; un
ii)
kam nav nepieciešama atļauja saskaņā ar Direktīvas 2009/65/EK 5. pantu;
b)
“AIFP” ir jebkura juridiska persona, kuras pamatnodarbošanās ir pārvaldīt vienu vai vairākus AIF;
c)
“filiāle” saistībā ar AIFP ir uzņēmējdarbības vieta, kas ir AIFP daļa, kurai nav juridiskas personas statusa un kura sniedz pakalpojumus, attiecībā uz kuriem AIFP ir saņēmis atļauju; visas uzņēmējdarbības vietas, ko vienā un tajā pašā dalībvalstī izveidojis AIFP, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī vai trešā valstī, uzskata par vienu filiāli;
d)
“diferencētais atalgojums” ir AIF peļņas daļa, ko sniedz AIFP kā kompensāciju par AIF pārvaldību un kura neietver nekādas AIF peļņas daļas, ko AIFP gūst kā ienākumus no jebkādiem saviem ieguldījumiem AIF;
e)
“cieša saikne” ir situācija, kad divas vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas saista:
i)
līdzdalība, proti, īpašumtiesības, kas ir vismaz 20 % vai vairāk uzņēmuma balsstiesību vai uzņēmuma kapitāla tiešs vai kontrolēts turējums;
ii)
kontrole, kas ir attiecības starp mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu, kā minēts Padomes Septītās direktīvas 83/349/EEK (1983. gada 13. jūnijs) par konsolidētajiem pārskatiem (22) 1. pantā, vai līdzīgas attiecības starp jebkuru fizisku vai juridisku personu un uzņēmumu; šā punkta nolūkā meitasuzņēmuma meitasuzņēmumu arī uzskata par tā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumu, kas ir minēto meitasuzņēmumu mātesuzņēmums.
Situāciju, kad divas vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas ir kontroles attiecībās pastāvīgi saistītas ar vienu un to pašu personu, arī uzskata par “ciešu saikni” starp šādām personām;
f)
“kompetentās iestādes” ir dalībvalstu valsts iestādes, kam saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt AIFP;
g)
attiecībā uz depozitāriju “kompetentās iestādes” ir:
i)
ja depozitārijs ir atbilstīgi Direktīvai 2006/48/EK atļauju saņēmusi kredītiestāde - kompetentās iestādes, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 4. punktā;
ii)
ja depozitārijs ir atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK atļauju saņēmusi ieguldījumu sabiedrība - kompetentās iestādes, kā definēts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 22) apakšpunktā;
iii)
ja depozitārijs ir šīs direktīvas 21. panta 3. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā minētās kategorijas iestāde - tās izcelsmes dalībvalsts iestādes, kas saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt šādu iestāžu kategorijas;
iv)
ja depozitārijs ir struktūra, kas minēta šīs direktīvas 21. panta 3. punkta trešajā daļā - valsts iestādes dalībvalstī, kurā šai struktūrai ir juridiskā adrese, un kurām saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt šādu struktūru, vai oficiāla struktūrvienība, kas ir kompetenta reģistrēt vai uzraudzīt šādu struktūru saskaņā ar tai piemērojamajiem profesionālās darbības noteikumiem;
v)
ja depozitārijs ir iecelts par ārpussavienības AIF depozitāriju saskaņā ar šīs direktīvas 21. panta 5. punkta b) apakšpunktu un ja tas nav šā punkta i) līdz iv) apakšpunkta darbības jomā - tās trešās valsts attiecīgās valsts iestādes, kurā depozitārijam ir juridiskā adrese;
h)
“ES AIF kompetentās iestādes” ir dalībvalsts valsts iestādes, kam saskaņā ar normatīvajiem aktiem vai noteikumiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt AIF;
i)
“kontrole” ir kontrole, kā definēts Direktīvas 83/349/EEK 1. pantā;
j)
“kas veic uzņēmējdarbību” nozīmē:
attiecībā uz AIFP- “kura juridiskā adrese ir”;
attiecībā uz AIF- “kurš ir saņēmis atļauju vai ir reģistrēts” vai, ja AIF nav saņēmis atļauju vai nav reģistrēts, “kura juridiskā adrese ir”;
attiecībā uz depozitārijiem- “kura juridiskā adrese vai filiāle ir”;
attiecībā uz juridiskajiem pārstāvjiem, kas ir juridiskas personas,- “kura juridiskā adrese vai filiāle ir”;
attiecībā uz juridiskajiem pārstāvjiem, kas ir fiziskas personas,- “kura domicils ir”;
k)
“ES AIF” ir:
i)
jebkurš AIF, kurš ir saņēmis atļauju vai reģistrēts dalībvalstī saskaņā ar tās piemērojamajiem tiesību aktiem; vai
ii)
jebkurš AIF, kurš nav saņēmis atļauju vai nav reģistrēts dalībvalstī, bet kuram dalībvalstī ir juridiskā adrese un/vai galvenais birojs;
l)
“ES AIFP” ir jebkurš AIFP, kura juridiskā adrese ir dalībvalstī;
m)
“pakārtotais AIF” ir AIF, kurš:
i)
iegulda vismaz 85 % savu aktīvu cita AIF (galvenā AIF) ieguldījumu apliecībās vai akcijās;
ii)
iegulda vismaz 85 % savu aktīvu vairāk nekā vienā galvenajā AIF, ja šādiem galvenajiem AIF ir identiskas ieguldījumu stratēģijas; vai
iii)
citādā veidā pakļauj riskam vismaz 85 % savu aktīvu saistībā ar šādu galveno AIF;
n)
“finanšu instruments” ir instruments, kas norādīts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma C iedaļā;
o)
“kontrolakciju sabiedrība” ir sabiedrība, kurai pieder akcijas vienā vai vairākās citās sabiedrībās un kuras komerciālais mērķis ir īstenot uzņēmējdarbības stratēģiju vai stratēģijas, izmantojot savus meitasuzņēmumus, saistītās sabiedrības vai līdzdalību, lai sekmētu to ilgtermiņa vērtības radīšanu, un kura ir sabiedrība, kas vai nu:
i)
darbojas pati savā labā un kuras akciju tirdzniecība ir atļauta Savienības regulētajā tirgū; vai arī
ii)
neveic uzņēmējdarbību ar galveno mērķi radīt ienākumus tās ieguldītājiem, pārdodot savu meitasuzņēmumu vai saistīto uzņēmumu aktīvus, kā apliecināts sabiedrības gada pārskatā vai citos oficiālos dokumentos;
p)
“AIF izcelsmes dalībvalsts” ir:
i)
dalībvalsts, kurā AIF ir izsniegta atļauja vai kurā tas reģistrēts saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, bet vairāku atļauju vai reģistrāciju gadījumā - dalībvalsts, kurā AIF ir izsniegta atļauja vai kurā tas reģistrēts pirmo reizi; vai
ii)
ja AIF nav saņēmis atļauju vai tas nav reģistrēts dalībvalstī, tad tā ir dalībvalsts, kurā AIF ir juridiskā adrese un/vai galvenais birojs;
q)
“AIFP izcelsmes dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā ir AIFP juridiskā adrese; saistībā ar ārpussavienības AIFP visas atsauces uz “AIFP izcelsmes dalībvalsti” šajā direktīvā uzskata par atsaucēm uz “atsauces dalībvalsti”, kā noteikts VII nodaļā;
r)
“AIFP uzņēmēja dalībvalsts” ir kāda no turpmāk norādītajām:
i)
dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP pārvalda ES AIF;
ii)
dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP tirgo ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas;
iii)
dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP tirgo ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas;
iv)
dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP pārvalda ES AIF;
v)
dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP tirgo ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas; vai
vi)
dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP tirgo ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas;
s)
“sākotnējais kapitāls” ir līdzekļi, kas minēti Direktīvas 2006/48/EK 57. panta pirmās daļas a) un b) punktā;
t)
“emitents” ir emitents Direktīvas 2004/109/EK 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē, ja šā emitenta juridiskā adrese ir Savienībā un ja tā akcijas ir atļauts tirgot regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkta nozīmē;
u)
“likumīgais pārstāvis” ir fiziska persona, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir Savienībā, vai juridiska persona, kuras juridiskā adrese ir Savienībā, kuru ārpussavienības AIFP nepārprotami izraudzījies un kura rīkojas šādu ārpussavienības AIFP vārdā attiecībās ar iestādēm, klientiem, struktūrām un ārpussavienības AIFP darījumu partneriem Savienībā saistībā ar šāda ārpussavienības AIFP pienākumiem saskaņā ar šo direktīvu;
v)
“saistību īpatsvara palielināšana” ir jebkura metode, ar ko AIFP palielina tā pārvaldītā AIF risku, aizņemoties naudu vai vērtspapīrus, palielinot to saistību īpatsvaru, kuras izriet no atvasināto finanšu instrumentu pozīcijām, vai jebkādā citā veidā;
w)
“AIF pārvaldīšana” nozīmē to, ka attiecībā uz vienu vai vairākiem AIF tiek īstenotas vismaz I pielikuma 1. punkta a) vai b) apakšpunktā minētās ieguldījumu pārvaldības funkcijas;
x)
“tirdzniecība” ir jebkura tieša vai netieša pēc AIFP iniciatīvas vai AIFP vārdā veikta tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecību vai akciju piedāvāšana vai izvietošana ieguldītājiem, kuri atrodas Savienībā vai kam Savienībā ir juridiskā adrese;
y)
“galvenais AIF” ir ikviens AIF, kurā līdzekļus iegulda vai kuru ietekmē cits AIF saskaņā ar m) apakšpunktu;
z)
“atsauces dalībvalsts” ir saskaņā ar 37. panta 4. punktu noteiktā dalībvalsts;
aa)
“ārpussavienības AIF” ir AIF, kas nav ES AIF;
ab)
“ārpussavienības AIFP” ir AIFP, kas nav ES AIFP;
ac)
“biržas sarakstā neiekļauta sabiedrība” ir sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Savienībā un kuras akciju/kapitāla daļu tirdzniecība nav atļauta regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkta nozīmē;
ad)
“pašu kapitāls” ir pašu kapitāls, kā minēts Direktīvas 2006/48/EK 56. līdz 67. pantā;
ae)
“mātesuzņēmums” ir mātesuzņēmums Direktīvas 83/349/EEK 1. un 2. panta nozīmē;
af)
“galvenais brokeris” ir kredītiestāde, regulēta ieguldījumu sabiedrība vai jebkāda cita struktūra, uz kuru attiecas pastāvīgas uzraudzības prasības un kura sniedz vienu vai vairākus pakalpojumus profesionāliem ieguldītājiem, lai tie kā darījumu partneri finansētu vai izpildītu galvenokārt darījumus ar finanšu instrumentiem, un kura drīkst arī sniegt citus pakalpojumus, tādus kā mijieskaits un norēķini, glabāšanas pakalpojumi, vērtspapīru aizdevumi, tehnoloģiju pielāgošana un darbības atbalsta iespējas;
ag)
“profesionāls ieguldītājs” ir ieguldītājs, kuru uzskata par profesionālu klientu vai pret kuru pēc pieprasījuma var izturēties kā pret profesionālu klientu Direktīvas 2004/39/EK II pielikuma nozīmē;
ah)
“būtiska līdzdalība” ir tāda tieša vai netieša līdzdalība AIFP, kas ir 10 % vai vairāk no kapitāla vai balsstiesībām saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. un 10. pantu, ņemot vērā minētās direktīvas 12. panta 4. un 5. punktā paredzētos nosacījumus par līdzdalības summēšanu, vai tāda līdzdalība, kas ļauj ievērojami ietekmēt tā AIFP pārvaldību, kurā ir minētā līdzdalība;
ai)
“darbinieku pārstāvji” ir darbinieku pārstāvji, kā noteikts Direktīvas 2002/14/EK 2. panta e) punktā;
aj)
“privāts ieguldītājs” ir ieguldītājs, kas nav profesionāls ieguldītājs;
ak)
“meitasuzņēmums” ir meitasuzņēmums, kā definēts Direktīvas 83/349/EEK 1. un 2. pantā;
al)
“uzraudzības iestādes” attiecībā uz ārpussavienības AIF ir trešās valsts iestādes, kas saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt AIF;
am)
“uzraudzības iestādes” attiecībā uz ārpussavienības AIFP ir trešās valsts iestādes, kuras saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt AIFP;
an)
“īpašam nolūkam izveidotas vērtspapirizācijas struktūras” ir struktūras, kuru vienīgais mērķis ir veikt vērtspapirizāciju nozīmē, kas paredzēta 1. panta 2. punktā Eiropas Centrālās bankas Regulā (EK) Nr. 24/2009 (2008. gada 19. decembris) par vērtspapīrošanas darījumos iesaistīto finanšu instrumentsabiedrību aktīvu un pasīvu statistiku (23), un citas darbības, kas piemērotas minētā mērķa sasniegšanai;
ao)
“PVKIU” ir pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmums, kas saņēmis atļauju saskaņā ar Direktīvas 2009/65/EK 5. pantu.
2. Šā panta 1. punkta ad) apakšpunkta nolūkā mutatis mutandis piemēro 13. līdz 16. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/49/EK (2006. gada 14. jūnijs) par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību (24).
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
šā panta 1. punkta v) apakšpunktā definētās saistību īpatsvara palielināšanas metodes, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskas struktūras, kurās iesaistītas attiecīgā AIF kontrolētas trešās personas; un
b)
to, kā aprēķina saistību īpatsvara palielināšanu.
4. Eiropas Uzraudzības iestāde (Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestāde) (EVTI) izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai - ja tas vajadzīgs šīs direktīvas piemērošanai - noteiktu AIFP veidus un nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas piemērošanai.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
5. pants
AIFP noteikšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka katram AIF, kuru pārvalda atbilstīgi šai direktīvai, ir atsevišķs AIFP, kas ir atbildīgs par to, lai būtu nodrošināta atbilstība šai direktīvai. AIFP ir vai nu:
a)
ārējs pārvaldnieks, kas ir AIF vai tā vārdā iecelta juridiska persona un kas šīs iecelšanas dēļ ir atbildīga par AIF pārvaldi (ārējais AIFP); vai arī
b)
pats AIF, kuru tad attiecīgi pilnvaro kā AIFP, ja juridiskā statusa dēļ AIF drīkst pārvaldīt iekšēji un ja AIF pārvaldes struktūra izvēlas neiecelt ārēju AIFP.
2. Ja ārējais AIFP nespēj nodrošināt atbilstību šīs direktīvas prasībām, par ko ir atbildīgs AIF vai cita struktūra, kas darbojas AIF vārdā, tas nekavējoties informē savas izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes un attiecīgā gadījumā šā ES AIF kompetentās iestādes. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai AIFP veic visus nepieciešamos pasākumus situācijas labošanai.
3. Ja, neskatoties uz 2. punktā minētajiem pasākumiem, prasības joprojām netiek izpildītas un tiktāl, ciktāl tas attiecas uz ES AIFP vai ES AIF, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai AIFP pārstāj darboties kā šā AIF AIFP. Šādā gadījumā AIF Savienībā vairs netirgo. Ja tas attiecas uz ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ārpussavienības AIF, attiecīgo AIF Savienībā vairs netirgo. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
II NODAĻA
ATĻAUJAS PIEŠĶIRŠANA AIFP
6. pants
Nosacījumi AIFP darbības sākšanai
1. Dalībvalstis nodrošina, lai neviens AIFP nepārvaldītu AIF, izņemot gadījumus, kad tas ir saņēmis atļauju saskaņā ar šo direktīvu.
AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, izpilda šajā direktīvā paredzētos atļaujas saņemšanas nosacījumus.
2. Dalībvalstis prasa, lai ikviens ārējais AIFP veiktu tikai šīs direktīvas I pielikumā noteiktās darbības un PVKIU papildu pārvaldību saskaņā ar atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK.
3. Dalībvalstis prasa, lai iekšēji pārvaldīts AIF veic tikai attiecīgā AIF iekšējo pārvaldību saskaņā ar I pielikumu.
4. Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis var atļaut ārējam AIFP sniegt šādus pakalpojumus:
a)
ieguldījumu portfeļu, tostarp pensiju fondu un papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju portfeļu, pārvaldīšanu atbilstīgi Direktīvas 2003/41/EK 19. panta 1. punktam saskaņā ar ieguldītāju - katra atsevišķā klienta - sniegtu diskrecionāru pilnvarojumu;
b)
kā blakuspakalpojumus:
i)
ieguldījumu konsultācijas;
ii)
kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu ieguldījumu apliecību turēšanu un administratīvo pārvaldību;
iii)
rīkojumu pieņemšanu un nodošanu izpildei saistībā ar finanšu instrumentiem.
5. Saskaņā ar šo direktīvu AIFP neatļauj sniegt:
a)
tikai 4. punktā minētos pakalpojumus;
b)
šā panta 4. punkta b) apakšpunktā minētos blakuspakalpojumus, ja netiek saņemta atļauja sniegt arī 4. punkta a) apakšpunktā minētos pakalpojumus;
c)
veikt tikai I pielikuma 2. punktā minētās darbības; vai
d)
sniegt I pielikuma 1. punkta a) apakšpunktā minētos pakalpojumus, nesniedzot arī I pielikuma 1. punkta b) apakšpunktā noteiktos pakalpojumus, un otrādi.
6. Attiecībā uz šā panta 4. punktā minētajiem pakalpojumiem, kurus sniedz AIFP, piemēro Direktīvas 2004/39/EK 2. panta 2. punktu un 12., 13. un 19. pantu.
7. Dalībvalstis prasa, lai AIFP sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzīgo informāciju, lai pastāvīgi pārraudzītu šajā direktīvā minēto nosacījumu izpildi.
8. Ieguldījumu sabiedrībām, kas saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, un kredītiestādēm, kas saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK, nav jāsaņem atļauja saskaņā ar šo direktīvu, lai sniegtu ieguldījumu pakalpojumus, piemēram, individuālo portfeļu pārvaldību attiecībā uz AIF. Tomēr ieguldījumu sabiedrības tieši vai netieši piedāvā vai izvieto AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas ieguldītājiem Savienībā vienīgi tiktāl, ciktāl to ieguldījumu apliecības vai akcijas drīkst tirgot saskaņā ar šo direktīvu.
7. pants
Atļaujas pieteikuma iesniegšana
1. Dalībvalstis prasa, lai AIFP iesniedz atļaujas pieteikumu savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
2. Dalībvalstis prasa, lai AIFP, kas iesniedz atļaujas pieteikumu, sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu informāciju:
a)
informāciju par personām, kuras faktiski veic AIFP uzņēmējdarbību;
b)
informāciju par AIFP tiešu vai netiešu akcionāru vai dalībnieku identitāti, fiziskām un juridiskām personām, kurām ir būtiska līdzdalība, un par šādas līdzdalības apjomu;
c)
darbības programmu, kurā noteikta AIFP organizatoriskā struktūra, tostarp informāciju par to, kā AIFP plāno pildīt savas saistības saskaņā ar II, III, IV nodaļu un attiecīgos gadījumos saskaņā ar V, VI, VII un VIII nodaļu;
d)
informāciju par atalgojuma politikas pamatnostādnēm un praksi saskaņā ar 13. pantu;
e)
informāciju par pasākumiem, kas paredzēti, lai funkcijas deleģētu trešām personām un nodotu šo deleģējumu tālāk, kā minēts 20. pantā.
3. Dalībvalstis prasa, lai AIFP, kas iesniedz atļaujas pieteikumu, sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu papildu informāciju par AIF, kuru tas plāno pārvaldīt:
a)
informāciju par ieguldījumu stratēģijām, tostarp bāzes fondu veidu, ja AIF ir fondu fonds, un AIFP politiku attiecībā uz saistību īpatsvara palielināšanas izmantošanu, kā arī riska profilu un citām to AIF raksturīgajām īpašībām, kurus AIFP pārvalda vai plāno pārvaldīt, tostarp informāciju par dalībvalstīm vai trešām valstīm, kurās šādi AIF veic uzņēmējdarbību vai kurās tiem paredzēts veikt uzņēmējdarbību;
b)
ja AIF ir pakārtotais AIF - informāciju par to, vai ir izveidots galvenais AIF;
c)
katra AIF, ko AIFP plāno pārvaldīt, nolikumu vai dibināšanas dokumentus;
d)
informāciju par pasākumiem, kas veikti, lai katram AIF, kuru AIFP plāno pārvaldīt, ieceltu depozitāriju saskaņā ar 21. pantu;
e)
visu 23. panta 1. punktā minēto papildu informāciju par katru AIF, ko AIFP pārvalda vai plāno pārvaldīt.
4. Ja pārvaldības sabiedrība ir saņēmusi atļauju saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK (“PVKIU pārvaldības sabiedrība”) un saskaņā ar šo direktīvu iesniedz pieteikumu, lai saņemtu atļauju kā AIFP, kompetentās iestādes neprasa, lai PVKIU pārvaldības sabiedrība iesniegtu informāciju vai dokumentus, kurus tā ir jau iesniegusi, iesniedzot pieteikumu par atļaujas piešķiršanu saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ar noteikumu, ka šāda informācija un dokumenti joprojām ir derīgi.
5. Kompetentās iestādes reizi ceturksnī informē EVTI par atļaujām, kas piešķirtas vai anulētas saskaņā ar šo nodaļu.
EVTI uztur centralizētu publisku reģistru, kurā norāda ikvienu AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, to AIF sarakstu, kurus šāds AIFP pārvalda un/vai tirgo Savienībā, un katra šāda AIFP kompetento iestādi. Reģistrs ir pieejams elektroniski.
6. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektus, precizējot, kāda informācija sniedzama kompetentajām iestādēm, iesniedzot pieteikumu par atļaujas piešķiršanu AIFP, tostarp darbības programmu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
7. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektus, lai ieviestu standarta veidlapas, veidnes un procedūras informācijas nodošanai, kā noteikts 6. punkta pirmajā daļā.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
8. pants
Atļaujas piešķiršanas nosacījumi
1. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes piešķir atļauju vienīgi tad, ja:
a)
tās ir pārliecinājušās, ka AIFP spēs izpildīt šīs direktīvas nosacījumus;
b)
AIFP rīcībā ir pietiekams sākotnējais kapitāls un pašu kapitāls saskaņā ar 9. pantu;
c)
personām, kuras faktiski vada AIFP darbību, ir pietiekami laba reputācija un pietiekama pieredze arī attiecībā uz AIFP pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijām, šo personu vārdi un visu viņu amata pārņēmēju vārdi ir nekavējoties paziņoti AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un lēmumus par AIFP uzņēmējdarbības veikšanu pieņem vismaz divas personas, kuras atbilst šiem nosacījumiem;
d)
AIFP akcionāri vai dalībnieki, kuriem ir būtiska līdzdalība, ir piemēroti, ņemot vērā vajadzību nodrošināt AIFP pareizu un saprātīgu pārvaldību; un
e)
AIFP galvenais birojs un juridiskā adrese ir vienā un tajā pašā dalībvalstī.
Atļauja ir derīga visās dalībvalstīs.
2. Pirms atļaujas piešķiršanas šādiem turpmāk norādītajiem AIFP iepriekš apspriežas ar pārējo iesaistīto dalībvalstu attiecīgajām kompetentajām iestādēm:
a)
citā dalībvalstī atļauju saņēmuša cita AIFP, PVKIU pārvaldības sabiedrības, ieguldījumu sabiedrības, kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības meitasuzņēmums;
b)
citā dalībvalstī atļauju saņēmuša cita AIFP mātesuzņēmuma, PVKIU pārvaldības sabiedrības, ieguldījumu sabiedrības, kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības meitasuzņēmums; un
c)
sabiedrība, ko kontrolē tās pašas fiziskās vai juridiskās personas, kuras kontrolē citā dalībvalstī atļauju saņēmušu citu AIFP, PVKIU pārvaldības sabiedrību, ieguldījumu sabiedrību, kredītiestādi vai apdrošināšanas sabiedrību.
3. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes atsakās piešķirt atļauju, ja to uzraudzības funkciju efektīvu īstenošanu traucē kāds no šādiem faktoriem:
a)
cieša saikne starp AIFP un citām fiziskām vai juridiskām personām;
b)
trešās valsts normatīvie un administratīvie akti, kas reglamentē fiziskas vai juridiskas personas, ar kurām AIFP ir cieša saikne;
c)
grūtības šo normatīvo un administratīvo aktu piemērošanā.
4. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var ierobežot atļaujas darbības jomu, jo īpaši attiecībā uz to AIF ieguldījumu stratēģijām, kurus AIFP ir atļauts pārvaldīt.
5. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes trīs mēnešos pēc pilnīga pieteikuma iesniegšanas rakstiski informē pieteikuma iesniedzēju par to, vai atļauja ir piešķirta. Kompetentās iestādes var pagarināt šo termiņu vēl par trim papildu mēnešiem, attiecīgi par to paziņojot AIFP, ja tās uzskata, ka tas nepieciešams ar konkrēto gadījumu saistītu īpašu apstākļu dēļ.
Saskaņā ar šo punktu pieteikumu uzskata par pilnīgu, ja AIFP ir iesniedzis vismaz informāciju, kas minēta 7. panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā un 7. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā.
AIFP drīkst sākt pārvaldīt AIF savā izcelsmes dalībvalstī, izmantojot ieguldījumu stratēģijas, kuras saskaņā ar 7. panta 3. punkta a) apakšpunktu izklāstītas pieteikumā, tiklīdz ir piešķirta atļauja, bet ne ātrāk kā vienu mēnesi pēc tam, kad ir iesniegta trūkstošā informācija, kas minēta 7. panta 2. punkta e) apakšpunktā un 7. panta 3. punkta c), d) un e) apakšpunktā.
6. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu:
a)
prasības, kas piemērojamas AIFP saskaņā ar 3. punktu;
b)
prasības, kas piemērojamas akcionāriem un dalībniekiem, kuriem ir būtiska līdzdalība, kā noteikts 1. punkta d) apakšpunktā;
c)
šķēršļus, kas var kavēt kompetento iestāžu uzraudzības funkciju efektīvu īstenošanu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
9. pants
Sākotnējais kapitāls un pašu kapitāls
1. Dalībvalstis nosaka, ka tāda AIFP, kas ir iekšēji pārvaldīts AIF, sākotnējais kapitāls ir vismaz EUR 300 000.
2. Ja AIFP ir iecelts par AIF ārējo pārvaldnieku, AIFP sākotnējais kapitāls ir vismaz EUR 125 000.
3. Ja AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtība pārsniedz EUR 250 miljonus, AIFP nodrošina papildu pašu kapitālu. Šis papildu pašu kapitāls ir 0,02 % no summas, par kuru AIFP portfeļu vērtība pārsniedz EUR 250 miljonus, tomēr prasītā sākotnējā kapitāla un papildu pašu kapitāla summa nepārsniedz EUR 10 miljonus.
4. Šā panta 3. punkta nolūkā par AIFP portfeļiem uzskatāmi tādi portfeļi, kas ir AIFP pārvaldīti AIF, tostarp tie AIF, attiecībā uz kuriem AIFP ir deleģējis funkcijas saskaņā ar 20. pantu, bet izņemot AIF portfeļus, ko AIFP pārvalda saskaņā ar deleģējumu.
5. Neskarot 3. punktu, AIFP pašu kapitāls nekad nav mazāks par summu, kāda prasīta saskaņā ar Direktīvas 2006/49/EK 21. pantu.
6. Dalībvalstis var atļaut AIFP nenodrošināt līdz 50 % no 3. punktā minētās papildu pašu kapitāla summas, ja AIFP saņem galvojumu par tādu pašu summu no kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir dalībvalstī vai trešā valstī, kur uz tām attiecas uzraudzības noteikumi, kurus kompetentās iestādes uzskata par līdzvērtīgiem tiem noteikumiem, kas paredzēti Savienības tiesību aktos.
7. Lai segtu iespējamo profesionālās atbildības risku, ko rada saskaņā ar šo direktīvu veikta AIFP darbība, iekšēji pārvaldītam AIF un ārējam AIFP:
a)
ir vai nu papildu pašu kapitāls, kura apjoms ir atbilstošs, lai segtu iespējamu civiltiesiskās atbildības risku, ko izraisa neuzmanība profesionālajā darbībā; vai
b)
ir segtajam riskam atbilstīga profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana pret zaudējumiem, ko izraisa neuzmanība profesionālajā darbībā.
8. Pašu kapitālu, tostarp jebkādu papildu pašu kapitālu, kā noteikts 7. punkta a) apakšpunktā, iegulda likvīdos aktīvos vai aktīvos, kuri īsā termiņā ir viegli pārvēršami naudā, un tajā neiekļauj spekulatīvas pozīcijas.
9. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 7. punktu, precizējot:
a)
riskus, kādi jāsedz ar papildu pašu kapitālu vai profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu;
b)
nosacījumus, lai noteiktu papildu pašu kapitāla vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas seguma piemērotību; un
c)
veidu, kā noteikt papildu pašu kapitāla vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas seguma pastāvīgu pielāgošanu.
10. Izņemot 7. un 8. punktu un deleģētos aktus, kas pieņemti atbilstīgi 9. punktam, šo pantu nepiemēro tiem AIFP, kuri ir arī PVKIU pārvaldības sabiedrības.
10. pants
Izmaiņas atļaujas darbības jomā
1. Dalībvalstis prasa, lai pirms izmaiņu ieviešanas AIFP paziņotu savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm par jebkādām būtiskām izmaiņām sākotnējās atļaujas piešķiršanas nosacījumos, jo īpaši par būtiskām izmaiņām attiecībā uz informāciju, kas jāsniedz saskaņā ar 7. pantu.
2. Ja izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nolemj noteikt ierobežojumus vai noraidīt šīs izmaiņas, tās informē AIFP viena mēneša laikā no minētā paziņojuma saņemšanas. Kompetentās iestādes var pagarināt šo termiņu ilgākais par vienu mēnesi, attiecīgi par to paziņojot AIFP, ja tās uzskata, ka tas nepieciešams ar konkrēto gadījumu saistītu īpašu apstākļu dēļ. Izmaiņas ievieš, ja attiecīgās kompetentās iestādes attiecīgajā izvērtēšanas termiņā neiebilst pret tām.
11. pants
Atļaujas atsaukšana
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var atsaukt AIFP izsniegtu atļauju, ja AIFP:
a)
nav izmantojis atļauju 12 mēnešos, skaidri atsakās no atļaujas vai iepriekšējos sešos mēnešos jau ir beidzis darbību, uz ko attiecas šī direktīva, ja vien attiecīgā dalībvalsts nav paredzējusi, ka šādos gadījumos atļauja zaudē spēku;
b)
ir saņēmis atļauju, sniedzot nepatiesas ziņas vai izmantojot citus nelikumīgus līdzekļus;
c)
vairs neatbilst nosacījumiem, saskaņā ar kuriem atļauja piešķirta;
d)
vairs neievēro Direktīvu 2006/49/EK, ja tam izsniegtā atļauja ietver arī šīs direktīvas 6. panta 4. punkta a) apakšpunktā noteikto diskrecionāro portfeļa pārvaldīšanas pakalpojumu;
e)
ir nopietni vai sistemātiski pārkāpis noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu; vai
f)
atbilst kādam no gadījumiem, kad atsaukšanu paredz valsts tiesību akti, kas attiecas uz jautājumiem, kuri nav ietverti šīs direktīvas darbības jomā.
III NODAĻA
AIFP DARBĪBAS NOSACĪJUMI
1. IEDAĻA
Vispārīgas prasības
12. pants
Vispārīgi principi
1. Dalībvalstis nodrošina, ka AIFP pastāvīgi:
a)
rīkojas godīgi, pietiekami prasmīgi, rūpīgi un uzcītīgi, un taisnīgi, veicot savas darbības;
b)
rīkojas tā pārvaldīto AIF, šo AIF ieguldītāju un tirgus integritātes vislabākajās interesēs;
c)
nodrošina un efektīvi izmanto tā uzņēmējdarbības pienācīgai veikšanai vajadzīgos resursus un procedūras;
d)
veic visus pamatotos pasākumus, lai izvairītos no interešu konfliktiem, un, ja nevar no tiem izvairīties, tos konstatē, pārvalda un uzrauga, un attiecīgā gadījumā atklāj informāciju par tiem, lai novērstu to nelabvēlīgo ietekmi uz AIF un tā ieguldītāju interesēm un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret tā pārvaldītajiem AIF;
e)
izpilda visas regulatīvās prasības, kas piemērojamas tā uzņēmējdarbībai, lai atbalstītu AIF intereses vai tā pārvaldīto AIF ieguldītāju intereses un tirgus vienotības intereses;
f)
izturas taisnīgi pret visiem AIF ieguldītājiem.
Neviens ieguldītājs, kas iegulda AIF, nedrīkst saņemt privileģētu attieksmi, ja vien šāda privileģēta attieksme nav paredzēta attiecīgā AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos.
2. Ikvienam AIFP, kura atļauja attiecas arī uz 6. panta 4. punkta a) apakšpunktā minēto diskrecionāro portfeļa pārvaldīšanas pakalpojumu:
a)
nav ļauts ieguldīt visu klienta portfeli vai tā daļu tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecībās vai akcijās, ja vien tas nav saņēmis klienta iepriekšēju vispārēju apstiprinājumu;
b)
attiecībā uz šīs direktīvas 6. panta 4. punktā norādītajiem pakalpojumiem jāievēro Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/9/EK (1997. gada 3. marts) par ieguldītāju kompensācijas sistēmām (25).
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot kritērijus, kuri attiecīgajām kompetentajām iestādēm jāizmanto, lai izvērtētu, vai AIFP pilda 1. punktā noteiktos pienākumus.
13. pants
Atalgojums
1. Dalībvalstis prasa, lai AIFP būtu atalgojuma politika un prakse attiecībā uz tām darbinieku kategorijām - tostarp augstākās vadības darbiniekiem, darbiniekiem, kas uzņemas risku un kontroles funkcijas, un visiem darbiniekiem, kas kopumā saņem atalgojumu, kurš vienāds ar atalgojumu, kuru saņem augstākās vadības darbinieki un tie, kas uzņemas risku -, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē AIFP vai to pārvaldīto AIF riska profilus un kuri atbilst stabilas un efektīvas riska pārvaldības principiem un veicina tos, kā arī nerosina uzņemties risku, kas neatbilst to pārvaldībā esošo AIF riska profiliem, nolikumiem vai dibināšanas dokumentiem.
AIFP nosaka atalgojuma politiku un praksi saskaņā ar II pielikumu.
2. EVTI nodrošina, lai tiktu izstrādātas pamatnostādnes attiecībā uz pārdomātu atalgojuma politiku, kas atbilst II pielikumā noteiktajiem principiem. Pamatnostādnēs ņem vērā pārdomātas atalgojuma politikas principus, kas noteikti Ieteikumā 2009/384/EK, kā arī AIFP un to pārvaldīto AIF lielumu, to iekšējo organizāciju, darbības raksturu, darbības jomu un sarežģītību. EVTI cieši sadarbojas ar Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi) (EBI).
14. pants
Interešu konflikts
1. Dalībvalstis prasa AIFP veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai konstatētu interešu konfliktus, kas AIF pārvaldības laikā rodas starp:
a)
AIFP, tostarp to vadītājiem, darbiniekiem vai jebkuru personu, kura tieši vai netieši saistīta ar AIFP kontroles attiecībās, un AIFP pārvaldīto AIF vai minētā AIF ieguldītājiem;
b)
AIF vai minētā AIF ieguldītājiem un citu AIF vai minētā AIF ieguldītājiem;
c)
AIF vai minētā AIF ieguldītājiem un citu AIFP klientu;
d)
AIF vai minētā AIF ieguldītājiem un PVKIU, ko pārvalda AIFP, vai minētā PVKIU ieguldītājiem; vai
e)
diviem AIFP klientiem.
AIFP pastāvīgi piemēro efektīvus organizatoriskus un administratīvus pasākumus, lai veiktu visas pamatotās darbības, kas paredzētas, lai konstatētu, novērstu, pārvaldītu un uzraudzītu interešu konfliktus, neļaujot tiem negatīvi ietekmēt AIF un to ieguldītāju intereses.
AIFP savā darbības vidē nošķir uzdevumus un pienākumus, kurus var uzskatīt par savstarpēji nesaderīgiem vai kuri potenciāli var sistemātiski izraisīt interešu konfliktus. AIFP izvērtē, vai tā darbības nosacījumi var ietvert jebkādus citus būtiskus interešu konfliktus, un paziņo par tiem AIF ieguldītājiem.
2. Ja organizatoriski pasākumi, ko AIFP ieviesis interešu konfliktu konstatēšanai, novēršanai, pārvaldībai un uzraudzībai, nav pietiekami, lai ar attiecīgu pārliecību nodrošinātu, ka kaitējuma risks klientu interesēm būs novērsts, AIFP skaidri atklāj interešu konfliktu vispārējo būtību un/vai avotus ieguldītājiem pirms darbību sākšanas to vārdā un izstrādā atbilstīgas politikas un procedūras.
3. Ja AIFP AIF vārdā izmanto galvenā brokera pakalpojumus, nosacījumus paredz rakstiskā līgumā. Jo īpaši minētajā līgumā precizē iespēju AIF aktīvus nodot un izmantot atkārtoti, nodrošinot atbilstību AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem. Līgumā paredz, ka depozitārijs tiek informēts par noslēgto līgumu.
Izvēloties un ieceļot amatā galvenos brokerus, ar kuriem jānoslēdz līgumi, AIFP rīkojas pietiekami prasmīgi, rūpīgi un uzcītīgi.
4. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
šā panta 1. punktā minēto interešu konfliktu veidus;
b)
vajadzīgos pasākumus, kas sagaidāmi no AIFP puses saistībā ar struktūrām un organizatoriskām un administratīvām procedūrām, lai konstatētu, pārvaldītu, uzraudzītu un atklātu interešu konfliktus.
15. pants
Riska pārvaldība
1. AIFP funkcionāli un hierarhiski nošķir riska pārvaldības pienākumus no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp no portfeļa pārvaldības funkcijām.
Saskaņā ar šā punkta pirmo daļu riska pārvaldības pienākumu funkcionālu un hierarhisku nošķiršanu pārskata AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, ievērojot proporcionalitātes principu, ar to saprotot, ka AIFP katrā ziņā jāspēj pierādīt, ka īpašie aizsardzības pasākumi interešu konfliktu novēršanai ļaus neatkarīgi veikt riska pārvaldības darbības un ka riska pārvaldības process būs atbilstošs šā panta prasībām un pastāvīgi iedarbīgs.
2. AIFP ievieš riska pārvaldības sistēmas, lai atbilstoši konstatētu, mērītu, pārvaldītu un uzraudzītu visus riskus, kas saistīti ar katra AIF ieguldījumu stratēģiju, un tos riskus, kam AIF ir vai var būt pakļauti.
AIFP pietiekami bieži - vismaz reizi gadā - pārskata riska pārvaldības sistēmas un vajadzības gadījumā tās pielāgo.
3. AIFP ir pienākums vismaz:
a)
īstenot atbilstošu, dokumentētu un regulāri atjauninātu uzticamības pārbaudes procedūru, veicot izmeklēšanu AIF vārdā, saskaņā ar AIF ieguldījumu stratēģiju, mērķiem un riska profilu;
b)
nodrošināt, ka ar katru AIF ieguldījumu pozīciju saistītos riskus un to kopējo ietekmi uz AIF portfeli pastāvīgi var pareizi identificēt, izmērīt, pārvaldīt un uzraudzīt, tostarp izmantojot atbilstošas stresa testēšanas procedūras;
c)
nodrošināt, ka AIF riska profils atbilst AIF lielumam, portfeļa struktūrai, ieguldījumu stratēģijām un mērķiem, kā tas izklāstīts AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos, prospektos un piedāvājuma reklāmizdevumos.
4. AIFP nosaka saistību īpatsvara maksimālo līmeni, ko AIFP drīkst uzņemties ikviena sava pārvaldītā AIF vārdā, kā arī apjomu, kādā atļauts atkārtoti izmantot nodrošinājumu vai garantiju, ko varētu saņemt saistībā ar saistību īpatsvara palielināšanas pasākumiem, ņemot vērā inter alia:
a)
AIF veidu;
b)
AIF ieguldījumu stratēģiju;
c)
AIF saistību īpatsvara palielināšanas avotus;
d)
jebkādu citu savstarpēju atkarību vai būtiskas attiecības ar citām finanšu pakalpojumu iestādēm, kas var izraisīt sistēmisku risku;
e)
nepieciešamību ierobežot risku ar kādu konkrētu darījumu partneri;
f)
to, kādā mērā saistību īpatsvara palielinājumam ir nodrošinājums;
g)
aktīvu un pasīvu attiecību;
h)
AIFP darbības mērogu, raksturu un apjomu attiecīgajos tirgos.
5. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
riska pārvaldības sistēmas, kas AIFP jāizmanto saistībā ar riskiem, kuri tiem rodas pārvaldīto AIF vārdā;
b)
atbilstīgu riska pārvaldības sistēmas pārskatīšanas regularitāti;
c)
to, kā riska pārvaldības funkciju funkcionāli un hierarhiski nodala no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp portfeļa pārvaldīšanas funkcijas;
d)
īpašus aizsardzības pasākumus pret interešu konfliktiem, kā noteikts 1. punkta otrajā daļā;
e)
šā panta 3. punktā minētās prasības.
16. pants
Likviditātes pārvaldība
1. Attiecībā uz katru pārvaldīto AIF, kas nav slēgts AIF, kurš neizmanto saistību īpastsvara palielināšanu, AIFP izmanto piemērotu likviditātes pārvaldības sistēmu un pieņem procedūras, kas tam ļauj pārraudzīt AIF likviditātes risku un nodrošināt, ka AIF ieguldījumu likviditātes profils atbilst tā pamatsaistībām.
AIFP regulāri veic stresa testus normālos un ārkārtējos likviditātes apstākļos, kas tam ļauj izvērtēt AIF likviditātes risku un attiecīgi uzraudzīt AIF likviditātes risku.
2. AIFP nodrošina, ka katram tā pārvaldītajam AIF ir atbilstoša ieguldījumu stratēģija, likviditātes profils un atpakaļpirkšanas politika.
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras; un
b)
šā panta 2. punktā paredzētās ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila un atpakaļpirkšanas politikas saskaņošanu.
17. pants
Ieguldījums vērtspapirizācijas pozīcijās
Lai nodrošinātu starpnozaru konsekvenci un novērstu interešu neatbilstību starp tiem uzņēmumiem, kuri pārstrukturē aizdevumus tirgojamos vērtspapīros, un iniciatoriem Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 41. punkta nozīmē, kā arī AIFP, kuri AIF vārdā iegulda minētajos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, paredzot prasības šādās jomās:
a)
prasības, kas jāizpilda iniciatoram, sponsoram vai sākotnējam aizdevējam, lai AIFP AIF vārdā drīkstētu ieguldīt vērtspapīros vai citos šāda veida finanšu instrumentos, kuri emitēti pēc 2011. gada 1. janvāra, tostarp prasības, ar kurām nodrošina, ka iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs uztur tīro ekonomisko ieinteresētību, kas nav mazāka par 5 %;
b)
kvalitatīvās prasības, kas jāizpilda AIFP, kuri viena vai vairāku AIF vārdā iegulda šajos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos.
2. IEDAĻA
Organizatoriskās prasības
18. pants
Vispārīgi principi
1. Dalībvalstis prasa, lai AIFP vienmēr izmanto pietiekamus un atbilstošus cilvēkresursus un tehniskos resursus, kas nepieciešami, lai pareizi pārvaldītu AIF.
Jo īpaši AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, ņemot vērā arī AIFP pārvaldītā AIF raksturu, prasa, lai AIFP izmantotu pareizas administratīvas un grāmatvedības procedūras, kontroles un aizsardzības pasākumus elektronisko datu apstrādei un atbilstīgus iekšējās kontroles mehānismus, tostarp jo īpaši noteikumus attiecībā uz darbinieku personīgajiem darījumiem vai ieguldījumu turēšanu vai pārvaldību, lai ieguldītu savā vārdā un nodrošinātu vismaz to, ka ir iespējams iegūt informāciju par katru ar AIF saistīto darījumu pēc tā veikšanas - tā izcelsmi, iesaistītajām pusēm, veidu, veikšanas laiku un vietu - un ka AIFP pārvaldīto AIF aktīvus iegulda atbilstīgi AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem un spēkā esošajām tiesību normām.
2. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot 1. punktā minētās procedūras un to izpildes kārtību.
19. pants
Vērtēšana
1. AIFP nodrošina, ka katram tā pārvaldītajam AIF ir izveidotas piemērotas un saskaņotas procedūras, lai varētu pareizi un objektīvi novērtēt AIF aktīvus saskaņā ar šo pantu, piemērojamiem valsts tiesību aktiem un AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentiem.
2. Noteikumus, ko piemēro aktīvu vērtēšanai un neto aktīvu vērtības uz vienu AIF ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķināšanai, nosaka tās valsts tiesību aktos, kur AIF ir juridiskā adrese, un/vai AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos.
3. AIFP nodrošina arī to, ka neto aktīvu vērtību uz vienu AIF ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķina un dara zināmu ieguldītājiem saskaņā ar šo pantu, piemērojamiem valsts tiesību aktiem un AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentiem.
Izmantotās vērtēšanas procedūras nodrošina, ka aktīvus vērtē un neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķina vismaz reizi gadā.
Ja AIF ir atvērts fonds, šādu vērtēšanu un aprēķinus veic tik bieži, cik tas ir atbilstoši AIF turētajiem aktīviem un tā emisiju un atpakaļpirkšanas biežumam.
Ja AIF ir slēgts fonds, šādu vērtēšanu un aprēķinus veic arī tad, ja palielinās vai samazinās attiecīgā AIF kapitāls.
Ieguldītājus par vērtēšanu un aprēķiniem informē attiecīgā kārtībā, kas noteikta AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos.
4. AIFP nodrošina, ka vērtēšanas funkciju veic vai nu:
a)
ārējs vērtētājs, kas ir juridiska vai fiziska persona un kas ir neatkarīgs no AIF, AIFP un jebkuras citas personas, kura cieši saistīta ar AIF vai AIFP; vai arī
b)
pats AIFP, ja vērtēšanas pienākums ir funkcionāli nošķirts no portfeļa pārvaldības un ja ar atalgojuma politiku un citiem pasākumiem ir nodrošināta interešu konfliktu novēršana un netiek pieļauta darbinieku nepamatota ietekmēšana.
Depozitāriju, kas iecelts AIF, izraugās par šā AIF ārējo vērtētāju vienīgi tad, ja tā depozitārija funkciju veikšana ir funkcionāli un hierarhiski nošķirta no ārējā vērtētāja uzdevumiem un ja potenciāli interešu konflikti tiek pienācīgi konstatēti, pārvaldīti un uzraudzīti un par tiem informē AIF ieguldītājus.
5. Ja vērtēšanas funkciju veic ārējs vērtētājs, AIFP pierāda, ka:
a)
uz ārējo vērtētāju attiecas prasība par obligātu reģistrāciju profesionālā organizācijā, ko atzīst tiesību aktos, vai uz to attiecas tiesību normas vai noteikumi par profesionālo ētiku;
b)
ārējais vērtētājs var sniegt pietiekamu profesionālo garantiju, ka tas spēj efektīvi veikt attiecīgo vērtēšanas funkciju atbilstīgi 1., 2. un 3. punktam; un
c)
ārējā vērtētāja iecelšana atbilst 20. panta 1. un 2. punktā minētajām prasībām un deleģētajiem aktiem, ko pieņem atbilstīgi 20. panta 7. punktam.
6. Ieceltais ārējais vērtētājs nedrīkst deleģēt vērtēšanas funkciju trešai personai.
7. AIFP paziņo par ārējā vērtētāja iecelšanu savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kuras var prasīt iecelt citu ārējo vērtētāju, ja nav izpildīti 5. punktā minētie nosacījumi.
8. Vērtēšanu veic objektīvi, maksimāli prasmīgi, rūpīgi un centīgi.
9. Ja vērtēšanas funkciju neveic neatkarīgs ārējs vērtētājs, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var prasīt, lai AIFP vērtēšanas procedūras un/vai vērtējumus pārbauda ārējs vērtētājs vai vajadzības gadījumā revidents.
10. AIFP ir atbildīgs par AIF aktīvu pareizu novērtēšanu un AIF aktīvu neto vērtības aprēķināšanu un publicēšanu. Tādēļ AIFP atbildību pret AIF un tā ieguldītājiem nekādā gadījumā neietekmē fakts, ka AIFP ir iecēlis ārēju vērtētāju.
Tomēr, neskarot šā punkta pirmo daļu un jebkādu līgumisku vienošanos par pretējo, ārējais vērtētājs ir atbildīgs AIFP par zaudējumiem, kas nodarīti AIFP ārējā vērtētāja neuzmanības vai apzinātas pienākumu neizpildes dēļ.
11. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
kritērijus procedūrām, lai varētu pareizi novērtēt aktīvus un aprēķināt aktīvu neto vērtību uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju;
b)
profesionālās garantijas, kuras ārējam vērtētājam jāspēj sniegt, lai varētu efektīvi pildīt vērtēšanas funkciju;
c)
vērtēšanas biežumu, kuru veic atvērtie AIF un kurš būtu piemērots gan AIF turētajiem aktīviem, gan tā emitēšanas un atpakaļpirkšanas politikai.
3. IEDAĻA
AIFP funkciju deleģēšana
20. pants
Deleģēšana
1. AIFP, kuri plāno deleģēt trešām personām uzdevumu to vārdā pildīt to funkcijas, paziņo to izcelsmes valsts kompetentajām iestādēm, pirms stājas spēkā vienošanās par deleģēšanu. Izpilda šādus nosacījumus:
a)
AIFP ir jāspēj pamatot visu deleģēšanas struktūru ar objektīviem iemesliem;
b)
tās personas rīcībā, kurai deleģē pienākumu izpildi, jābūt pietiekamiem resursiem attiecīgo uzdevumu veikšanai, un personām, kuras faktiski īsteno uzņēmējdarbību tās personas vārdā, kurai deleģēta pienākumu izpilde, jābūt pietiekami labai reputācijai un pietiekamai pieredzei;
c)
ja deleģēšana attiecas uz portfeļa pārvaldību vai riska pārvaldību, šo pārvaldību drīkst deleģēt vienīgi tiem uzņēmumiem, kuri ir saņēmuši atļauju vai ir reģistrēti aktīvu pārvaldīšanai un uz kuriem tiek attiecināta pārraudzība, vai, ja šo nosacījumu nevar izpildīt, deleģēšanu drīkst īstenot tikai tad, ja ir saņemts AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetento iestāžu iepriekšējs apstiprinājums;
d)
ja deleģēšana attiecas uz portfeļa pārvaldību vai riska pārvaldību un to piešķir trešās valsts uzņēmumam, papildus c) apakšpunktā minētajām prasībām jānodrošina sadarbība starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un uzņēmuma uzraudzības iestādi;
e)
deleģēšana nedrīkst kavēt veikt AIFP efektīvu uzraudzību, un jo īpaši tā nedrīkst kavēt AIFP rīcību vai AIF pārvaldīšanu veidā, kas vislabāk atbilst ieguldītāju interesēm;
f)
AIFP jāspēj pierādīt, ka persona, kurai deleģēta pienākumu izpilde, ir atbilstīgi kvalificēta un spējīga uzņemties attiecīgās funkcijas, ka tā izvēlēta maksimāli rūpīgi un ka AIFP spēj jebkurā laikā efektīvi uzraudzīt deleģēto darbību izpildi, jebkurā laikā sniegt turpmākus norādījumus personai, kurai deleģēta pienākumu izpilde, un atsaukt deleģētās pilnvaras ar tūlītēju stāšanos spēkā, ja tas ir ieguldītāju interesēs.
AIFP pastāvīgi pārskata pakalpojumus, ko sniedz ikviena persona, kurai deleģētas kādas funkcijas.
2. Portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības pienākumus nedeleģē:
a)
depozitārijam vai depozitārija deleģētai personai; vai
b)
jebkurai citai struktūrai, kuras intereses var būt pretrunā AIFP vai AIF ieguldītāju interesēm, izņemot gadījumus, ja šāda struktūra ir funkcionāli un hierarhiski nošķīrusi portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības pienākumus no citiem iespējami konfliktējošiem pienākumiem un ja iespējamie interešu konflikti tiek pareizi konstatēti, pārvaldīti, uzraudzīti, un ja par tiem informē AIF ieguldītājus.
3. Nekādā gadījumā AIFP atbildību pret AIF un tā ieguldītājiem neietekmē fakts, ka AIFP ir deleģējis funkcijas trešai personai, vai tas, ka tās deleģētas tālāk, tāpat kā AIFP nedeleģē savas funkcijas tādā apjomā, ka tas būtībā vairs nevar tikt uzskatīts par AIF pārvaldnieku, un tādā apjomā, ka tas kļūst par pastkastītes uzņēmumu.
4. Trešā persona drīkst deleģēt tālāk tai deleģētās funkcijas, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
pirms deleģēt funkcijas tālāk, ir saņemta AIFP atļauja;
b)
AIFP ir informējis tā izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, pirms stājas spēkā vienošanās par deleģēšanu tālāk;
c)
ir ievēroti 1. punkta nosacījumi, ar to saprotot, ka jebkādas atsauces uz “personu, kurai deleģē funkcijas” lasāmas kā atsauces uz “personu, kurai tālāk deleģē funkcijas”.
5. Portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības funkcijas tālāk nedeleģē:
a)
depozitārijam vai depozitārija deleģētai personai; vai
b)
jebkurai citai struktūrai, kuras intereses var būt pretrunā AIFP vai AIF ieguldītāju interesēm, izņemot gadījumus, ja šī struktūra ir funkcionāli un hierarhiski nošķīrusi portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības pienākumus no citiem iespējami pretrunīgiem pienākumiem un ja iespējamie interešu konflikti tiek pareizi konstatēti, pārvaldīti, uzraudzīti, un ja par tiem informē AIF ieguldītājus.
Attiecīgā persona, kurai deleģēta pienākumu izpilde, pastāvīgi pārskata pakalpojumus, ko sniedz ikviena persona, kurai pienākumu izpilde ir deleģēta tālāk.
6. Ja persona, kurai funkcijas ir deleģētas tālāk, deleģē tās tālāk vēl citām personām, 4. punkta noteikumus piemēro mutatis mutandis.
7. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, paredzot:
a)
nosacījumus, lai izpildītu 1., 2., 4. un 5. punktā minētās prasības;
b)
nosacījumus, saskaņā ar kuriem AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā apjomā, ka tas kļūst par pastkastītes uzņēmumu, un tādēļ, kā noteikts 3. punktā, to vairs nevar uzskatīt par AIF pārvaldnieku.
4. IEDAĻA
Depozitārijs
21. pants
Depozitārijs
1. AIFP nodrošina, ka katram tā pārvaldītajam AIF ieceļ vienu depozitāriju saskaņā ar šo pantu.
2. Depozitāriju ieceļ, pamatojoties uz rakstisku līgumu. Līgumā, inter alia, reglamentē arī tādas informācijas plūsmu, kas ir nepieciešama, lai depozitārijs varētu veikt funkcijas tā AIF interesēs, kuram tas iecelts par depozitāriju, kā noteikts šajā direktīvā un citos attiecīgos normatīvos vai administratīvos aktos.
3. Depozitārijs ir:
a)
kredītiestāde, kuras juridiskā adrese ir Savienībā un kurai piešķirta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK;
b)
ieguldījumu sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Savienībā un uz kuru attiecas kapitāla pietiekamības prasības saskaņā ar Direktīvas 2006/49/EK 20. panta 1. punktu, tostarp kapitāla pietiekamības prasības darbības riskiem, un kurai piešķirta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, un kura sniedz arī papildpakalpojumus, turot un pārvaldot finanšu instrumentus klientu uzdevumā atbilstīgi Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma B iedaļas 1. punktam; šādu ieguldījumu sabiedrību pašu kapitāls nekad nedrīkst būt mazāks par sākotnējo kapitālu, kas noteikts Direktīvas 2006/49/EK 9. pantā; vai
c)
kādas citas kategorijas iestāde, uz kuru attiecas piesardzīga reglamentācija un pastāvīga uzraudzība un kura 2011. gada 21. jūlijā pieder pie to iestāžu kategorijām, ko dalībvalstis noteikušas kā atbilstīgu, lai kļūtu par depozitāriju saskaņā ar Direktīvas 2009/65/EK 23. panta 3. punktu.
Neskarot 5. punkta b) apakšpunktā minēto, tikai ārpussavienības AIF depozitārijs drīkst būt arī kredītiestāde vai cita šā punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā minētajām struktūrām līdzīga struktūra, ja ir izpildīti 6. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi.
Turklāt attiecībā uz AIF, kuri nevar izmantot atpakaļpirkšanas tiesības piecos gados pēc pirmajiem sākotnējiem ieguldījumiem un kuri saskaņā ar savu galveno ieguldījumu politiku parasti neiegulda aktīvos, kas ir jāglabā atbilstīgi 8. punkta a) apakšpunktam, vai parasti iegulda emitentos vai biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās, lai potenciāli iegūtu kontroli šajās sabiedrībās saskaņā ar 26. pantu, dalībvalstis var atļaut par depozitāriju kļūt struktūrai, kas veic depozitārija funkcijas kā daļu no savas profesionālas darbības vai uzņēmējdarbības, kuras sakarā uz to attiecas tiesību aktos atzīta profesionālās darbības reģistrācija vai tiesību normas vai profesionālas darbības noteikumi, un ja šī struktūra var sniegt pietiekamas finansiālas un profesionālas garantijas, kas ļauj efektīvi pildīt attiecīgās depozitārija funkcijas un veikt šīm funkcijām raksturīgos uzdevumus.
4. Lai nepieļautu interešu konfliktu starp depozitāriju, AIFP un/vai AIF, un/vai tā ieguldītājiem:
a)
AIFP nedarbojas kā depozitārijs;
b)
galvenais brokeris, kas ir AIF darījumu partneris, darbojas kā minētā AIF depozitārijs tikai tad, ja depozitārija funkcijas ir funkcionāli un hierarhiski nošķirtas no galvenā brokera funkcijām un ja iespējamie interešu konflikti tiek pareizi konstatēti, pārvaldīti, uzraudzīti, un ja par tiem informē AIF ieguldītājus. Depozitārijam ir atļauts saskaņā ar 11. punktu deleģēt glabāšanas uzdevumus galvenajam brokerim, ja ir izpildīti attiecīgie nosacījumi.
5. Depozitārijs veic uzņēmējdarbību vienā no šādām vietām:
a)
ES AIF depozitārijs - AIF izcelsmes dalībvalstī;
b)
ārpussavienības AIF depozitārijs - trešā valstī, kurā uzņēmējdarbību veic AIF, vai AIF pārvaldošā AIFP izcelsmes dalībvalstī, vai - attiecīgā gadījumā - AIF pārvaldošā AIFP atsauces dalībvalstī.
6. Neskarot 3. punktā izklāstītās prasības, ieceļot depozitāriju, kas veic uzņēmējdarbību trešā valstī, vienmēr ievēro šādus nosacījumus:
a)
tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā ir plānots tirgot ārpussavienības AIF akcijas vai ieguldījumu apliecības, un AIFP izcelsmes dalībvalsts (ja tā atšķiras) kompetentās iestādes ir parakstījušas ar depozitārija valsts kompetentajām iestādēm vienošanos par sadarbību un informācijas apmaiņu;
b)
uz depozitāriju attiecas efektīva piesardzīga reglamentācija, tostarp minimālās kapitāla prasības, un uzraudzība, kurai ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un kuru efektīvi īsteno;
c)
trešā valsts, kurā depozitārijs veic uzņēmējdarbību, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas;
d)
dalībvalstis, kurās ir plānots tirgot ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, un AIFP izcelsmes dalībvalsts (ja tā nav kāda no minētajām dalībvalstīm) ir ar attiecīgo trešo valsti, kurā depozitārijs veic uzņēmējdarbību, parakstījušas nolīgumu, kas pilnībā atbilst ESAO Nodokļu paraugkonvencijas par ienākumiem un kapitālu 26. pantā noteiktajiem standartiem un nodrošina efektīvu informācijas apmaiņu par nodokļu jautājumiem, tostarp jebkādus daudzpusējus nolīgumus nodokļu jomā;
e)
saskaņā ar līgumu depozitārijs ir atbildīgs AIF vai AIF ieguldītājiem atbilstīgi 12. un 13. punktam un nepārprotami piekrīt ievērot 11. punktu.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt vērtējumam par to, kā AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes ir piemērojušas šā punkta pirmās daļas a), c) vai e) apakšpunktu, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot jautājuma izskatīšanu EVTI, kas var rīkoties atbilstīgi pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
Pamatojoties uz 17. punkta b) apakšpunktā minētajiem kritērijiem, Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot, ka trešās valsts veiktajai piesardzīgajai reglamentācijai un uzraudzībai ir tāda pati ietekme kā Savienības tiesību aktiem un ka to efektīvi īsteno. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 59. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
7. Depozitārijs kopumā nodrošina AIF naudas plūsmu rūpīgu uzraudzību un jo īpaši nodrošina, lai pēc parakstīšanās uz AIF ieguldījumu apliecībām vai akcijām tiktu saņemti visi ieguldītāju vai viņu vārdā veiktie maksājumi un lai visi AIF naudas līdzekļi tiktu iegrāmatoti vienā vai vairākos naudas līdzekļu kontos, kas atvērti AIF, vai tam AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārijam, kas AIF vārdā rīkojas struktūrā, kas minēta Direktīvas 2006/73/EK 18. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, vai citā līdzīgā struktūrā attiecīgajā tirgū, kurā naudas līdzekļu konti ir nepieciešami, ja uz šādu struktūru attiecas efektīva piesardzīga reglamentācija un uzraudzība, kurai ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un kuru efektīvi īsteno, un kura ir saskaņā ar Direktīvas 2006/73/EK 16. pantā izklāstītajiem principiem.
Ja naudas līdzekļu kontus atver depozitārijam, kas rīkojas AIF vārdā, šādos kontos neiegrāmato ne šā punkta pirmajā daļā minētās struktūras naudas līdzekļus, ne depozitārija paša līdzekļus.
8. Attiecīgā gadījumā AIF aktīvus vai tā AIFP aktīvus, kas rīkojas AIF vārdā, nodod turēšanā depozitārijam šādā kārtībā:
a)
attiecībā uz finanšu instrumentiem, kurus var glabāt:
i)
depozitārijs glabā visus finanšu instrumentus, kurus var reģistrēt finanšu instrumentu kontā, kas atvērts depozitārija reģistros, kā arī visus finanšu instrumentus, kurus fiziski var nodot glabāšanā depozitārijam;
ii)
šajā nolūkā depozitārijs nodrošina, lai visi finanšu instrumenti, kurus var iegrāmatot depozitārija reģistros atvērtajā finanšu instrumentu kontā, depozitārija reģistros tiktu iegrāmatoti tādos atsevišķos kontos saskaņā ar principiem, kas noteikti Direktīvas 2006/73/EK 16. pantā, kuri atvērti AIF vārdā vai attiecīgā gadījumā tā AIFP vārdā, kas rīkojas AIF vārdā, lai tos katrā ziņā varētu nepārprotami atpazīt kā AIF piederošus kontus saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem;
b)
attiecībā uz citiem aktīviem:
i)
depozitārijs pārbauda AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, īpašumtiesības uz šādiem aktīviem un dokumentē tos aktīvus, attiecībā uz kuriem tas ir pārliecinājies, ka īpašumtiesības uz šādiem aktīviem ir AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā;
ii)
vērtējumu par to, vai AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, pieder īpašumtiesības, veic, pamatojoties uz AIF vai AIFP sniegtu informāciju vai dokumentiem un ņem vērā ārējus pierādījumus, ja tādi ir pieejami,
iii)
depozitārijs atjaunina šo dokumentāciju.
9. Papildus 7. un 8. punktā minētajām funkcijām depozitārijs:
a)
nodrošina, ka AIF ieguldījumu apliecību vai akciju pārdošana, emisija, atpirkšana, atpakaļpirkšana un atpakaļpieņemšana notiek saskaņā ar valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem un AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentiem;
b)
nodrošina, ka AIF ieguldījumu apliecību vai akciju vērtību aprēķina saskaņā ar valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem un AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentiem, ievērojot 19. pantā noteikto kārtību;
c)
izpilda AIFP norādījumus, ja vien tie nav pretrunā piemērojamajiem valsts tiesību aktiem vai AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem;
d)
nodrošina, lai darījumos ar AIF aktīviem atlīdzība AIF tiktu izmaksāta parastajā termiņā;
e)
nodrošina, lai AIF ieņēmumi tiktu izmantoti, ievērojot piemērojamos valsts tiesību aktus un AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentus.
10. Pildot savus pienākumus, AIFP un depozitārijs rīkojas godīgi, taisnīgi, profesionāli, neatkarīgi un AIF vai AIF ieguldītāju interesēs.
Attiecībā uz AIF vai attiecīgā gadījumā AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, depozitārijs neveic darbības, kas varētu radīt interešu konfliktu starp AIF, AIF ieguldītājiem, AIFP un pašu depozitāriju, ja vien depozitārijs nav funkcionāli un hierarhiski nošķīris depozitārija funkcijas no citiem saviem uzdevumiem, kas potenciāli varētu būt konfliktējoši, un iespējamie interešu konflikti tiek pareizi konstatēti, pārvaldīti, uzraudzīti, un par tiem tiek informēti AIF ieguldītāji.
Depozitārijs atkārtoti neizmanto 8. punktā minētos aktīvus bez AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, iepriekšējas piekrišanas.
11. Depozitārijs nedeleģē trešām personām šajā pantā minētās funkcijas, izņemot tās, kas minētas 8. punktā.
Depozitārijs drīkst deleģēt trešām personām 8. punktā minētās funkcijas, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
pienākumi netiek deleģēti, lai izvairītos no šajā direktīvā noteiktajām prasībām;
b)
depozitārijs var pierādīt, ka deleģēšanai ir pamatots iemesls;
c)
depozitārijs maksimāli prasmīgi, rūpīgi un uzcītīgi ir izraudzījies un iecēlis trešo personu, kurai tas vēlas deleģēt daļu no saviem pienākumiem, un tas turpina maksimāli prasmīgi, rūpīgi un uzcītīgi periodiski pārbaudīt un regulāri uzraudzīt ikvienu trešo personu, kurai tas deleģējis daļu no saviem pienākumiem, kā arī trešās personas īstenotos pasākumus saistībā ar tai deleģēto pienākumu izpildi; un
d)
depozitārijs ir nodrošinājis, ka trešā persona tai deleģēto pienākumu izpildes laikā vienmēr izpilda šādus nosacījumus:
i)
trešai personai ir struktūras un pieredze, kas atbilst un ir proporcionāla AIF vai AIFP, kurš rīkojas AIF vārdā, to aktīvu veidam un sarežģītībai, kuri ir tai uzticēti;
ii)
saistībā ar 8. punkta a) apakšpunktā minēto līdzekļu glabāšanu attiecīgajā jurisdikcijā uz trešo personu attiecas efektīva piesardzīga reglamentācija, tostarp minimālās kapitāla prasības, un uzraudzība, un uz to attiecas periodiska ārēja revīzija, lai nodrošinātu, ka finanšu instrumenti ir tās rīcībā;
iii)
trešā persona nošķir depozitārija klientu aktīvus no saviem aktīviem un no depozitārija aktīviem tā, lai tos jebkurā brīdī varētu skaidri identificēt kā konkrēta depozitārija klientiem piederošus aktīvus;
iv)
trešā persona nedrīkst izmantot aktīvus, ja nav saņemta iepriekšēja piekrišana no AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, un ja tas nav iepriekš paziņots depozitārijam; un
v)
trešā persona ievēro 8. un 10. punktā noteiktos vispārīgos pienākumus un aizliegumus.
Neskarot šā punkta otrās daļas d) apakšpunkta ii) punktu, ja trešās valsts tiesību aktos prasīts, lai noteiktus finanšu instrumentus glabā vietējā struktūra, un ja nav vietējo struktūru, kas atbilst minētajā punktā noteiktajām deleģēšanas prasībām, depozitārijs drīkst deleģēt savas funkcijas šādai vietējai struktūrai vienīgi tiktāl, ciktāl tas prasīts trešās valsts tiesību aktos, un tikai tik ilgi, kamēr nav vietējo struktūru, kas atbilst deleģēšanas prasībām, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
attiecīgā AIF ieguldītāji pirms ieguldījuma veikšanas ir pienācīgi jāinformē par šo deleģēšanu, kas nepieciešama trešās valsts tiesību aktos noteikto juridisko ierobežojumu dēļ, un par apstākļiem, kas pamato deleģēšanu; un
b)
AIF vai AIFM, kas darbojas AIF vārdā, jāuzdod depozitārijam deleģēt šādu finanšu instrumentu glabāšanu šādai vietējai struktūrai.
Trešā persona savukārt drīkst šīs funkcijas deleģēt tālāk tikai tad, ja ir ievērotas tās pašas prasības. Tādā gadījumā attiecīgajām personām 13. punktu piemēro mutatis mutandis.
Šā punkta nolūkā par glabāšanus funkciju deleģēšanu neuzskata tādu pakalpojumu sniegšanu, ko veic Direktīvas 98/26/EK mērķiem noteiktas vērtspapīru norēķinu sistēmas minētās direktīvas nolūkā, vai līdzīgu pakalpojumu sniegšanu, ko veic trešās valsts vērtspapīru norēķinu sistēmas.
12. Depozitārijs atbild AIF vai AIF ieguldītājiem par depozitārija zaudējumiem vai tās trešās personas zaudējumiem, kurai deleģēta saskaņā ar 8. punkta a) apakšpunktu glabāšanā esošu finanšu instrumentu glabāšana.
Glabāšanā esošu finanšu instrumentu zaudējuma gadījumā depozitārijs bez liekas kavēšanās nodod atpakaļ AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, identisku finanšu instrumentu vai atbilstīgu summu. Depozitārijs nav atbildīgs, ja tas var pierādīt, ka zaudējumi radušies ārēju apstākļu dēļ, kurus nav bijis iespējams kontrolēt un kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgajiem centieniem panākt pretējo.
Depozitārijs ir atbildīgs AIF vai AIF ieguldītājiem par visiem pārējiem zaudējumiem, kas AIF vai AIF ieguldītājiem nodarīti depozitārija nevērības dēļ vai tīšas nevēlēšanās dēļ veikt savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu.
13. Šā panta 11. punktā minētā deleģēšana neietekmē depozitārija atbildību.
Neskarot šā punkta pirmo daļu, gadījumā, kad tiek zaudēti saskaņā ar 11. punktu trešās personas glabāšanā esoši finanšu instrumenti, depozitārijs drīkst sevi atbrīvot no atbildības, ja tas var pierādīt, ka:
a)
ir ievērotas visas 11. punkta otrajā daļā noteiktās prasības par glabāšanas pienākumu deleģēšanu;
b)
ir rakstisks līgums starp depozitāriju un trešo personu, kurā nepārprotami nodota depozitārija atbildība trešai personai un ar kuru dod iespēju AIF vai AIFP, kas darbojas AIF vārdā, izvirzīt prasību trešai personai saistībā ar finanšu instrumentu zaudējumu vai dod iespēju depozitārijam šādu prasību izvirzīt to vārdā; un
c)
starp depozitāriju un AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ir noslēgts rakstisks līgums, kurā skaidri atļauta šāda atbrīvošana no atbildības un noteikts objektīvs iemesls noslēgt līgumu par šādu atbrīvošanu no atbildības.
14. Turklāt, ja trešās valsts tiesību aktos prasīts, lai noteiktus finanšu instrumentus glabātu vietējā struktūra, un ja nav vietējo struktūru, kas atbilst 11. punkta d) apakšpunkta ii) punktā paredzētajām deleģēšanas prasībām, depozitārijs var atbrīvot sevi no atbildības, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
attiecīgā AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos skaidri atļauta šāda atbrīvošana no atbildības saskaņā ar šajā punktā izklāstītajiem nosacījumiem;
b)
attiecīgā AIF ieguldītāji ir pienācīgi informēti par šādu atbrīvošanu no atbildības un par atbrīvošanas no atbildības attaisnojošiem apstākļiem, pirms viņi veic ieguldījumus;
c)
AIF vai AIFP, kas darbojas AIF vārdā, ir uzdevis depozitārijam deleģēt šādu finanšu instrumentu glabāšanu vietējai struktūrai;
d)
ir noslēgts rakstisks līgums starp depozitāriju un AIF vai AIFP, kas darbojas AIF vārdā, kurā skaidri atļauta šāda atbrīvošana no atbildības; un
e)
ir noslēgts rakstisks līgums starp depozitāriju un trešo personu, kurā depozitārija atbildība nepārprotami nodota vietējai struktūrai un ar kuru dod iespēju AIF vai AIFP, kas darbojas AIF vārdā, izvirzīt prasību pret šo vietējo struktūru saistībā ar finanšu instrumentu zaudējumu vai dod iespēju depozitārijam šādu prasību izvirzīt to vārdā.
15. Atbildība AIF ieguldītāju priekšā var būt tieša vai netieša ar AIFP starpniecību atkarībā no depozitārija, AIFP un ieguldītāju savstarpējo attiecību juridiskā rakstura.
16. Pēc kompetento iestāžu pieprasījuma depozitārijs nodrošina piekļuvi visai informācijai, kuru tas saņēmis, pildot savas funkcijas, un kura AIF vai AIFP kompetentajām iestādēm varētu būt nepieciešama. Ja AIF vai AIFP kompetentās iestādes atšķiras no depozitārija kompetentajām iestādēm, depozitārija kompetentās iestādes nekavējoties nodod saņemto informāciju arī AIF un AIFP kompetentajām iestādēm.
17. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:
a)
ziņas, kas iekļaujamas 2. punktā minētajā rakstiskajā līgumā;
b)
vispārīgus kritērijus, lai izvērtētu, vai 6. punkta b) apakšpunktā minētajai trešo valstu veiktajai piesardzīgajai reglamentācijai un uzraudzībai ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un vai tā tiek efektīvi īstenota;
c)
nosacījumus depozitārija funkciju veikšanai saskaņā ar 7., 8. un 9. punktu, tostarp:
i)
finanšu instrumentu veidu, ko iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumos saskaņā ar 8. punkta a) apakšpunktu;
ii)
nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs drīkst pildīt centrālajā depozitārijā reģistrēto finanšu instrumentu glabāšanas pienākumus; un
iii)
nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs saskaņā ar 8. punkta b) apakšpunktu glabā nominālo kontu finanšu instrumentus, kurus reģistrējis emitents vai reģistrētājs;
d)
depozitārija uzticamības pārbaužu veikšanas pienākumu atbilstīgi 11. punkta c) apakšpunktam;
e)
nošķiršanas pienākumu, kas noteikts 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā;
f)
nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos glabāšanā esošie finanšu instrumenti ir uzskatāmi par zaudētiem;
g)
to, kas ir saprotams ar ārējiem apstākļiem ārpus saprātīgas kontroles, kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgiem centieniem panākt pretējo, kā noteikts 12. punktā;
h)
nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos ir objektīvs iemesls noslēgt līgumu par atbrīvošanu no atbildības, kā noteikts 13. punktā.
IV NODAĻA
PĀRSKATĀMĪBAS PRASĪBAS
22. pants
Gada pārskats
1. AIFP attiecībā uz katru tā pārvaldīto ES AIF un uz katru AIF, ko tas tirgo Savienībā, ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc finanšu gada beigām dara pieejamu gada pārskatu par katru finanšu gadu. Ieguldītājiem gada pārskatu dara pieejamu pēc pieprasījuma. Gada pārskatu dara pieejamu AIFP un attiecīgā gadījumā AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Ja gada finanšu pārskati AIF ir jāpublisko saskaņā ar Direktīvu 2004/109/EK, tad ieguldītājiem pēc pieprasījuma sniedz tikai 2. punktā minēto papildu informāciju vai nu atsevišķi, vai kā gada finanšu pārskatu papildinājumu. Pēdējā minētajā gadījumā gada finanšu pārskatus publisko ne vēlāk kā četros mēnešos pēc finanšu gada beigām.
2. Gada pārskatā ir iekļauta vismaz šāda informācija:
a)
bilance vai aktīvu un saistību pārskats;
b)
ieņēmumu un izdevumu pārskats par finanšu gadu;
c)
ziņojums par darbību attiecīgajā finanšu gadā;
d)
jebkādas 23. pantā minētās informācijas būtiskas izmaiņas, kas notikušas tajā finanšu gadā, par kuru ir sagatavots pārskats;
e)
atalgojuma kopsumma, kas sadalīta nemainīgajā un mainīgajā atalgojumā, ko AIFP attiecīgajā finanšu gadā izmaksā saviem darbiniekiem, un saņēmēju skaits, un - attiecīgā gadījumā - AIF izmaksātais diferencētais atalgojums;
f)
atalgojuma kopsumma, atsevišķi izdalot augstākās vadības darbiniekus un darbiniekus, kuru darbībām ir būtiska ietekme uz AIF riska profilu.
3. Gada pārskatā norādītos grāmatvedības datus sagatavo atbilstīgi AIF izcelsmes dalībvalsts grāmatvedības standartiem vai attiecīgā gadījumā atbilstīgi tās trešās valsts grāmatvedības standartiem, kurā AIF veic uzņēmējdarbību, un saskaņā ar grāmatvedības noteikumiem, kas paredzēti AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos.
Gada pārskatā norādītos grāmatvedības datus revidē viena vai vairākas personas, kuras saskaņā ar tiesību aktiem ir pilnvarotas veikt pārskatu revīziju atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/43/EK (2006. gada 17. maijs), ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas (26). Revidenta ziņojumu, tostarp jebkuras piezīmes, pilnībā iekļauj gada pārskatā.
Atkāpjoties no šā punkta otrās daļas, dalībvalstis var atļaut AIFP, kas tirgo ārpussavienības AIF, veikt šo AIF gada pārskatu revīziju, ievērojot starptautiskos revīzijas standartus, kas ir spēkā tajā valstī, kurā ir AIF juridiskā adrese.
4. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot gada pārskata saturu un formātu. Minētos pasākumus pielāgo AIF veidam, uz kuru tie attiecas.
23. pants
Informācijas paziņošana ieguldītājiem
1. Par katru ES AIF, ko AIFP pārvalda, un par katru AIF, ko AIFP tirgo Savienībā, AIFP nodrošina, ka AIF ieguldītāji saskaņā ar AIF nolikumu vai dibināšanas dokumentiem pirms ieguldījumu veikšanas AIF saņem šādu informāciju un tās būtiskas izmaiņas:
a)
aprakstu par AIF ieguldījumu stratēģiju un mērķiem, informāciju par ikviena galvenā AIF uzņēmējdarbības veikšanas vietu un bāzes fondu uzņēmējdarbības veikšanas vietu, ja AIF ir fondu fonds, aprakstu par aktīvu veidiem, kuros AIF drīkst ieguldīt, metodēm, ko AIF drīkst izmantot, un visiem saistītajiem riskiem, jebkādiem piemērojamajiem ieguldījumu ierobežojumiem, apstākļiem, kādos AIF drīkst palielināt saistību īpatsvaru, saistību īpatsvara palielināšanas atļautajiem veidiem un avotiem un saistītajiem riskiem, jebkādiem saistību īpatsvara palielināšanas ierobežojumiem un vienošanos par nodrošinājumu un aktīvu atkārtotu izmantošanu, kā arī saistību īpatsvara maksimālo apjomu, kuru AIFP ir tiesīgi izmantot AIF vārdā;
b)
to procedūru aprakstu, saskaņā ar kurām AIF drīkst mainīt savu ieguldījumu stratēģiju vai ieguldījumu politiku, vai abus minētos;
c)
to galveno juridisko seku aprakstu, ko var radīt tādas līgumattiecības, kuras noslēgtas, lai veiktu ieguldījumus, tostarp informācija par jurisdikciju, piemērojamajiem tiesību aktiem un par to, vai ir juridiskie instrumenti, ar kuriem paredz spriedumu atzīšanu un izpildi teritorijā, kurā AIF veic uzņēmējdarbību;
d)
AIFP, AIF depozitārija, revidenta un jebkuru citu pakalpojumu sniedzēju identitāti un aprakstu par viņu pienākumiem un ieguldītāju tiesībām;
e)
aprakstu par to, kā AIFP ievēro 9. panta 7. punktā noteiktās prasības;
f)
aprakstu par jebkuru I pielikumā noteiktu AIFP deleģētu pārvaldības funkciju un par depozitārija deleģētu turēšanas funkciju, delegāta identifikāciju un informāciju par jebkādiem interešu konfliktiem, kas var rasties šādas deleģēšanas dēļ;
g)
aprakstu par AIF vērtēšanas procedūru un par cenu noteikšanas metodoloģiju aktīvu vērtēšanai, tostarp metodēm, ko izmanto grūti novērtējamu aktīvu vērtēšanā saskaņā ar 19. pantu;
h)
aprakstu par AIF likviditātes riska pārvaldību, tostarp atpakaļpirkšanas tiesībām gan parastos, gan ārkārtējos apstākļos, un ar ieguldītājiem saskaņotajiem spēkā esošajiem atpakaļpirkšanas pasākumiem;
i)
aprakstu par visām maksām, nodevām un izmaksām un par to maksimālajām summām, ko tieši vai netieši sedz ieguldītāji;
j)
aprakstu par to, kā AIFP nodrošina taisnīgu attieksmi pret ieguldītājiem, un gadījumos, kad ieguldītājs saņem privileģētu attieksmi vai tiesības saņemt privileģētu attieksmi, aprakstu par šādu privileģētu attieksmi - par ieguldītāju veidiem, kuri saņem šādu privileģētu attieksmi, un attiecīgā gadījumā juridisko vai ekonomisko saikni ar AIF vai AIFP;
k)
jaunāko gada pārskatu, kas minēts 22. pantā;
l)
ieguldījumu apliecību vai akciju emisijas un tirgošanas procedūras un nosacījumus;
m)
AIF jaunāko neto aktīvu vērtību vai AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas jaunāko tirgus cenu saskaņā ar 19. pantu;
n)
attiecīgā gadījumā - informāciju par AIF iepriekšējo darbību;
o)
galvenā brokera identitāti un aprakstu par jebkādu būtisku vienošanos starp AIF un tā galvenajiem brokeriem, par to, kā saistībā ar šo vienošanos tiks risināti interešu konflikti, un attiecīgā gadījumā informāciju par līgumā ar depozitāriju ietvertu nosacījumu par iespēju nodot vai atkārtoti izmantot AIF aktīvus, un informāciju par jebkādu varbūtēju atbildības nodošanu galvenajam brokerim;
p)
aprakstu par to, kā un kad tiks publiskota saskaņā ar 4. un 5. punktu prasītā informācija.
2. AIFP informē ieguldītājus, pirms tie iegulda AIF, par pasākumiem, ko depozitārijs veicis, lai, pamatojoties uz līgumu, sevi atbrīvotu no atbildības saskaņā ar 21. panta 13. punktu. Tāpat AIFP nekavējoties informē visus ieguldītājus par izmaiņām attiecībā uz depozitārija atbildību.
3. Ja AIFP saskaņā ar Direktīvu 2003/71/EK vai valsts tiesību aktiem ir jāpublicē prospekts, prospektā atsevišķi vai kā papildu informāciju sniedz tikai tādu informāciju, kas minēta šā panta 1. un 2. punktā un ietverta papildus prospektā minētajai informācijai.
4. Par katru ES AIF, kuru AIFP pārvalda, un par katru AIF, kuru tie tirgo Savienībā, AIFP periodiski paziņo ieguldītājiem:
a)
to AIF aktīvu procentuālo daļu, kuriem kā nelikvīdiem aktīviem piemēro īpašus pasākumus;
b)
jaunus pasākumus AIF likviditātes pārvaldībai;
c)
AIF pašreizējo riska profilu un AIFP izmantotās risku pārvaldības sistēmas šo risku pārvaldīšanai.
5. AIFP, kurš pārvalda ES AIF, kas izmanto saistību īpatsvara palielināšanu, vai Savienībā tirgo AIF, kas izmanto saistību īpatsvara palielināšanu, par katru šādu AIF regulāri sniedz šādu informāciju:
a)
jebkādas izmaiņas attiecībā uz saistību īpatsvara maksimālo apjomu, ko AIFP drīkst izmantot AIF vārdā, kā arī par jebkurām tiesībām atkārtoti izmantot piešķirtu nodrošinājumu vai jebkādu garantiju saskaņā ar saistību īpatsvara palielināšanas pasākumiem;
b)
kopējo saistību apjomu, ko uzņēmies šis AIF.
6. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, nosaka pasākumus, precizējot šā panta 4. un 5. punktā minētos AIFP informācijas paziņošanas pienākumus, tostarp 5. punktā minēto informācijas paziņošanas biežumu. Minētos pasākumus pielāgo AIFP veidam, uz kuru tie attiecas.
24. pants
Pienākumi sniegt paziņojumus kompetentajām iestādēm
1. AIFP regulāri ziņo tā izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm par galvenajiem tirgiem un instrumentiem, kurus tas tirgo pārvaldītā AIF vārdā.
AIFP sniedz informāciju par galvenajiem instrumentiem, kurus tas tirgo, par tirgiem, kuros tas līdzdarbojas vai aktīvi nodarbojas ar tirdzniecību, par katra pārvaldītā AIF galvenajiem riska darījumiem un visnozīmīgāko līdzekļu koncentrāciju.
2. Par katru ES AIF, ko tas pārvalda, un par katru AIF, ko tas tirgo Savienībā, AIFP savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm sniedz:
a)
to AIF aktīvu procentuālo daļu, kuriem kā nelikvīdiem aktīviem piemēro īpašus pasākumus;
b)
jaunus pasākumus AIF likviditātes pārvaldībai;
c)
AIF pašreizējo riska profilu un riska pārvaldības sistēmas, ko AIFP izmanto tirgus riska, likviditātes riska, darījumu partnera riska un citu risku, tostarp darbības riska, pārvaldīšanai;
d)
informāciju par tādu aktīvu galvenajām kategorijām, kuros AIF veicis ieguldījumus; un
e)
saskaņā ar 15. panta 3. punkta b) apakšpunktu un 16. panta 1. punkta otro daļu veikto stresa testu rezultātus.
3. AIFP pēc pieprasījuma iesniedz izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādus dokumentus:
a)
katra AIFP pārvaldītā ES AIF un katra AIFP Savienībā tirgotā AIF gada pārskatu par katru finanšu gadu saskaņā ar 22. panta 1. punktu;
b)
katra ceturkšņa beigās - visu AIFP pārvaldīto AIF detalizētu sarakstu.
4. AIFP, kas pārvalda AIF, kuros saistību īpatsvars ir būtisks, izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm dara pieejamu informāciju par katra pārvaldītā AIF saistību īpatsvara kopējo līmeni un par sadalījumu starp īpatsvaru, ko rada naudas vai vērtspapīru aizņemšanās, un īpatsvaru, kas izriet no atvasināto finanšu instrumentu izmantošanas, kā arī informāciju par to, cik lielā mērā AIF aktīvi tiek atkārtoti izmantoti saistību īpatsvara palielināšanas pasākumiem.
Šajā informācijā ietver to piecu lielāko avotu identitāti, kuri snieguši naudas vai vērtspapīru aizdevumus, attiecībā uz katru no AIFP pārvaldītajiem AIF un aizņemto līdzekļu summas, kas saņemtas no katra šāda avota, attiecībā uz katru no AIFP pārvaldītajiem AIF.
Šajā punktā minētais ziņošanas pienākums ārpussavienības AIFP gadījumā attiecas tikai uz viņu pārvaldītajiem ES AIF un tiem ārpussavienības AIF, kurus tie tirgo Savienībā.
5. Ja tas nepieciešams sistēmiskā riska efektīvai uzraudzībai, izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var prasīt gan regulāri, gan atsevišķos gadījumos sniegt informāciju papildus šajā pantā prasītajai. Kompetentās iestādes par šādām papildu informācijas sniegšanas prasībām informē EVTI.
Ārkārtējos apstākļos un ja tas nepieciešams, lai nodrošinātu finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti vai lai veicinātu ilgtermiņa ilgtspējīgu izaugsmi, EVTI var prasīt, lai izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nosaka papildu ziņošanas prasības.
6. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, ar kuriem nosaka:
a)
to, kad šā panta 4. punkta vajadzībām saistību īpatsvara palielināšanu uzskata par būtisku; un
b)
pienākumus ziņot un sniegt šaja pantā minēto informāciju.
Minētajos pasākumos ņem vērā vajadzību nepieļaut pārmērīgu administratīvo slogu kompetentajām iestādēm.
V NODAĻA
AIFP, KAS PĀRVALDA NOTEIKTU VEIDU AIF
1. IEDAĻA
AIFP, kurš pārvalda AIF, kas izmanto saistību īpatsvara palielināšanu
25. pants
Kompetento iestāžu iegūtās informācijas izmantošana, uzraudzības sadarbība un saistību īpatsvara ierobežojumi
1. Dalībvalstis nodrošina, ka AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes izmanto saskaņā ar 24. pantu savākto informāciju, lai noteiktu, cik lielā mērā saistību īpatsvara palielināšana veicina sistēmiska riska veidošanos finanšu sistēmā, risku veidošanos nesakārtotos tirgos vai izraisa riskus ekonomikas ilgtermiņa izaugsmei.
2. AIFM izcelsmes dalībvalstu kompetentās iestādes nodrošina, ka visa saskaņā ar 24. pantu savāktā informācija par visiem to uzraudzītajiem AIFP un saskaņā ar 7. pantu savāktā informācija ir pieejama citu attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm, EVTI un ESRB atbilstoši 50. pantā par uzraudzības sadarbību paredzētajai procedūrai. Šīs iestādes nekavējoties ar šā mehānisma starpniecību un divpusēji arī sniedz informāciju citu tieši iesaistīto dalībvalstu kompetentajām iestādēm, ja viņu uzraudzīts AIFP vai šā AIFP pārvaldīts AIF varētu potenciāli radīt būtisku darījuma partneru risku kredītiestādei vai citām sistēmiski saistītām iestādēm citās dalībvalstīs.
3. AIFP pierāda, ka saistību īpatsvara ierobežojumi, kas noteikti katram no viņa pārvaldītajiem AIF, ir pamatoti un ka tas visu laiku atbilst šiem ierobežojumiem. Kompetentās iestādes novērtē riskus, kādus varētu radīt saistību īpatsvara palielināšana, ko AIFP izmanto attiecībā uz tā pārvaldīto AIF, un, kad tas nepieciešams, lai nodrošinātu finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, iepriekš informējot EVTI, ESRB un vajadzības gadījumā attiecīgā AIF kompetentās iestādes, nosaka ierobežojumus saistību īpatsvaram, ko AIFP ir tiesīgs izmantot, vai citus ierobežojumus AIF pārvaldībai attiecībā uz tā pārvaldīto AIF, lai ierobežotu apjomu, līdz kādam saistību īpatsvara palielināšana veicina sistēmiskā riska uzkrāšanos finanšu sistēmā vai riskus nesakārtotos tirgos. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes pienācīgi informē EVTI, ESRB un vajadzības gadījumā AIF kompetentās iestādes par šajā sakarā veiktajiem pasākumiem, izmantojot procedūras, kas noteiktas 50. pantā.
4. Paziņošanu, kas minēta 3. punktā, veic ne mazāk kā desmit darbdienas pirms ierosinātā pasākuma paredzētās stāšanās spēkā vai atjaunošanas. Paziņojumā ietver ierosinātā pasākuma aprakstu, pamatojumu un paredzēto spēkā stāšanās laiku. Ārkārtas gadījumos AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var nolemt, ka ierosinātie pasākumi stājas spēkā šā punkta pirmajā teikumā minētajā laikposmā.
5. EVTI uzņemas veicināšanas un koordinācijas lomu un jo īpaši cenšas nodrošināt, lai kompetentās iestādes būtu konsekventas attiecībā uz pasākumiem, ko tās ierosina saskaņā ar 3. punktu.
6. Pēc 3. punktā minētā paziņojuma saņemšanas EVTI sniedz AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm rekomendācijas par ierosināto vai veikto pasākumu. Rekomendācijās jo īpaši var norādīt to, vai rīcības nosacījumi šķiet izpildīti un vai pasākumi un to ilgums ir atbilstoši.
7. Pamatojoties uz informāciju, kas saņemta saskaņā ar 2. punktu, un ņemot vērā ESRB rekomendācijas, EVTI var izlemt, ka AIFP vai AIFP grupas izmantotais īpatsvars rada būtisku risku finanšu sistēmas stabilitātei un integritātei, un var sniegt kompetentajām iestādēm rekomendācijas, norādot veicamos pasākumus stāvokļa uzlabošanai, tostarp ierobežojumus saistību īpatsvaram, kuru attiecīgais AIFP vai attiecīgā AIFP grupa ir tiesīga izmantot. EVTI nekavējoties informē attiecīgās kompetentās iestādes, ESRB un Komisiju par katru šādu lēmumu.
8. Ja kompetentā iestāde ierosina rīkoties pretrunā 6. vai 7. punktā minētajām EVTI rekomendācijām, tā informē EVTI, norādot rīcības pamatojumu. EVTI var publiskot to, ka kompetentā iestāde neievēro vai plāno neievērot tās rekomendācijas. EVTI var arī pieņemt lēmumu, katru gadījumu izskatot atsevišķi, publiskot kompetentās iestādes sniegto pamatojumu, kāpēc tā neievēro rekomendācijas. Attiecīgās kompetentās iestādes iepriekš saņem paziņojumu par šādu publiskošanu.
9. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, ar kuriem nosaka principus, ar ko precizē apstākļus, kādos kompetentās iestādes piemēro šā panta 3. punktā izklāstītos noteikumus, ņemot vērā atšķirīgas AIF stratēģijas, atšķirīgus tirgus apstākļus, kādos AIF darbojas, un minēto noteikumu piemērošanas iespējamos procikliskos efektus.
2. IEDAĻA
Pienākumi tādiem AIFP, kas pārvalda AIF, kuri iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautās sabiedrībās un emitentos
26. pants
Darbības joma
1. Šī iedaļa attiecas uz:
a)
AIFP, kurš pārvalda vienu vai vairākus AIF, kas vai nu atsevišķi vai kopā, pamatojoties uz nolīgumu, kura mērķis ir iegūt kontroli, iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 5. punktu;
b)
AIFP, kuri sadarbojas ar vienu vai vairākiem AIFP, pamatojoties uz nolīgumu, saskaņā ar kuru AIF, kurus šie AIFP kopīgi pārvalda, iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 5. punktu.
2. Šo iedaļu nepiemēro, ja biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības ir:
a)
mazie vai vidējie uzņēmumi saskaņā ar pielikuma 2. panta 1. punktu Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (27); vai
b)
īpašam nolūkam dibinātas sabiedrības, kuru nolūks ir pirkt, turēt vai pārvaldīt nekustamo īpašumu.
3. Neskarot šā panta 1. un 2. punktu, 27. panta 1. punkts attiecas arī uz AIFP, kuri pārvalda AIF, kas biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā iegūst līdzdalību bez kontroles tiesībām.
4. Šīs direktīvas 28. panta 1., 2. un 3. punkts un 30. pants attiecas arī uz AIFP, kuri pārvalda AIF, kas iegūst kontroli emitentos. Minēto pantu vajadzībām mutatis mutandis piemēro šā panta 1. un 2. punktu.
5. Šīs iedaļas vajadzībām attiecībā uz biržas sarakstos neiekļautām sabiedrībām kontrole nozīmē vairāk nekā 50 % balsstiesību attiecīgajā sabiedrībā.
Aprēķinot AIF rīcībā esošo balsstiesību procentuālo daļu, papildus balsstiesībām, kas attiecīgā AIF rīcībā ir tieši, konstatējot šā punkta pirmajā daļā minēto kontroli, ņem vērā balsstiesības, kuras ir:
a)
jebkuram AIF kontrolētam uzņēmumam; un
b)
jebkurai tādai fiziskai vai juridiskai personai, kura rīkojas savā vārdā, bet uz AIF vai AIF kontrolēta uzņēmuma rēķina.
Balsstiesību procentuālo daļu aprēķina, ņemot vērā visas akcijas, kuras dod balsstiesības, pat ja šo tiesību īstenošana ir apturēta.
Neskarot 4. panta 1. punkta i) apakšpunktu, 28. panta 1., 2. un 3. punkta un 30. panta vajadzībām attiecībā uz emitentiem kontroli nosaka saskaņā ar Direktīvas 2004/25/EK 5. panta 3. punktu.
6. Šo iedaļu piemēro, ievērojot nosacījumus un ierobežojumus, kas izklāstīti Direktīvas 2002/14/EK 6. pantā.
7. Šo iedaļu piemēro, neskarot stingrākus noteikumus, ko dalībvalstis pieņēmušas attiecībā uz līdzdalības iegūšanu emitentos un biržas sarakstā neiekļautās sabiedrībās to teritorijā.
27. pants
Paziņojums par nozīmīgas līdzdalības un kontroles iegūšanu biržas sarakstā neiekļautās sabiedrībās
1. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF iegūst vai tur biržas sarakstā neiekļautu sabiedrību akcijas/kapitāla daļas vai atbrīvojas tām, šādu AIF pārvaldošais AIFP paziņo izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm par balsstiesību procentuālo daļu, kas šim AIF ir biržas sarakstā neiekļautajā sabiedrībā, katru reizi, kad šī procentuālā daļa sasniedz vai pārsniedz 10 %, 20 %, 30 %, 50 % un 75 % robežvērtības vai nokrītas zem tām.
2. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF individuāli vai kopīgi iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP par to, ka AIF iegūst kontroli, informē:
a)
biržas sarakstā neiekļauto sabiedrību;
b)
akcionārus/dalībniekus, kuru identitāte un adrese AIFP ir pieejama vai kurus tas var noskaidrot no biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības vai izmantojot reģistru, kas AIFP ir pieejams vai kam tas var saņemt piekļuvi; un
c)
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes.
3. Paziņojumā, kas prasīts saskaņā ar 2. punktu, ietver šādu papildu informāciju:
a)
informāciju par radušos situāciju attiecībā uz balsstiesībām;
b)
informāciju par apstākļiem, kādos iegūta kontrole, tostarp informāciju par dažādu iesaistīto akcionāru/dalībnieku identitāti, par to, kura fiziska vai juridiska persona ir pilnvarota izmantot balsstiesības to vārdā, un - attiecīgā gadījumā - par uzņēmumu ķēdi, kam patiesībā pieder balsstiesības;
c)
dienu, kad tika iegūta kontrole.
4. Paziņojumā biržas sarakstā neiekļautajai sabiedrībai AIFP prasa, lai sabiedrības direktoru padome bez liekas kavēšanās informē darbinieku pārstāvjus vai - ja šādu pārstāvju nav - pašus darbiniekus par AIFP pārvaldītā AIF kontroles iegūšanu un par 3. punktā minēto informāciju. AIFP pēc iespējas cenšas nodrošināt, lai direktoru padome saskaņā ar šo pantu pienācīgi informē darbinieku pārstāvjus vai - ja šādu pārstāvju nav - pašus darbiniekus.
5. Šā panta 1., 2. un 3. punktā minēto paziņošanu veic pēc iespējas ātrāk, bet ne vēlāk kā desmit darbdienas pēc dienas, kad AIF ir sasniedzis, pārsniedzis vai zaudējis attiecīgo robežvērtību vai ieguvis kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā.
28. pants
Informācijas paziņošana kontroles iegūšanas gadījumā
1. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF individuāli vai kopīgi iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā vai emitentā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP sniedz šā panta 2. punktā minēto informāciju:
a)
attiecīgajai sabiedrībai;
b)
sabiedrības akcionāriem/dalībniekiem, kuru identitāte un adrese AIFP ir pieejama vai kurus tas var noskaidrot no sabiedrības vai izmantojot reģistru, kas AIFP ir pieejams vai kam tas var saņemt piekļuvi; un
c)
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Dalībvalstis var prasīt, lai 2. punktā minēto informāciju paziņo arī biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības kompetentajām iestādēm, ko dalībvalstis šajā nolūkā var noteikt.
2. AIFP sniedz šādu informāciju:
a)
informāciju par to AIFP identitāti, kuri vai nu atsevišķi, vai vienojoties ar citiem AIFP pārvalda AIF, kas ieguvuši kontroli;
b)
politiku interešu konflikta novēršanai un pārvaldībai, jo īpaši starp AIF, AIFP un uzņēmumu, tostarp informāciju par konkrētiem pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt, lai nolīgumi starp AIFP un/vai AIF un uzņēmumu tiktu noslēgti, neparedzot priekšrocības; un
c)
sabiedrības ārējās un iekšējās saziņas politiku, jo īpaši attiecībā uz darbiniekiem.
3. Paziņojumā sabiedrībai saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu AIFP prasa, lai sabiedrības direktoru padome bez liekas kavēšanās informē darbinieku pārstāvjus vai - ja šādu pārstāvju nav - pašus darbiniekus par 1. punktā minēto informāciju. AIFP pēc iespējas cenšas nodrošināt, lai direktoru padome saskaņā ar šo pantu pienācīgi informē darbinieku pārstāvjus vai - ja šādu pārstāvju nav - pašus darbiniekus.
4. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF atsevišķi vai kopīgi iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP nodrošina, ka attiecīgais AIF vai AIFP, kas darbojas AIF vārdā, savus nodomus attiecībā uz biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības turpmāko uzņēmējdarbību un iespējamo ietekmi uz nodarbinātību, tostarp par nodarbinātības nosacījumu būtiskām izmaiņām, dara zināmus:
a)
biržas sarakstā neiekļautajai sabiedrībai; un
b)
biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības akcionāriem/dalībniekiem, kuru identitāte un adrese AIFP ir pieejama vai kurus tas var noskaidrot no biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības vai izmantojot reģistru, kas AIFP ir pieejams vai kam tas var saņemt piekļuvi.
Turklāt AIFP, kas pārvalda attiecīgo AIF, prasa un dara visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības direktoru padome šā punkta pirmajā daļā minēto informāciju dara pieejamu šīs sabiedrības darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem.
5. Dalībvalstis prasa, lai tad, kad AIF iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP paziņo izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un AIF ieguldītājiem informāciju par iegūšanas finansējumu.
29. pants
Īpaši noteikumi par tāda AIF gada pārskatu, kuram ir kontrole biržas sarakstā neiekļautās sabiedrībās
1. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF individuāli vai kopīgi iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP:
a)
vai nu prasa un dara visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības gada pārskatu, kas sagatavots saskaņā ar 2. punktu, sabiedrības direktoru padome dara pieejamu šīs sabiedrības darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem laikā, kad šāds gada pārskats ir jāsagatavo saskaņā ar valsts tiesību aktiem; vai
b)
attiecībā uz katru šādu AIF 22. pantā noteiktajā gada pārskatā iekļauj šā panta 2. punktā minēto informāciju par attiecīgo biržas sarakstā neiekļauto sabiedrību.
2. Papildinformācijā, kas jāiekļauj sabiedrības vai AIF gada pārskatā saskaņā ar 1. punktu, ietver vismaz patiesu pārskatu par sabiedrības uzņēmējdarbības attīstību, parādot stāvokli gada pārskatā atspoguļotā laikposma beigās. Pārskatā norāda arī:
a)
visus nozīmīgos notikumus kopš finanšu gada beigām;
b)
sabiedrības iespējamo attīstību nākotnē; un
c)
informāciju par sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi saskaņā ar Padomes Direktīvas 77/91/EEK (28) 22. panta 2. punktu.
3. AIFP, kas pārvalda attiecīgo AIF, vai nu:
a)
prasa un dara visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka biržas sarakstā neiekļautās sabiedrības direktoru padome 1. punkta b) apakšpunktā minēto informāciju par attiecīgo sabiedrību 22. panta 1. punktā minētajā laikposmā dara pieejamu attiecīgās sabiedrības darbinieku pārstāvjiem vai - ja šādu pārstāvju nav - pašiem darbiniekiem; vai arī
b)
sniedz AIF ieguldītājiem 1. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju, cik vien tā jau ir pieejama, 22. panta 1. punktā minētajā laikposmā un jebkurā gadījumā ne vēlāk kā dienā, kad biržas sarakstā neiekļautas sabiedrības gada pārskats ir sagatavots saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
30. pants
Aktīvu samazināšana
1. Dalībvalstis prasa, lai tad, ja AIF individuāli vai kopīgi iegūst kontroli biržas sarakstā neiekļautā sabiedrībā vai emitentā saskaņā ar 26. panta 1. punktu saistībā ar minētā panta 5. punktu, šādu AIF pārvaldošais AIFP 24 mēnešus pēc tam, kad AIF ir ieguvis kontroli šajā sabiedrībā:
a)
nedrīkst veicināt, atbalstīt vai uzdot veikt sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi, kā aprakstīts 2. punktā;
b)
ciktāl AIFP ir pilnvarots AIF vārdā balsot sabiedrības pārvaldes struktūru sanāksmēs, balsojumā neatbalsta sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi, kā aprakstīts 2. punktā; un
c)
jebkurā gadījumā pēc iespējas cenšas novērst sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi, kā aprakstīts 2. punktā.
2. Saskaņā ar 1. punktu AIFP uzliktie pienākumi attiecas uz šādām darbībām:
a)
jebkāda sadale akcionāriem/dalībniekiem, ja iepriekšējā finanšu gada slēgšanas dienā sabiedrības gada pārskatā norādītie neto aktīvi ir vai pēc šādas izplatīšanas kļūtu mazāki nekā parakstītais kapitāls, kam pieskaitītas rezerves, kuras nevar sadalīt saskaņā ar tiesību aktiem vai statūtiem, turklāt gadījumā, ja parakstītā kapitāla nepieprasītā daļa nav iekļauta bilancē parādītajos aktīvos, šo summu atņem no parakstītā kapitāla;
b)
jebkāda tās summas sadale akcionāriem/dalībniekiem, kas pārsniegtu peļņu iepriekšējā finanšu gada beigās, kurai pieskaitīta uz priekšu pārnestā peļņa un summas, kas ņemtas no šim nolūkam pieejamām rezervēm, atņemot uz priekšu pārnestos zaudējumus un saskaņā ar likumu vai statūtiem rezervē iekļautās summas;
c)
tiktāl, ciktāl ir atļauta pašu akciju iegāde, - iegāde, ko veic sabiedrība, tostarp attiecībā uz akcijām, kuras sabiedrība ir iepriekš iegādājusies un kuras ir tās rīcībā, un akcijām, ko persona iegādājas savā vārdā, bet uz sabiedrības rēķina, kā ietekmē neto aktīvi samazinātos zem a) apakšpunktā minētās summas.
3. Šā panta 2. punkta nolūkā:
a)
termins “sadale”, kas minēts 2. punkta a) un b) apakšpunktā, jo īpaši ietver ar akcijām saistītu dividenžu un procentu izmaksu;
b)
noteikumi par kapitāla samazināšanu neattiecas uz tā parakstītā kapitāla samazināšanu, kura mērķis ir segt radušos zaudējumus vai iekļaut naudas summas nesadalāmā rezervē, ja pēc šīs darbības summa šādā rezervē nepārsniegtu 10 % no samazinātā parakstītā kapitāla; un
c)
uz 2. punkta c) apakšpunktā minēto ierobežojumu attiecas Direktīvas 77/91/EEK 20. panta 1. punkta b) līdz h) apakšpunkts.
VI NODAĻA
ES AIFP TIESĪBAS SAVIENĪBĀ TIRGOT UN PĀRVALDĪT ES AIF
31. pants
ES AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecība AIFP izcelsmes dalībvalstī
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis ES AIFP drīkst tirgot viņa pārvaldīta ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem AIFP izcelsmes dalībvalstī, tiklīdz ir izpildīti šajā pantā izklāstītie nosacījumi.
Ja ES AIF ir pakārtotais AIF, šā punkta pirmajā daļā minētās tirgošanas tiesības ir spēkā ar nosacījumu, ka arī galvenais AIF ir ES AIF, ko pārvalda atļauju saņēmis ES AIFP.
2. AIFP iesniedz izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ES AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj III pielikumā paredzēto dokumentāciju un informāciju.
3. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes 20 darbdienās pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 2. punktu informē AIFP par to, vai tas drīkst sākt 2. punktā minētajā paziņojumā norādītā AIF tirdzniecību. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nepieļauj AIF tirdzniecību vienīgi tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai vai ja AIFP kā citādi neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai. Pozitīva lēmuma gadījumā AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību savā izcelsmes dalībvalstī no dienas, kad šai sakarā sniegts kompetento iestāžu paziņojums.
Ja tās atšķiras, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī AIF kompetentās iestādes par to, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību.
4. Ja notiek būtiskas izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 2. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, attiecīgās kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
5. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
šā panta 2. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu; un
b)
šā panta 4. punktā minētā rakstiskā paziņojuma formu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
6. Neskarot 43. panta 1. punktu, dalībvalstis prasa, lai AIFP pārvaldītie un tirgotie AIF tiktu tirgoti tikai profesionāliem ieguldītājiem.
32. pants
AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecība dalībvalstī, kas nav AIFP izcelsmes dalībvalsts
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis ES AIFP drīkst tirgot viņa pārvaldīta ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem dalībvalstī, kas nav AIFP izcelsmes dalībvalsts, tiklīdz ir izpildīti šajā pantā izklāstītie nosacījumi.
Ja ES AIF ir pakārtotais AIF, šā punkta pirmajā daļā minētās tirgošanas tiesības ir spēkā ar nosacījumu, ka arī galvenais AIF ir ES AIF, ko pārvalda atļauju saņēmis ES AIFP.
2. AIFP iesniedz izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ES AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj IV pielikumā paredzēto dokumentāciju un informāciju.
3. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 2. punktu nosūta pilnīgo paziņojuma dokumentāciju to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās AIF ir plānots tirgot. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka attiecīgajam AIFP ir atļauts pārvaldīt AIF, izmantojot konkrētu ieguldījumu stratēģiju.
4. Nosūtot paziņojuma dokumentāciju, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu. AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību uzņēmējā dalībvalstī no paziņošanas dienas.
Ja tās atšķiras, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī AIF kompetentās iestādes par to, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP uzņēmējā dalībvalstī.
5. Šīs direktīvas IV pielikuma h) punktā minētajiem pasākumiem piemēro AIFP uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktus un uzraudzību.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka 2. punktā minētā AIFP paziņojuma vēstule un 3. punktā minētais apliecinājums ir tādā valodā, kas tradicionāli pieņemta starptautisko finanšu jomā.
Dalībvalstis nodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir pieņemama 3. punktā minēto dokumentu elektroniska nosūtīšana un aizpildīšana.
7. Ja notiek būtiskas izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 2. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, attiecīgās kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē par šīm izmaiņām AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
8. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
šā panta 2. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu;
b)
šā panta 3. punktā minētā apliecinājuma parauga formu un saturu;
c)
šā panta 3. punktā minētās nosūtīšanas kārtību; un
d)
šā panta 7. punktā minētā rakstiskā paziņojuma formu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
9. Neskarot 43. panta 1. punktu, dalībvalstis prasa, lai AIFP pārvaldītie un tirgotie AIF tiktu tirgoti tikai profesionāliem ieguldītājiem.
33. pants
Nosacījumi tādu ES AIF pārvaldībai, kuri veic uzņēmējdarbību citās dalībvalstīs
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis ES AIFP drīkst pārvaldīt ES AIF, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, vai nu tieši, vai nodibinot filiāli, ar nosacījumu, ka AIFP ir atļauts pārvaldīt attiecīgā veida AIF.
2. AIFP, kurš plāno pirmo reizi pārvaldīt ES AIF, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, paziņo izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu informāciju:
a)
dalībvalsti, kurā tas plāno pārvaldīt AIF vai nu tieši, vai nodibinot filiāli;
b)
darbības programmu, kurā īpaši norādīti pakalpojumi, ko tas plāno sniegt, un identificēts AIF, ko tas plāno pārvaldīt.
3. Ja AIFP plāno nodibināt filiāli, tad papildus 2. punktā minētajai informācijai tas sniedz šādu informāciju:
a)
filiāles organizatorisko struktūru;
b)
AIF adresi izcelsmes dalībvalstī, kur var iegūt dokumentus;
c)
par filiāles pārvaldību atbildīgo personu vārdus un kontaktinformāciju.
4. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes viena mēneša laikā pēc pilnīgas dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 2. punktu vai divos mēnešos pēc pilnīgas dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 3. punktu nosūta pilnīgo dokumentāciju AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka tās ir izsniegušas atļauju attiecīgajam AIFP.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu.
Tiklīdz saņemts paziņojums par nosūtīšanu, AIFP drīkst sākt sniegt savus pakalpojumus AIFP uzņēmējā dalībvalstī.
5. AIFP uzņēmēja dalībvalsts neievieš papildu prasības, kas attiecīgajam AIFP jāievēro saistībā ar jautājumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva.
6. Ja notiek izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 2. punktu un attiecīgā gadījumā 3. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē par šīm pārmaiņām AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
7. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektu, lai precizētu informāciju, kura jāpaziņo saskaņā ar 2. un 3. punktu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
8. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot standarta formas, šablonus un procedūras informācijas nosūtīšanai saskaņā ar 2. un 3. punktu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
VII NODAĻA
ĪPAŠI NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ TREŠĀM VALSTĪM
34. pants
Nosacījumi ES AIFP, kas pārvalda ārpussavienības AIF, kurus netirgo dalībvalstīs
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis AS AIFP drīkst pārvaldīt ārpussavienības AIF, kurus netirgo Savienībā, ja:
a)
AIFP atbilst visām prasībām, kas noteiktas šajā direktīvā, izņemot 21. un 22. pantu attiecībā uz šiem AIF; un
b)
starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir izveidoti pienācīgi sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu vismaz efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu.
2. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 1. punktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
3. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI izstrādā pamatnostādnes, kurās ir paredzēti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 1. punktā minēto sadarbības kārtību.
35. pants
Nosacījumi, lai Savienībā tirgotu ārpussavienības ES AIF, kuriem ir pase un kurus pārvalda ES AIFP
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis ES AIFP drīkst tirgot profesionāliem ieguldītājiem Savienībā tādu šā ES AIFP pārvaldītu ārpussavienības AIF un ES pakārtotu AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, kuri neatbilst 31. panta 1. punkta otrās daļas prasībām, tiklīdz ir izpildīti šajā pantā izklāstītie nosacījumi.
2. AIFP izpilda visas prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, izņemot VI nodaļu. Papildus tām izpilda arī šādus nosacījumus:
a)
starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā veic uznēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir jābūt izveidotiem pienācīgiem sadarbības mehānismiem, lai, ņemot vērā 50. panta 4. punktu, nodrošinātu vismaz efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
b)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas;
c)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir ar atļauju saņēmušā AIFP izcelsmes dalībvalsti un visām citām dalībvalstīm, kurās plānots tirgot ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, parakstījusi nolīgumu, kas pilnībā atbilst ESAO Nodokļu paraugkonvencijas par ienākumiem un kapitālu 26. pantā noteiktajiem standartiem un nodrošina efektīvu informācijas apmaiņu par nodokļu jautājumiem, tostarp jebkādus daudzpusējus nolīgumus nodokļu jomā.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt vērtējumam par to, kā šā punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktu piemēro AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
3. Ja AIFP plāno tirgot ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas savā izcelsmes dalībvalstī, AIFP iesniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ārpussavienības AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj III pielikumā paredzēto dokumentāciju un informāciju.
4. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 3. punktu informē AIFP par to, vai tas drīkst sākt 3. punktā minētajā paziņojumā norādītā AIF tirdzniecību tās teritorijā. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nepieļauj AIF tirdzniecību vienīgi tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai vai ja AIFP kā citādi neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai. Pozitīva lēmuma gadījumā AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību savā izcelsmes dalībvalstī no dienas, kad sniegts kompetento iestāžu paziņojums.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP izcelsmes dalībvalstī.
5. Ja AIFP plāno tirgot ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas dalībvalstī, kas nav tā izcelsmes dalībvalsts, AIFP iesniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ārpussavienības AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj IV pielikumā paredzēto dokumentāciju un informāciju.
6. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 5. punktu nosūta pilnīgo paziņojuma dokumentāciju tās(-o) dalībvalsts(-u) kompetentajām iestādēm, kurās AIF ir plānots tirgot. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka attiecīgajam AIFP ir atļauts pārvaldīt AIF, izmantojot konkrētu ieguldījumu stratēģiju.
7. Nosūtot paziņojuma dokumentāciju, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu. AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību attiecīgajā uzņēmējā dalībvalstī no šā kompetento iestāžu paziņojuma dienas.
AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI par to, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP uzņēmējā dalībvalstī.
8. Šīs direktīvas IV pielikuma h) punktā minētajiem pasākumiem piemēro AIFP uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktus un uzraudzību.
9. Dalībvalstis nodrošina, ka 5. punktā minētā AIFP paziņojuma vēstule un 6. punktā minētais apliecinājums ir tādā valodā, kas tradicionāli pieņemta starptautisko finanšu jomā.
Dalībvalstis nodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir pieņemama 6. punktā minēto dokumentu elektroniska nosūtīšana un aizpildīšana.
10. Ja notiek būtiskas izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 3. vai 5. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē par šīm izmaiņām EVTI, ja tās attiecas uz noteikta AIF tirdzniecības pārtraukšanu vai papildu AIF tirdzniecību, un attiecīgā gadījumā AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
11. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz 2. punkta a) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
12. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI var izstrādāt pamatnostādnes, kurās ir paredzēti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 2. punkta a) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem.
13. EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot 2. punkta a) apakšpunktā minēto sadarbības mehānismu minimālo saturu, lai tādējādi nodrošinātu, ka izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes saņem pietiekamu informāciju, kas ļauj tām īstenot šajā direktīvā noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
14. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot procedūras sadarbībai un informācijas apmaiņai starp izcelsmes dalībvalsts kompetento iestādi un AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
15. Ja kompetentā iestāde noraida informācijas apmaiņas pieprasījumu atbilstoši tam, kas ir noteikts 14. punktā paredzētajos regulatīvajos tehniskajos standartos, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
16. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
šā panta 3. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu;
b)
šā panta 5. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu;
c)
šā panta 6. punktā minētā apliecinājuma parauga formu un saturu;
d)
šā panta 6. punktā minētās nosūtīšanas kārtību;
e)
šā panta 10. punktā minētā rakstiskā paziņojuma formu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
17. Neskarot 43. panta 1. punktu, dalībvalstis prasa, lai AIFP pārvaldītie un tirgotie AIF tiktu tirgoti tikai profesionāliem ieguldītājiem.
36. pants
Nosacījumi, lai dalībvalstīs bez pases tirgotu ārpussavienības AIF, kuru pārvalda ES AIFP
1. Neskarot 35. pantu, dalībvalstis var atļaut atļauju saņēmušam ES AIFP tirgot profesionāliem ieguldītājiem tikai attiecīgās dalībvalsts teritorijā tādu šā ES AIFP pārvaldītu ārpussavienības AIF un ES pakārtotu AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, kuri neatbilst 31. panta 1. punkta otrās daļas prasībām, tiklīdz ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
AIFP izpilda visas prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, izņemot 21. pantu. Tomēr šis AIFP nodrošina vienas vai vairāku struktūru iecelšanu, lai veiktu 21. panta 7., 8. un 9. punktā minētos pienākumus. AIFP nedrīkst veikt šīs funkcijas. AIFP sniedz uzraudzības iestādēm informāciju par to struktūru identitāti, kas atbildīgas par 21. panta 7., 8. un 9. punktā minēto pienākumu izpildi;
b)
starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, sistēmiskā riska uzraudzības nolūkos un atbilstoši starptautiskajiem standartiem ir izveidoti pienācīgi sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
c)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas.
2. Šā panta vajadzībām dalībvalstis var noteikt AIFP stingrākus noteikumus attiecībā uz ārpussavienības AIF akciju vai ieguldījumu apliecību tirgošanu ieguldītājiem to teritorijā.
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 1. punktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
4. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI izstrādā pamatnostādnes, kurās ir paredzēti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 1. punktā minētajiem sadarbības mehānismiem.
37. pants
Atļaujas piešķiršana ārpussavienības AIFP, kas plāno pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot tā pārvaldītu AIF Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu
1. Dalībvalstis prasa, lai ārpussavienības AIFP, kas plāno pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot tā pārvaldītu AIF Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu, vispirms iegūst atsauces dalībvalsts kompetento iestāžu atļauju saskaņā ar šo pantu.
2. Ārpussavienības AIFP, kas plāno saņemt 1. punktā minēto iepriekšējo atļauju, izpilda šīs direktīvas prasības, izņemot VI nodaļu. Ja un tiktāl, ciktāl kāda šīs direktīvas noteikuma ievērošana nav saderīga ar tiesību aktu, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF, ko tirgo Savienībā, attiecīgajam AIFP nav pienākuma ievērot minēto šīs direktīvas noteikumu, ja tas var pierādīt, ka:
a)
šādu ievērošanu ir neiespējami savienot ar atbilstību obligātam noteikumam tiesību aktā, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai uz ārpussavienības AIF, ko tirgo Savienībā;
b)
tiesību akts, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai uz ārpussavienības AIF, paredz līdzvērtīgu noteikumu, kuram ir tāds pats regulatīvais mērķis un kurš nodrošina tāda paša līmeņa aizsardzību attiecīgo AIF ieguldītājiem; un
c)
ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF izpilda b) apakšpunktā minēto līdzvērtīgo noteikumu.
3. Ārpussavienības AIFP, kas plāno saņemt iepriekšēju atļauju, kura minēta 1. punktā, ir likumīgs pārstāvis, kas veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalstī. Likumīgais pārstāvis ir AIFP kontaktpersona Savienībā, un jebkura šajā direktīvā noteiktā oficiālā korespondence starp kompetentajām iestādēm un AIFP un starp attiecīgā AIF ES ieguldītājiem un AIFP notiek ar šā likumīgā pārstāvja starpniecību. Likumīgais pārstāvis kopā ar AIFP uzņemas atbilstības funkciju saistībā ar pārvaldības un tirdzniecības darbībām, ko šis AIFP veic saskaņā ar šo direktīvu.
4. Ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsti nosaka šādi:
a)
ja ārpussavienības AIFP plāno pārvaldīt tikai vienu ES AIF vai vairākus ES AIF, kas veic uzņēmējdarbību vienā dalībvalstī, un neplāno AIF tirgot Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu, šā/šo AIF izcelsmes dalībvalsti uzskata par atsauces dalībvalsti, un šīs dalībvalsts kompetentās iestādes atbild par atļaujas piešķiršanas procedūru un AIFP uzraudzību;
b)
ja ārpussavienības AIFP plāno pārvaldīt vairākus ES AIF, kas veic uzņēmējdarbību dažādās dalībvalstīs, un neplāno AIF tirgot Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu, atsauces dalībvalsts ir:
i)
vai nu dalībvalsts, kurā uzņēmējdarbību veic lielākā daļa no attiecīgajiem AIF;
ii)
vai arī dalībvalsts, kurā tiek pārvaldīts lielākais aktīvu apjoms;
c)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot tikai vienu ES AIF tikai vienā dalībvalstī, atsauces dalībvalsts ir:
i)
ja AIF ir saņēmis atļauju vai reģistrēts kādā dalībvalstī - AIF izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, kurā AIFP plāno tirgot AIF;
ii)
ja AIF nav saņēmis atļauju vai reģistrēts kādā dalībvalstī - dalībvalsts, kurā AIFP plāno tirgot AIF;
d)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot tikai vienu ārpussavienības AIF tikai vienā dalībvalstī, atsauces dalībvalsts ir šī dalībvalsts;
e)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot tikai vienu ES AIF, bet dažādās dalībvalstīs, atsauces dalībvalsts ir:
i)
ja AIF ir saņēmis atļauju vai reģistrēts kādā dalībvalstī - AIF izcelsmes dalībvalsts vai viena no dalībvalstīm, kurās AIFP plāno izvērst aktīvu tirdzniecību; vai
ii)
ja AIF nav saņēmis atļauju vai reģistrēts kādā dalībvalstī - viena no dalībvalstīm, kurās AIFP plāno izvērst aktīvu tirdzniecību;
f)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot tikai vienu ārpussavienības AIF, bet dažādās dalībvalstīs, atsauces dalībvalsts ir viena no šīm dalībvalstīm;
g)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot vairākus ES AIF Savienībā, atsauces dalībvalsts ir:
i)
ja visi šie AIF ir reģistrēti vai saņēmuši atļauju vienā dalībvalstī - šo AIF izcelsmes dalībvalsts vai dalībvalsts, kurā AIFP plāno aktīvi tirgot lielāko daļu šo AIF;
ii)
ja šie AIF nav reģistrēti vai saņēmuši atļauju vienā dalībvalstī - dalībvalsts, kurā AIFP plāno aktīvi tirgot lielāko daļu šo AIF;
h)
ja ārpussavienības AIFP plāno tirgot vairākus ES un ārpussavienības AIF vai Savienībā tirgot vairākus ārpussavienības AIF, atsauces dalībvalsts ir dalībvalsts, kurā AIFP plāno aktīvi tirgot lielāko daļu šo AIF.
Saskaņā ar šā punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, c) apakšpunkta i) punktā, e) apakšpunktā, f) apakšpunktā un g) apakšpunkta i) punktā noteiktajiem kritērijiem ir iespējama vairāk nekā viena atsauces dalībvalsts. Šādā gadījumā dalībvalstis prasa, lai ārpussavienības AIFP, kas plāno pārvaldīt ES AIF, tos netirgojot, un/vai tirgot tā pārvaldītu AIF Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu, iesniedz pieteikumu visu to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kuras ir iespējamās atsauces dalībvalstis saskaņā ar iepriekšminētajos apakšpunktos noteiktajiem kritērijiem, lai šīs iestādes noteiktu atsauces dalībvalsti. Šīs kompetentās iestādes viena mēneša laikā pēc šāda pieteikuma saņemšanas kopīgi pieņem lēmumu par to, kura būs ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts. Par atsauces dalībvalsti noteiktās dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē ārpussavienības AIFP par šo lēmumu. Ja ārpussavienības AIFP nav pienācīgi informēts par attiecīgo kompetento iestāžu lēmumu septiņās dienās pēc lēmuma pieņemšanas vai ja attiecīgās kompetentās iestādes nav viena mēneša laikā pieņēmušas lēmumu, ārpussavienības AIFP drīkst pats izvēlēties atsauces dalībvalsti, pamatojoties uz šajā punktā paredzētajiem kritērijiem.
AIFP spēj pierādīt savu nodomu izvērst aktīvu tirdzniecību attiecīgajā dalībvalstī, savu tirdzniecības stratēģiju pēc pieprasījuma darot zināmu dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
5. Dalībvalstis prasa, lai ārpussavienības AIFP, kas plāno pārvaldīt ES AIF, netirgojot to, un/vai tirgot viņa pārvaldītu AIF Savienībā saskaņā ar 39. vai 40. pantu, iesniedz atļaujas pieteikumu atsauces dalībvalstī.
Saņemot atļaujas pieteikumu, kompetentās iestādes vērtē, vai AIFP lēmums attiecībā uz atsauces dalībvalsti atbilst 4. punktā paredzētajiem kritērijiem. Ja kompetentās iestādes uzskata, ka tas tā nav, tās noraida ārpussavienības AIFP atļaujas pieteikumu, paskaidrojot noraidījuma iemeslus. Ja kompetentās iestādes uzskata, ka 4. punktā paredzētie kritēriji ir ievēroti, tās informē EVTI par to un aicina EVTI sniegt rekomendācijas par veikto vērtējumu. EVTI adresētajā paziņojumā kompetentās iestādes sniedz EVTI pamatojumu, ko AIFP sniedzis savam vērtējumam attiecībā uz atsauces dalībvalsti, un informāciju par AIFP tirdzniecības stratēģiju.
Viena mēneša laikā pēc šā punkta otrajā daļā minētā paziņojuma EVTI sniedz attiecīgajām kompetentajām iestādēm rekomendācijas par to vērtējumu attiecībā uz atsauces dalībvalsti saskaņā ar 4. punktā noteiktajiem kritērijiem. EVTI sniedz negatīvu rekomendāciju tikai gadījumā, ja tā uzskata, ka 4. punktā noteiktie kritēriji nav ievēroti.
Termiņu, kas noteikts 8. panta 5. punktā, aptur uz laiku, kamēr EVTI izskata jautājumu saskaņā ar šo punktu.
Ja kompetentās iestādes ierosina piešķirt atļauju pretrunā šā punkta trešajā daļā minētajām EVTI rekomendācijām, tās informē EVTI, norādot pamatojumu. EVTI publisko to, ka kompetentās iestādes neievēro vai plāno neievērot tās rekomendācijas. EVTI var arī pieņemt lēmumu, katru gadījumu izskatot atsevišķi, publiskot kompetento iestāžu sniegto pamatojumu, kāpēc tās neievēro rekomendācijas. Kompetentās iestādes iepriekš saņem paziņojumu par šādu publiskošanu.
Ja kompetentās iestādes ierosina piešķirt atļauju pretēji šā punkta trešajā daļā minētajām EVTI rekomendācijām un ja AIFP plāno tirgot tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas citās dalībvalstīs, kas nav atsauces dalībvalsts, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par to informē arī šo dalībvalstu kompetentās iestādes, norādot pamatojumu. Attiecīgā gadījumā atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par šo jautājumu informē arī AIFP pārvaldītā AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, norādot pamatojumu.
6. Ja kādas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt AIFP lēmumam par atsauces dalībvalsts noteikšanu, attiecīgā kompetentā iestāde var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
7. Neskarot 8. punktā paredzēto, atļauju izsniedz tikai tad, ja ir izpildīti šādi papildnosacījumi:
a)
atsauces dalībvalsti AIFP norāda saskaņā ar 4. punktā paredzētajiem kritērijiem un pamato ar pievienoto tirdzniecības stratēģiju un 5. punktā paredzēto procedūru, ko ievērojušas attiecīgās kompetentās iestādes;
b)
AIFP ir iecēlis likumīgo pārstāvi, kas reģistrēts atsauces dalībvalstī;
c)
likumīgais pārstāvis kopā ar AIFP ir ārpussavienības AIFP kontaktpersona attiecīgā AIF ieguldītājiem, EVTI un kompetentajām iestādēm attiecībā uz darbībām, kas AIFP ir atļautas Savienībā, un tam ir vismaz pietiekami resursi, lai īstenotu atbilstības funkciju saskaņā ar šo direktīvu;
d)
starp atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm, attiecīgā ES AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir izveidoti pienācīgi sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu vismaz efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
e)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas;
f)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP, ir ar atsauces dalībvalsti parakstījusi nolīgumu, kas pilnībā atbilst ESAO Nodokļu paraugkonvencijas par ienākumiem un kapitālu 26. pantā noteiktajiem standartiem un nodrošina efektīvu informācijas apmaiņu par nodokļu jautājumiem, tostarp jebkādus daudzpusējus nolīgumus nodokļu jomā;
g)
šajā direktīvā paredzēto kompetento iestāžu uzraudzības pienākumu efektīvai īstenošanai netraucē ne trešās valsts normatīvie vai administratīvie akti, kas jāievēro AIFP, ne šīs trešās valsts uzraudzības iestāžu uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaru ierobežojumi.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt izvērtējumam par to, kā šā punkta pirmās daļas a) līdz e) un g) apakšpunktu piemēro AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
Ja ES AIF kompetentā iestāde saprātīgā laikposmā neiesaistās nepieciešamajā sadarbības mehānismā, kā izklāstīts šā punkta pirmās daļas d) apakšpunktā, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
8. Atļauju piešķir saskaņā ar II nodaļu, ko piemēro mutatis mutaandis, ievērojot šādus kritērijus:
a)
informāciju, kas minēta 7. panta 2. punktā, papildina ar šādu:
i)
AIFP pamatojums savam vērtējumam attiecībā uz atsauces dalībvalsti saskaņā ar 4. punktā paredzētajiem kritērijiem un informācija par tirdzniecības stratēģiju;
ii)
to šīs direktīvas noteikumu saraksts, kurus AIFP nevar izpildīt, jo AIFP atbilstība tiem saskaņā ar 2. punktu ir nesavienojama ar kādu saistošu tiesību aktu noteikumu, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP vai ārpussavienības AIF, ko tirgo Savienībā;
iii)
rakstisks pierādījums, pamatojoties uz EVTI izstrādātajiem regulatīvajiem tehniskajiem standartiem, ka attiecīgās trešās valsts tiesību akti paredz noteikumu, kas līdzvērtīgs tiem noteikumiem, kuru ievērošana ir neiespējama, un kam ir tāds pats regulatīvais mērķis, un kas dod tāda paša līmeņa aizsardzību attiecīgā AIF ieguldītājiem, un ka AIFP izpilda šo līdzvērtīgo noteikumu; rakstisku pierādījumu pamato juridisks atzinums par attiecīgā nesavienojamā trešās valsts saistošā tiesību aktu noteikuma esamību, un tajā norāda regulatīvā mērķa aprakstu un ieguldītāju aizsardzības raksturu, ko tas paredz nodrošināt; un
iv)
AIFP juridiskā pārstāvja nosaukums un vieta, kur tas veic uzņēmējdarbību;
b)
informācija, kas minēta 7. panta 3. punktā, var attiekties vienīgi uz ES AIF, ko AIFP plāno pārvaldīt, un tiem AIFP pārvaldītajiem AIF, ko tas plāno tirgot Savienībā ar pasi;
c)
šīs direktīvas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts neskar šā panta 2. punktu;
d)
nepiemēro 8. panta 1. punkta e) apakšpunktu;
e)
šīs direktīvas 8. panta 5. punkta otro daļu lasa, ietverot tajā atsauci uz 37. panta 8. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt atļaujai, ko piešķīrušas AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
9. Ja atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes uzskata, ka AIFP var saskaņā ar 2. punktu atbrīvot no atbilstības atsevišķiem šīs direktīvas noteikumiem, tās bez liekas kavēšanās par to informē EVTI. Tās pamato šo vērtējumu ar informāciju, ko AIFP sniedzis saskaņā ar 8. punkta a) apakšpunkta ii) un iii) punktu.
Viena mēneša laikā pēc šā punkta pirmajā daļā minētā paziņojuma saņemšanas EVTI sniedz attiecīgajām kompetentajām iestādēm rekomendācijas par to, kā piemērot atbrīvojumu no atbilstības šai direktīvai, ko izraisa nesavienojamība saskaņā ar 2. punktu. Rekomendācijās var jo īpaši norādīt, vai šāda atbrīvojuma nosacījumi šķiet izpildīti, pamatojoties uz informāciju, ko AIFP sniedzis saskaņā ar 8. punkta a) apakšpunkta ii) un iii) punktu, un par līdzvērtības regulatīvajiem tehniskajiem standartiem. EVTI mērķis ir izveidot kopēju Eiropas uzraudzības kultūru un konsekventu uzraudzības praksi un nodrošināt kompetento iestāžu konsekventu pieeju šā punkta piemērošanā.
Šīs direktīvas 8. panta 5. punktā noteikto termiņu aptur uz laiku, kamēr EVTI izskata jautājumu saskaņā ar šo punktu.
Ja atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ierosina piešķirt atļauju pretrunā šā punkta otrajā daļā minētajām EVTI rekomendācijām, tās informē EVTI, norādot pamatojumu. EVTI publisko to, ka kompetentās iestādes neievēro vai plāno neievērot šīs rekomendācijas. EVTI var arī pieņemt lēmumu, katru gadījumu izskatot atsevišķi, publiskot kompetento iestāžu sniegto pamatojumu, kāpēc tās neievēro šīs rekomendācijas. Attiecīgās kompetentās iestādes iepriekš saņem paziņojumu par šādu publiskošanu.
Ja kompetentās iestādes ierosina piešķirt atļauju pretēji šā punkta otrajā daļā minētajām EVTI rekomendācijām un ja AIFP plāno tirgot tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas dalībvalstīs, kas nav atsauces dalībvalsts, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par to informē arī šo dalībvalstu kompetentās iestādes, norādot pamatojumu.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt vērtējumam par to, kā šo punktu piemēro AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
10. Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē EVTI par sākotnējo atļaujas piešķiršanas procesu, par jebkurām AIFP atļaujas izmaiņām un par atļaujas atsaukšanu.
Kompetentās iestādes informē EVTI par atļauju pieteikumiem, ko tās ir noraidījušas, un sniedz informāciju par AIFP, kuru pieteikumi ir noraidīti, un par noraidījuma iemesliem. EVTI uztur šādu datu centralizētu reģistru, kas pēc pieprasījuma ir pieejams kompetentajām iestādēm. Kompetentās iestādes šo informāciju uzskata par konfidenciālu.
11. Atsauces dalībvalsts noteikšanu neietekmē AIFP turpmākā uzņēmējdarbības attīstība Savienībā. Tomēr, ja AIFP maina tirdzniecības stratēģiju divos gados pēc sākotnējās atļaujas saņemšanas un ja šīs izmaiņas būtu ietekmējušas atsauces dalībvalsts noteikšanu gadījumā, kad izmainītā tirdzniecības stratēģija būtu bijusi sākotnējās stratēģijas vietā, AIFP informē sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes pirms šo izmaiņu īstenošanas un norāda atsauces dalībvalsti saskaņā ar 4. punktā noteiktajiem kritērijiem un pamatojoties uz jauno stratēģiju. AIFP pamato savu vērtējumu, jauno tirdzniecības stratēģiju darot zināmu savai sākotnējai atsauces dalībvalstij. Vienlaikus AIFP sniedz informāciju par savu juridisko pārstāvi, tostarp tā nosaukumu un vietu, kur tas veic uzņēmējdarbību. Juridiskais pārstāvis veic uzņēmējdarbību jaunajā atsauces dalībvalstī.
Sākotnējā atsauces dalībvalsts izvērtē, vai AIFP vērtējums saskaņā ar šā punkta pirmo daļu ir pareizs, un paziņo EVTI par šo vērtējumu. EVTI sniedz rekomendācijas par kompetento iestāžu veikto izvērtējumu. EVTI adresētajā paziņojumā kompetentās iestādes sniedz EVTI pamatojumu, ko AIFP sniedzis savam vērtējumam attiecībā uz atsauces dalībvalsti, un informāciju par AIFP jauno tirdzniecības stratēģiju.
Viena mēneša laikā pēc šā punkta otrajā daļā minētā paziņojuma saņemšanas EVTI sniedz attiecīgajām kompetentajām iestādēm rekomendācijas par šo izvērtējumu. EVTI sniedz negatīvas rekomendācijas tikai gadījumā, ja tā uzskata, ka 4. punktā minētie kritēriji nav ievēroti.
Pēc EVTI rekomendāciju saņemšanas saskaņā ar šā punkta trešo daļu sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē par savu lēmumu ārpussavienības AIFP, tā sākotnējo juridisko pārstāvi un EVTI.
Ja sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes piekrīt AIFP veiktajam vērtējumam, tās informē jaunās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par šo maiņu. Sākotnējā atsauces dalībvalsts bez liekas kavēšanās nosūta jaunajai atsauces dalībvalstij atļaujas un AIFP uzraudzības dokumentācijas kopiju. Pēc atļaujas un uzraudzības dokumentācijas pārsūtīšanas jaunās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ir atbildīgas par atļaujas izsniegšanu AIFP un tā uzraudzību.
Ja kompetentās iestādes galīgais vērtējums ir pretrunā šā punkta trešajā daļā minētajām EVTI rekomendācijām:
a)
kompetentās iestādes par to informē EVTI, norādot pamatojumu. EVTI publisko to, ka kompetentās iestādes neievēro vai plāno neievērot tās rekomendācijas. EVTI var arī pieņemt lēmumu, katru gadījumu izskatot atsevišķi, publiskot kompetento iestāžu sniegto pamatojumu, kāpēc tās neievēro šīs rekomendācijas. Attiecīgās kompetentās iestādes iepriekš saņem paziņojumu par šādu publiskošanu;
b)
ja AIFP tirgo tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas dalībvalstīs, kas nav sākotnējā atsauces dalībvalsts, sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par to informē šo dalībvalstu kompetentās iestādes, norādot pamatojumu. Attiecīgā gadījumā atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes par šo jautājumu informē arī AIFP pārvaldītā AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, norādot pamatojumu.
12. Ja no AIFP faktiskās uzņēmējdarbības Savienībā divos gados pēc atļaujas saņemšanas kļūst skaidrs, ka atļaujas saņemšanas laikā iesniegtā tirdzniecības stratēģija netika ievērota vai ka AIFP par to ir sniedzis nepatiesas ziņas, vai ja AIFP maina tirdzniecības stratēģiju, neievērojot 11. punktu, sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai AIFP norāda atsauces dalībvalsti, pamatojoties uz tā faktisko tirdzniecības stratēģiju. Šā panta 11. punktā noteikto procedūru piemēro mutatis mutandis. Ja AIFP neievēro kompetento iestāžu prasību, tās atsauc AIFP atļauju.
Ja AIFP maina savu tirdzniecības stratēģiju pēc 11. punktā minētā laikposma un plāno mainīt atsauces dalībvalsti saskaņā ar savu jauno tirdzniecības stratēģiju, tas var iesniegt sākotnējās atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm pieprasījumu mainīt atsauces dalībvalsti. Šā panta 11. punktā noteikto procedūru piemēro mutatis mutandis.
Ja kādas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt vērtējumam par atsauces dalībvalsts noteikšanu saskaņā ar 11. punktu vai šo punktu, attiecīgā kompetentā iestāde var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
13. Domstarpības, kas rodas starp AIFP atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm un AIFP, ir atsauces dalībvalsts jurisdikcijā, un tās izšķir saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem.
Domstarpības, kas rodas starp AIFP vai AIF un attiecīgā AIF ES ieguldītājiem, ir dalībvalsts jurisdikcijā.
14. Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot procedūras, kas jāievēro iespējamām atsauces dalībvalstīm, izvēloties no tām atsauces dalībvalsti saskaņā ar 4. punkta otro daļu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 59. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru
15. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 7. punkta d) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
16. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI var izstrādāt pamatnostādnes, kurās ir noteikti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 7. punkta d) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem.
17. EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot 7. punkta d) apakšpunktā minēto sadarbības mehānismu minimālo saturu, lai tādējādi nodrošinātu, ka atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes saņem pietiekamu informāciju, kas ļauj tām īstenot šajā direktīvā noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
18. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot procedūras sadarbībai un informācijas apmaiņai starp atsauces dalībvalsts kompetento iestādi un AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
19. Ja kompetentā iestāde noraida informācijas apmaiņas pieprasījumu atbilstoši 17. punktā paredzētajiem regulatīvajiem tehniskajiem standartiem, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
20. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 29. pantu EVTI veicina efektīvu divpusēju un daudzpusēju informācijas apmaiņu starp ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm un attiecīgā AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, pilnībā ievērojot atbilstīgu konfidencialitāti un datu aizsardzības noteikumus, kas paredzēti attiecīgajos Savienības tiesību aktos.
21. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/201031. pantu EVTI veic vispārēju koordināciju starp ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts kompetento iestādi un attiecīgā AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Jo īpaši EVTI var:
a)
veicināt informācijas apmaiņu starp attiecīgajām kompetentajām iestādēm;
b)
noteikt informācijas apjomu, kas atsauces dalībvalsts kompetentajai iestādei jāsniedz attiecīgo uzņēmēju dalībvalstu kompetentajām iestādēm;
c)
ja notikumu gaita var apdraudēt finanšu tirgu darbību, veikt visus attiecīgos pasākumus, lai veicinātu to pasākumu koordināciju, ko atsauces dalībvalsts kompetentā iestāde un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes veic attiecībā uz ārpussavienības AIFP.
22. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, lai noteiktu 12. punkta otrajā daļā minētā pieprasījuma formu un saturu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
23. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
to, kā AIFP ir jāizpilda šajā direktīvā paredzētās prasības, ņemot vērā, ka AIFP veic uzņēmējdarbību trešā valstī, un jo īpaši 22. līdz 24. pantā prasītās informācijas iesniegšanas veidu;
b)
nosacījumus, ar kādiem uzskata, ka tiesību akts, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP vai ārpussavienības AIF, paredz līdzvērtīgu noteikumu, kuram ir tāds pats regulatīvais mērķis un kurš nodrošina tāda paša līmeņa aizsardzību attiecīgajiem ieguldītājiem.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
38. pants
Ārpussavienības AIFP atļaujas saņemšanas un uzraudzības salīdzinošais vērtējums
1. EVTI katru gadu veic kompetento iestāžu uzraudzības pasākumu salīdzinošā vērtējuma analīzi attiecībā uz atļaujas piešķiršanu ārpussavienības AIFP un uzraudzību atbilstīgi 37., 39., 40. un 41. pantam, lai vēl vairāk sekmētu uzraudzības konsekvenci saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 30. pantu.
2. Līdz 2013. gada 22. jūlijam EVTI izstrādā metodes, kā objektīvi vērtēt un salīdzināt attiecīgās iestādes.
3. Salīdzinošajā izvērtējuma analīzē jo īpaši iekļauj izvērtējumu par:
a)
uzraudzības prakses konverģences pakāpi atļauju piešķiršanā ārpussavienības AIFP un to uzraudzībā;
b)
līmeni, kādā uzraudzības prakse sasniedz šajā direktīvā izvirzītos mērķus;
c)
efektivitāti un konverģences pakāpi attiecībā uz to, kā tiek īstenota šī direktīva un tās īstenošanas pasākumi, kā arī regulatīvie un īstenošanas tehniskie standarti, ko EVTI izstrādājusi saskaņā ar šo direktīvu, tostarp par administratīvajiem pasākumiem un sankcijām pret ārpussavienības AIFP šīs direktīvas neievērošanas gadījumā.
4. Pamatojoties uz salīdzinošā vērtējuma secinājumiem, EVTI var pieņemt pamatnostādnes un ieteikumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 16. pantu, lai izveidotu konsekventu, efektīvu un lietderīgu uzraudzības praksi attiecībā uz ārpussavienības AIFP.
5. Kompetentās iestādes dara visu iespējamo, lai izpildītu šīs pamatnostādnes un ieteikumus.
6. Divos mēnešos pēc attiecīgās pamatnostādnes vai ieteikuma pieņemšanas katra kompetentā iestāde apliecina, vai tā attiecīgo pamatnostādni vai ieteikumu ievēro vai plāno to darīt. Ja kompetentā iestāde to neievēro vai plāno neievērot, tā informē EVTI, norādot iemeslus.
7. EVTI publisko to, ka kompetentā iestāde neievēro vai plāno neievērot attiecīgo pamatnostādni vai ieteikumu. EVTI var arī pieņemt lēmumu, katru gadījumu izskatot atsevišķi, publiskot kompetentās iestādes sniegto pamatojumu, kāpēc tā neievēro šo pamatnostādni vai ieteikumu. Kompetentā iestāde iepriekš saņem paziņojumu par šādu publiskošanu.
8. Regulas (ES) Nr. 1095/2010 43. panta 5. punktā minētajā ziņojumā EVTI informē Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju par saskaņā ar šo pantu pieņemtajām pamatnostādnēm un ieteikumiem, norādot, kuras kompetentās iestādes tos nav ievērojušas, un to, kā EVTI plāno nodrošināt, ka turpmāk šīs kompetentās iestādes ievēros EVTI pamatnostādnes un ieteikumus.
9. Komisija šos ziņojumus pienācīgi ņem vērā savā pārskatā par šo direktīvu saskaņā ar 69. pantu un turpmākos tās veiktos izvērtējumos.
10. EVTI dara publiski pieejamu paraugpraksi, ko var konstatēt salīdzinošajos vērtējumos. Papildus var publiskot arī pārējos salīdzinošo vērtējumu rezultātus, ja tam piekrīt kompetentā iestāde, attiecībā uz kuru veikts salīdzinošais vērtējums.
39. pants
Nosacījumi, lai Savienībā tirgotu ES AIF, kuriem ir pase un kurus pārvalda ārpussavienības AIFP
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju pienācīgi saņēmis ārpussavienības AIFP drīkst tirgot tāda tā pārvaldīta ES AIF, kuram ir pase, ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, tiklīdz ir izpildīti šajā pantā izklāstītie nosacījumi.
2. Ja AIFP plāno tirgot ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas tā atsauces dalībvalstī, AIFP iesniedz tā atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ES AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj III pielikumā minētos dokumentus un informāciju.
3. AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 2. punktu informē AIFP par to, vai tas drīkst sākt 2. punktā minētajā paziņojumā norādītā AIF tirdzniecību attiecīgajā dalībvalstī. AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes var nepieļaut AIF tirdzniecību vienīgi tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai vai ja AIFP kā citādi neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai. Pozitīva lēmuma gadījumā AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību savā atsauces dalībvalstī no dienas, kad šai sakarā sniegts kompetento iestāžu paziņojums.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI un AIF kompetentās iestādes, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP atsauces dalībvalstī.
4. Ja AIFP plāno tirgot ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas dalībvalstī, kas nav tā atsauces dalībvalsts, AIFP iesniedz savas atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ES AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj IV pielikumā paredzēto dokumentāciju un informāciju.
5. Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 4. punktu nosūta pilnīgo paziņojuma dokumentāciju to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās AIF akcijas vai ieguldījumu apliecības ir plānots tirgot. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka attiecīgajam AIFP ir atļauts pārvaldīt AIF, izmantojot konkrētu ieguldījumu stratēģiju.
6. Nosūtot paziņojuma dokumentāciju, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu. AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību attiecīgajā uzņēmējā dalībvalstī no šīs paziņošanas dienas.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI un AIF kompetentās iestādes par to, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP uzņēmējā dalībvalstī.
7. Šīs direktīvas IV pielikuma h) punktā minētajiem pasākumiem piemēro AIFP uzņēmēju dalībvalstu tiesību aktus un uzraudzību.
8. Dalībvalstis nodrošina, ka 4. punktā minētā AIFP paziņojuma vēstule un 5. punktā minētais apliecinājums ir tādā valodā, kas tradicionāli pieņemta starptautisko finanšu jomā.
Dalībvalstis nodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir pieņemama 6. punktā minēto dokumentu elektroniska nosūtīšana un aizpildīšana.
9. Ja notiek būtiskas izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 2. un/vai 4. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānotu izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē par šīm pārmaiņām EVTI, ja tās attiecas uz noteikta AIF tirdzniecības pārtraukšanu vai papildu AIF tirdzniecību, un attiecīgā gadījumā AIFP uzņēmēju dalībvalstu kompetentās iestādes.
10. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
šā panta 2. un 4. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu;
b)
šā panta 5. punktā minētā apliecinājuma parauga formu un saturu;
c)
šā panta 5. punktā minētās nosūtīšanas kārtību; un
d)
šā panta 9. punktā minētā rakstiskā paziņojuma formu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
11. Neskarot 43. panta 1. punktu, dalībvalstis prasa, lai AIFP pārvaldītie un tirgotie AIF tiktu tirgoti tikai profesionāliem ieguldītājiem.
40. pants
Nosacījumi, lai Savienībā tirgotu ārpussavienības AIF, kuriem ir pase un kurus pārvalda ārpussavienības AIFP
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju pienācīgi saņēmis ārpussavienības AIFP drīkst tirgot viņa pārvaldīta ārpussavienības AIF, kuram ir pase, ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, tiklīdz ir izpildīti šajā pantā izklāstītie nosacījumi.
2. Papildus prasībām, kas šajā direktīvā noteiktas attiecībā uz ES AIFP, attiecībā uz ārpussavienības AIFP izpilda šādus nosacījumus:
a)
starp atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādi, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir izveidoti pienācīgi sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu vismaz efektīvu informācijas apmaiņu, kura ļauj kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
b)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas;
c)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, ir ar atsauces dalībvalsti un visām citām dalībvalstīm, kurās plānots tirgot ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, parakstījusi nolīgumu, kas pilnībā atbilst ESAO Nodokļu paraugkonvencijas par ienākumiem un kapitālu 26. pantā noteiktajiem standartiem un nodrošina efektīvu informācijas apmaiņu par nodokļu jautājumiem, tostarp jebkādus daudzpusējus nolīgumus nodokļu jomā.
Ja citas dalībvalsts kompetentā iestāde nepiekrīt vērtējumam par to, kā šā punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktu piemēro AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
3. AIFP iesniedz tā atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ārpussavienības AIF, ko tas plāno tirgot savā atsauces dalībvalstī.
Paziņojumā iekļauj III pielikumā minēto dokumentāciju un informāciju.
4. AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 3. punktu informē AIFP par to, vai tas drīkst sākt 3. punktā minētajā paziņojumā norādītā AIF tirdzniecību attiecīgās dalībvalsts teritorijā. AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes var nepieļaut AIF tirdzniecību AIF vienīgi tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai vai ja AIFP kā citādi neatbilst vai neatbildīs šai direktīvai. Pozitīva lēmuma gadījumā AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību savā atsauces dalībvalstī no dienas, kad šai sakarā sniegts kompetento iestāžu paziņojums.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP atsauces dalībvalstī.
5. Ja AIFP plāno tirgot ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas arī citā dalībvalstī, kas nav tā atsauces dalībvalsts, AIFP iesniedz savas atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm paziņojumu par katru ārpussavienības AIF, ko tas plāno tirgot.
Paziņojumā iekļauj IV pielikumā minēto dokumentāciju un informāciju.
6. Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes ne vēlāk kā 20 darbdienas pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 5. punktu nosūta pilnīgo paziņojuma dokumentāciju tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā AIF akcijas vai ieguldījumu apliecības ir plānots tirgot. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka attiecīgajam AIFP ir atļauts pārvaldīt AIF, izmantojot konkrētu ieguldījumu stratēģiju.
7. Nosūtot paziņojuma dokumentāciju, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu. AIFP drīkst sākt AIF tirdzniecību attiecīgajās uzņēmējās dalībvalstīs no šīs paziņošanas dienas.
AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI par to, ka AIFP drīkst sākt AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecību AIFP uzņēmējās dalībvalstīs.
8. Šīs direktīvas IV pielikuma h) punktā minētajiem pasākumiem piemēro AIFP uzņēmēju dalībvalstu tiesību aktus un uzraudzību tiktāl, ciktāl tās ir valstis, kas nav atsauces dalībvalsts.
9. Dalībvalstis nodrošina, ka 5. punktā minētā AIFP paziņojuma vēstule un 6. punktā minētais apliecinājums ir tādā valodā, kas tradicionāli pieņemta starptautisko finanšu jomā.
Dalībvalstis nodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir pieņemama 6. punktā minēto dokumentu elektroniska nosūtīšana un aizpildīšana.
10. Ja notiek būtiskas izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 3. vai 5. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē par šīm pārmaiņām EVTI, ja tās attiecas uz noteikta AIF tirdzniecības pārtraukšanu vai papildu AIF tirdzniecību, un attiecīgā gadījumā AIFP uzņēmēju dalībvalstu kompetentās iestādes.
11. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 2. punkta a) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
12. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI var izstrādāt pamatnostādnes, kurās ir paredzēti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 2. punkta a) apakšpunktā minētajiem sadarbības mehānismiem.
13. EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot 2. punkta a) apakšpunktā minēto sadarbības mehānismu minimālo saturu, lai tādējādi nodrošinātu, ka atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes saņem pietiekamu informāciju, kas ļauj tām īstenot šajā direktīvā noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
14. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektu, nosakot procedūras sadarbībai un informācijas apmaiņai starp AIFP atsauces dalībvalsts kompetento iestādi un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
15. Ja kompetentā iestāde noraida informācijas apmaiņas pieprasījumu atbilstoši 14. punktā paredzētajiem regulatīvajiem tehniskajiem standartiem, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
16. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot:
a)
šā panta 3. un 5. punktā minētās paziņojuma vēstules parauga formu un saturu;
b)
šā panta 6. punktā minētā apliecinājuma parauga formu un saturu;
c)
šā panta 6. punktā minētās nosūtīšanas kārtību; un
d)
šā panta 10. punktā minētā rakstiskā paziņojuma formu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
17. Neskarot 43. panta 1. punktu, dalībvalstis prasa, lai AIFP pārvaldītie un tirgotie AIF tiktu tirgoti tikai profesionāliem ieguldītājiem.
41. pants
Nosacījumi, lai pārvaldītu AIF, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras nav ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts
1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļauju saņēmis ārpussavienības AIFP drīkst pārvaldīt ES AIF, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kura nav AIFP atsauces dalībvalsts, vai nu tieši, vai nodibinot filiāli, ja attiecīgajam AIFP ir atļauts pārvaldīt konkrētā veida AIF.
2. Jebkurš ārpussavienības AIFP, kas pirmo reizi plāno pārvaldīt ES AIF, kurš veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kas nav tā atsauces dalībvalsts, paziņo atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu informāciju:
a)
dalībvalsti, kurā tas plāno pārvaldīt AIF tieši vai nodibinot filiāli;
b)
darbības programmu, kurā īpaši noteikti pakalpojumi, ko tas plāno sniegt, un identificēts AIF, ko tas plāno pārvaldīt.
3. Ja ārpussavienības AIFP plāno nodibināt filiāli, papildus 2. punktā pieprasītajai informācijai tas sniedz šādu informāciju:
a)
filiāles organizatorisko struktūru;
b)
AIF adresi izcelsmes dalībvalstī, kur var iegūt dokumentus;
c)
par filiāles pārvaldību atbildīgo personu vārdus un kontaktinformāciju.
4. Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes viena mēneša laikā pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 2. punktu vai divos mēnešos pēc pilnīgas paziņojuma dokumentācijas saņemšanas saskaņā ar 3. punktu nosūta šo dokumentāciju AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Šādu nosūtīšanu veic tikai tad, ja AIFP veiktā AIF pārvaldība atbilst un turpinās atbilst šai direktīvai un ja AIFP citādi atbilst šai direktīvai.
Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes šim nolūkam iekļauj apliecinājumu par to, ka attiecīgais AIFP ir saņēmis to atļauju.
Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties paziņo AIFP par šo nosūtīšanu. AIFP drīkst sākt sniegt savus pakalpojumus AIFP uzņēmējās dalībvalstīs, tiklīdz ir saņemts paziņojums par nosūtīšanu.
Atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes informē arī EVTI par to, ka AIFP drīkst sākt AIF pārvaldību AIFP uzņēmējās dalībvalstīs.
5. AIFP uzņēmējas dalībvalstis neievieš papildu prasības, kas attiecīgajam AIFP jāievēro saistībā ar jautājumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva.
6. Ja notiek izmaiņas informācijā, kas sniegta saskaņā ar 2. punktu un attiecīgā gadījumā 3. punktu, AIFP sniedz rakstisku paziņojumu par šīm izmaiņām AIF atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms izmaiņu ieviešanas, ja AIFP plāno veikt jebkādas izmaiņas, vai - neplānotu izmaiņu gadījumā - tūlīt pēc šo izmaiņu fakta.
Ja plānoto izmaiņu rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilstu šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilstu šai direktīvai, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē AIFP, ka tas nedrīkst ieviest attiecīgās izmaiņas.
Ja plānotās izmaiņas tiek ieviestas, neņemot vērā šā punkta pirmo un otro daļu, vai ja ir notikušas neplānotas izmaiņas, kuru rezultātā AIFP veiktā AIF pārvaldība vairs neatbilst šai direktīvai vai AIFP kā citādi vairs neatbilst šai direktīvai, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes veic visus nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 46. pantu, tostarp vajadzības gadījumā nepārprotami aizliedzot AIF tirdzniecību.
Ja izmaiņas ir pieņemamas tāpēc, ka tās neietekmē AIFP veiktās AIF pārvaldības atbilstību šai direktīvai vai AIFP citādu atbilstību šai direktīvai, atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās informē par šīm pārmaiņām AIFP uzņēmēju dalībvalstu kompetentās iestādes.
7. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektu, lai precizētu informāciju, kas jāpaziņo atbilstoši 2. un 3. punktam.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.
8. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot standarta formas, šablonus un procedūras informācijas nosūtīšanai atbilstoši šā panta 2. un 3. punktam.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
42. pants
Nosacījumi, lai dalībvalstīs tirgotu AIF, kuriem nav pases un kurus pārvalda ārpussavienības AIFP
1. Neskarot 37., 39. un 40. pantu, dalībvalstis var ļaut ārpussavienības AIFP tirgot profesionāliem ieguldītājiem tikai to teritorijā šo AIFP pārvaldītu AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, izpildot vismaz šādus nosacījumus:
a)
ārpussavienības AIFP ievēro 22., 23. un 24. pantu attiecībā uz katru AIF, ko tas tirgo atbilstoši šim pantam, un 26. līdz 30. pantu, ja saskaņā ar šo pantu tirgotais AIF ir 26. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Iepriekšminētajos pantos minētās kompetentās iestādes un AIF ieguldītājus uzskata par to dalībvalstu iestādēm un ieguldītājiem, kurās AIF tiek tirgoti;
b)
starp to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās tiek tirgoti AIF, attiecīgā gadījumā - atbilstīgā ES AIF kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP, kā arī attiecīgā gadījumā tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, sistēmiskā riska uzraudzības nolūkos un atbilstoši starptautiskajiem standartiem ir izveidoti pienācīgi sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
c)
trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP vai kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIF, nav iekļauta FATF veidotajā sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas.
Ja ES AIF kompetentā iestāde saprātīgā laikposmā neiesaistās nepieciešamajā sadarbības mehānismā, kas paredzēts šā punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā paredzēts tirgot AIF, var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
2. Šā panta vajadzībām dalībvalstis var noteikt ārpussavienības AIFP stingrākus noteikumus attiecībā uz AIF akciju vai ieguldījumu apliecību tirdzniecību ieguldītājiem attiecīgajās dalībvalstīs.
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus attiecībā uz šā panta 1. punktā minētajiem sadarbības mehānismiem, lai izstrādātu kopēju sistēmu nolūkā veicināt šādu mehānismu izveidi sadarbībai ar trešām valstīm.
4. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI izstrādā pamatnostādnes, kurās ir paredzēti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz 1. punktā minētajiem sadarbības mehānismiem.
VIII NODAĻA
TIRDZNIECĪBA PRIVĀTIEM IEGULDĪTĀJIEM
43. pants
AIFP veikta AIF tirdzniecība privātiem ieguldītājiem
1. Neskarot citus Savienības tiesību instrumentus, dalībvalstis var atļaut AIFP tirgot privātiem ieguldītājiem attiecīgo dalībvalstu teritorijā to AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, kurus šie AIFP pārvalda atbilstoši šai direktīvai, neatkarīgi no tā, vai šādus AIF tirgo vietējā vai pārrobežu tirgū, un neatkarīgi no tā, vai tie ir ES vai ārpussavienības AIF.
Šādos gadījumos dalībvalstis var noteikt AIFP vai AIF stingrākas prasības nekā prasības, ko piemēro tiem AIF, kurus tirgo profesionāliem ieguldītājiem attiecīgo dalībvalstu teritorijā atbilstoši šai direktīvai. Tomēr tiem ES AIF, kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kurus tirgo pārrobežu tirgū, dalībvalstis nenosaka stingrākas vai papildu prasības nekā iekšējā tirgū tirgotiem AIF.
2. Dalībvalstis, kas atļauj AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem to teritorijā, līdz 2014. gada 22. jūlijam informē Komisiju un EVTI par šādiem jautājumiem:
a)
AIF veidiem, ko AIFP drīkst tirgot privātiem ieguldītājiem to teritorijā;
b)
jebkādām papildu prasībām, ko dalībvalsts nosaka attiecībā uz AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem.
Dalībvalstis arī informē Komisiju un EVTI par jebkādām turpmākām izmaiņām attiecībā uz šā punkta pirmo daļu.
IX NODAĻA
KOMPETENTĀS IESTĀDES
1. IEDAĻA
Norīkošana, pilnvaras un pārskatīšanas procedūras
44. pants
Kompetento iestāžu norīkošana
Dalībvalstis norīko kompetentās iestādes, kurām jāveic šajā direktīvā paredzētie pienākumi.
Dalībvalstis informē par to EVTI un Komisiju, norādot visu pienākumu sadalījumu.
Par kompetentajām iestādēm norīko valsts iestādes.
Dalībvalstis uzdod to kompetentajām iestādēm izstrādāt atbilstošas metodes, lai uzraudzītu to, vai AIFP pilda šajā direktīvā noteiktos pienākumus, attiecīgos gadījumos pamatojoties uz EVTI izstrādātajām pamatnostādnēm.
45. pants
Dalībvalstu kompetento iestāžu atbildība
1. Par AIFP uzraudzību atbild AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes neatkarīgi no tā, vai AIFP pārvalda un/vai tirgo AIF citā dalībvalstī, un neskarot tos šīs direktīvas noteikumus, kas uzraudzības pienākumus uzliek AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
2. Par uzraudzību attiecībā uz to, kā AIFP ievēro 12. un 14. pantu, atbild AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes, ja AIFP pārvalda un/vai tirgo AIF ar filiāles starpniecību attiecīgajā dalībvalstī.
3. AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var prasīt, lai AIFP, kas pārvalda vai tirgo AIF tās teritorijā vai nu ar filiāles starpniecību, vai ne, sniedz nepieciešamo informāciju, lai varētu uzraudzīt to, kā AIFP ievēro minēto kompetento iestāžu atbildībā esošos piemērojamos noteikumus.
Šīs prasības nav stingrākas par tām, ko nolūkā uzraudzīt šo pašu standartu ievērošanu AIFP uzņēmēja dalībvalsts nosaka tiem AIFP, kuriem tā ir izcelsmes dalībvalsts.
4. Ja AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes pārliecinās, ka AIFP, kas pārvalda un/vai tirgo AIF šajā dalībvalstī vai nu ar filiāles starpniecību, vai ne, pārkāpj kādu no noteikumiem, saistībā ar kuru tās ir atbildīgas par ievērošanas uzraudzību, tās prasa attiecīgajam AIFP novērst šo pārkāpumu un informē par to izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes.
5. Ja attiecīgais AIFP atsakās uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm sniegt informāciju, kas ir to pārziņā, vai nerīkojas, lai novērstu 4. punktā minēto pārkāpumu, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes par to informē izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, tiklīdz iespējams:
a)
veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgais AIFP sniedz informāciju, ko saskaņā ar 3. punktu pieprasījušas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes, vai novērš 4. punktā minēto pārkāpumu;
b)
pieprasa visu nepieciešamo informāciju no atbilstīgajām uzraudzības iestādēm trešās valstīs.
Šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minēto pasākumu būtību dara zināmu AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
6. Ja, neraugoties uz AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu veiktajiem pasākumiem atbilstoši 5. pantam vai tāpēc, ka šie pasākumi izrādās nepietiekami vai nav veicami attiecīgajā dalībvalstī, AIFP joprojām atsakās sniegt informāciju, ko saskaņā ar 3. punktu pieprasījušas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes, vai arī turpina pārkāpt 4. punktā minētās tiesību normas, kas ir spēkā uzņēmējā dalībvalstī, AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes pēc tam, kad ir informējušas AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, veic atbilstošus pasākumus, tostarp 46. un 48. pantā minētos, lai novērstu vai sodītu turpmākus pārkāpumus un vajadzības gadījumā liegtu šim AIFP sākt jebkādus turpmākus darījumus tā uzņēmējā dalībvalstī. Ja AIFP uzņēmējā dalībvalstī veiktā funkcija ir AIF pārvaldība, uzņēmēja dalībvalsts var prasīt, lai AIFP pārtrauc pārvaldīt šos AIF.
7. Gadījumā, ja AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir skaidrs un pierādāms iemesls uzskatīt, ka AIFP neizpilda pienākumus, kas izriet no noteikumiem, saistībā ar kuriem tās nav atbildīgas par ievērošanas uzraudzību, minētās iestādes par konstatētajiem faktiem informē AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, kuras veic attiecīgus pasākumus, tostarp vajadzības gadījumā pieprasa papildu informāciju no atbilstīgajām uzraudzības iestādēm trešās valstīs.
8. Ja, neraugoties uz AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu veiktajiem pasākumiem vai tāpēc, ka šie pasākumi izrādās nepietiekami, vai tāpēc, ka AIFP izcelsmes dalībvalsts nerīkojas saprātīgā laikposmā, AIFP turpina darboties tādā veidā, kas acīmredzami kaitē attiecīgā AIF ieguldītāju interesēm un AIFP uzņēmējas dalībvalsts tirgus finanšu stabilitātei un vienotībai, AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes pēc tam, kad ir informējušas AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, var veikt atbilstošus nepieciešamos pasākumus, lai aizsargātu attiecīgā AIF ieguldītājus un uzņēmējas dalībvalsts tirgus finanšu stabilitāti un vienotību, tostarp paredzot iespēju aizliegt attiecīgajam AIFP turpmāk tirgot attiecīgā AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas uzņēmējā dalībvalstī.
9. Šā panta 7. un 8. punktā paredzēto procedūru piemēro arī tad, ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir skaidrs un pierādāms iemesls nepiekrist tam, ka atsauces dalībvalsts piešķir atļauju ārpussavienības AIFM.
10. Ja kompetentās iestādes nepiekrīt jebkādiem pasākumiem, ko kompetentā iestāde veikusi atbilstoši šā panta 4. līdz 9. punktam, tās var vērst EVTI uzmanību uz šo jautājumu, un EVTI var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
11. Vajadzības gadījumā EVTI veicina sarunas par šajā direktīvā paredzētajiem mehānismiem sadarbībai starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm un trešo valstu uzraudzības iestādēm, kā arī vienošanos par šiem mehānismiem.
46. pants
Kompetento iestāžu pilnvaras
1. Kompetentajām iestādēm piešķir visas uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras, kas ir vajadzīgas to funkciju izpildei. Šādas pilnvaras izmanto jebkurā no turpmāk minētajiem veidiem:
a)
tieši;
b)
sadarbībā ar citām iestādēm;
c)
atbilstīgi savai kompetencei deleģējot pilnvaras struktūrām, kam ir deleģēti uzdevumi;
d)
vēršoties kompetentajās tiesu iestādēs.
2. Kompetentajām iestādēm ir pilnvaras:
a)
piekļūt jebkuram dokumentam jebkādā formātā un saņemt tā kopiju;
b)
pieprasīt informāciju no jebkuras personas, kas ir saistīta ar AIFP vai AIF darbību, un vajadzības gadījumā izsaukt un izjautāt personu, lai iegūtu informāciju;
c)
veikt pārbaudes uz vietas ar iepriekšējiem paziņojumiem vai bez tiem;
d)
pieprasīt esošos tālruņa sarunu un esošos datu plūsmas ierakstus;
e)
prasīt izbeigt jebkuru praksi, kas ir pretrunā noteikumiem, kuri pieņemti, īstenojot šo direktīvu;
f)
prasīt aktīvu iesaldēšanu vai sekvestrāciju;
g)
prasīt profesionālās darbības pagaidu aizliegšanu;
h)
prasīt, lai AIFP, depozitāriji vai revidenti sniedz informāciju;
i)
pieņemt jebkāda veida pasākumus, lai nodrošinātu to, ka AIFP vai depozitāriji turpina pildīt šīs direktīvas prasības, kas uz tiem attiecas;
j)
ieguldījumu apliecību turētāju vai sabiedrības interesēs prasīt apturēt ieguldījumu apliecību emisiju, atpirkšanu vai atpakaļpirkšanu;
k)
atsaukt AIFP vai depozitārijam piešķirto atļauju;
l)
nodot lietas krimināltiesvedībai;
m)
prasīt revidentiem vai speciālistiem veikt pārbaudes vai izmeklēšanas.
3. Ja atsauces dalībvalsts kompetentā iestāde uzskata, ka atļauju saņēmis ārpussavienības AIFP nav ievērojis no šīs direktīvas izrietošās saistības, tā pēc iespējas drīzāk informē par šo faktu EVTI, sniedzot pilnīgu pamatojumu.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir attiecīgās pilnvaras, lai varētu veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu pareizu tirgus darbību tādos gadījumos, kad viena vai vairāku AIF darbība viena finanšu instrumenta tirgū varētu apdraudēt attiecīgā tirgus pareizu darbību.
47. pants
EVTI pilnvaras un kompetence
1. EVTI var izstrādāt un regulāri pārskatīt dalībvalstu kompetentajām iestādēm paredzētas pamatnostādnes par atļauju izsniegšanas pilnvaru īstenošanu un par šajā direktīvā noteiktajiem kompetento iestāžu ziņošanas pienākumiem.
EVTI ir arī papildu pilnvaras, tostarp 48. panta 3. punkta noteiktās, kas nepieciešamas, lai īstenotu uzdevumus, kas tai uzdoti ar šo direktīvu.
2. Pienākums glabāt dienesta noslēpumu attiecas uz visām personām, kas strādā vai ir strādājušas EVTI un kompetentajās iestādēs vai jebkuras citas tādas personas labā, kurai EVTI ir deleģējusi uzdevumus, tostarp uz EVTI nolīgtajiem revidentiem un ekspertiem. Informāciju, uz kuru attiecas dienesta noslēpums, neizpauž citai personai vai iestādei, ja vien šāda izpaušana nav nepieciešama tiesvedībai.
3. Visu informāciju, ar kuru atbilstoši šai direktīvai apmainās EVTI, kompetentās iestādes, EBI, Eiropas Uzraudzības iestāde (Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju iestāde), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1094/2010 (29), un ESRB, uzskata par konfidenciālu, izņemot gadījumus, kad EVTI vai kompetentā iestāde, vai cita iesaistīta iestāde vai struktūra informācijas sniegšanas laikā paziņo, ka šādu informāciju drīkst izpaust, vai kad šāda izpaušana ir nepieciešama tiesvedībai.
4. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 9. pantu EVTI var, ja ir izpildīti visi šā panta 5. punkta nosacījumi, lūgt kompetento iestādi vai kompetentās iestādes pēc vajadzības veikt jebkurus no šiem pasākumiem:
a)
aizliegt Savienībā tirgot ārpussavienības AIFP pārvaldīta AIF vai ES AIFP pārvaldīta ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas, ja nav saņemta 37. pantā prasītā atļauja vai nav veikta 35., 39. un 40. pantā paredzētā paziņošana vai ja attiecīgā dalībvalsts to neatļauj saskaņā ar 42. pantu;
b)
noteikt ārpussavienības AIFP ierobežojumus saistībā ar AIF pārvaldību, ja noteiktā tirgū pārrobežu līmenī novērojama riska pārmērīga koncentrācija;
c)
noteikt ārpussavienības AIFP ierobežojumus saistībā ar AIF pārvaldību, ja tā darbības varētu potenciāli radīt darījuma partnera risku kredītiestādei vai citām sistēmiski saistītām iestādēm.
5. EVTI var pieņemt lēmumu saskaņā ar 4. punktu un atbilstoši 6. punktā izklāstītajām prasībām, ja ir izpildīti šādi divi nosacījumi:
a)
pastāv ievērojams risks, kuru rada vai pastiprina AIFP darbības un kurš apdraud finanšu tirgus pienācīgu darbību un integritāti vai Savienības visas finanšu sistēmas vai tās daļas stabilitāti, turklāt šim riskam ir pārrobežu ietekme; un
b)
attiecīgā kompetentā iestāde vai kompetentās iestādes nav veikušas pasākumus, lai novērstu draudus, vai pieņemtie pasākumi nespēj pienācīgi novērst šos draudus.
6. Saskaņā ar 4. punktu pieņemtie kompetentās iestādes vai kompetento iestāžu pasākumi:
a)
efektīvi novērš draudus finanšu tirgus pienācīgai darbībai un integritātei vai Savienības visas finanšu sistēmas vai tās daļas stabilitātei vai ievērojami uzlabo kompetento iestāžu spēju uzraudzīt apdraudējumu;
b)
nerada regulatīvās patvaļas risku;
c)
negatīvi neietekmē finanšu tirgu efektivitāti, tostarp samazinot likviditāti šajos tirgos vai radot neskaidrības tirgus dalībniekiem tādā veidā, kas nav samērīgs ar pasākumu sniegto labumu.
7. Pirms lūgt kompetento iestādi pieņemt vai atjaunot jebkādu 4. punktā minētu pasākumu, EVTI vajadzības gadījumā apspriežas ar ESRP un citām atbilstīgajām iestādēm.
8. EVTI informē ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes un ārpussavienības AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes par lēmumu lūgt kompetento iestādi vai kompetentās iestādes ieviest vai atjaunot jebkādu 4. punktā minēto pasākumu. Paziņojumā sniedz vismaz šādu informāciju:
a)
AIFM, darbības, uz kurām attiecas pasākumi, un to ilgums;
b)
iemesli, kāpēc EVTI uzskata, ka ir jāievieš pasākumi atbilstoši šajā pantā minētajiem nosacījumiem un prasībām, iekļaujot šos iemeslus apstiprinošus pierādījumus.
9. EVTI noteiktos intervālos un katrā ziņā vismaz reizi trijos mēnešos pārskata 4. punktā minētos pasākumus. Ja pēc triju mēnešu laikposma pasākumu neatjauno, tas automātiski zaudē spēku. Pasākumu atjaunošanai piemēro 5. līdz 8. punktu.
10. Attiecīgā ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts kompetentās iestādes drīkst lūgt EVTI pārskatīt tās lēmumu. Piemēro Regulas (ES) Nr. 1095/2010 44. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto procedūru.
48. pants
Administratīvas sankcijas
1. Dalībvalstis paredz noteikumus par pasākumiem un sankcijām, kas piemērojamas saskaņā ar šo direktīvu pieņemtu valsts noteikumu pārkāpumu gadījumā, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo noteikumu īstenošanu. Neskarot atļaujas atsaukšanas procedūras vai dalībvalstu tiesības piemērot kriminālsodus, dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem nodrošina, ka ir iespējams veikt attiecīgos administratīvos pasākumus vai piemērot administratīvas sankcijas atbildīgajām personām, ja nav ievēroti noteikumi, kas pieņemti, īstenojot šo direktīvu. Dalībvalsts nodrošina, ka šie pasākumi ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši.
2. Dalībvalstis paredz, ka attiecīgās kompetentās iestādes var publiskot jebkurus pasākumus vai sankcijas, ko piemēro par šīs direktīvas īstenošanai pieņemtu noteikumu pārkāpumiem, izņemot gadījumus, kad šāda publiskošana varētu radīt nopietnus traucējumus finanšu tirgos, kaitēt ieguldītāju interesēm vai radīt nesamērīgu kaitējumu iesaistītajām pusēm.
3. EVTI sagatavo gada ziņojumu par administratīvo pasākumu piemērošanu un sankciju piemērošanu gadījumos, kad pārkāpti noteikumi, kas dažādās dalībvalstīs pieņemti, īstenojot šo direktīvu. Kompetentās iestādes sniedz EVTI šim nolūkam nepieciešamo informāciju.
49. pants
Pārsūdzības tiesības
1. Kompetentās iestādes rakstiski pamato katru lēmumu neizsniegt vai atsaukt atļauju AIFP pārvaldīt un/vai tirgot AIF vai katru negatīvu lēmumu, kas pieņemts, īstenojot pasākumus, kuri pieņemti, piemērojot šo direktīvu, un pamatojumu dara zināmu pieteikuma iesniedzējiem.
2. Dalībvalstis nodrošina to, ka jebkurš lēmums, kas pieņemts saskaņā ar normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, ir attiecīgi pamatots un ka uz to attiecas tiesības pārsūdzēt lēmumu tiesā.
Šīs tiesības pārsūdzēt tiesā piemēro arī gadījumos, kad attiecībā uz atļaujas pieteikumu, kurā ir visa nepieciešamā informācija, nekāds lēmums nav ticis pieņemts sešos mēnešos pēc pieteikuma iesniegšanas.
2. IEDAĻA
Sadarbība starp dažādām kompetentajām iestādēm
50. pants
Sadarbības pienākums
1. Dalībvalstu kompetentās iestādes sadarbojas savā starpā, kā arī ar EVTI un ESRK vienmēr, kad tas ir nepieciešams, lai izpildītu to pienākumus saskaņā ar šo direktīvu vai lai īstenotu to pilnvaras, kas piešķirtas vai nu ar šo direktīvu, vai ar attiecīgo valstu tiesību aktiem.
2. Dalībvalstis veicina šajā iedaļā paredzēto sadarbību.
3. Kompetentās iestādes izmanto savas pilnvaras sadarbības mērķiem, pat gadījumos, kad izmeklējamā rīcība nav šo iestāžu dalībvalstī spēkā esošu noteikumu pārkāpums.
4. Dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties sniedz viena otrai un EVTI informāciju, kas nepieciešama to pienākumu izpildei saskaņā ar šo direktīvu.
Izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nodod attiecīgā AIFP uzņēmējai dalībvalstij kopijas attiecībā uz sadarbības mehānismiem, par kuriem tās vienojušās saskaņā ar 35., 37. un/vai 40. pantu. Izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes atbilstoši procedūrām, kas attiecas uz 35. panta 14. punktā, 37. panta 17. punktā vai 40. panta 14. punktā minētajiem piemērojamajiem regulatīvajiem tehniskajiem standartiem, nodod attiecīgā AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ar AIFP saistīto informāciju, kas saņemta no trešo valstu uzraudzības iestādēm, izmantojot ar šādām uzraudzības iestādēm izveidotos sadarbības mehānismus, vai atkarībā no situācijas atbilstoši 45. panta 6. vai 7. punktam.
Ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde uzskata, ka tā sadarbības mehānisma saturs, par kuru atbilstoši 35., 37. un/vai 40. pantam vienojusies attiecīgā AIFP izcelsmes dalībvalsts, neatbilst tam, kas ir prasīts piemērojamajos regulatīvajos tehniskajos standartos, attiecīgās kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
5. Ja vienas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir skaidrs un pierādāms iemesls domāt, ka AIFM, uz ko neattiecas šo kompetento iestāžu uzraudzība, veic vai ir veicis darbības, kas ir pretrunā šai direktīvai, tās par šīm darbībām pēc iespējas precīzāk ziņo EVTI un attiecīgā AIFP izcelsmes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Saņēmējiestādes atbilstoši rīkojas, kā arī informē EVTI un attiecīgo paziņojumu iesniegušās kompetentās iestādes par šīs rīcības rezultātiem un, ciktāl iespējams, arī par būtiskiem starpposma notikumiem. Šis punkts neskar attiecīgo paziņojumu sniegušo kompetento iestāžu pilnvaras.
6. Lai nodrošinātu šīs direktīvas vienveidīgu piemērošanu attiecībā uz informācijas apmaiņu, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, kurā izklāstīti piemērošanas nosacījumi attiecībā uz procedūru informācijas apmaiņai starp kompetentajām iestādēm un starp kompetentajām iestādēm un EVTI.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
51. pants
Personas datu pārsūtīšana un glabāšana
1. Attiecība uz personas datu pārsūtīšanu starp kompetentajām iestādēm minētās iestādes piemēro Direktīvu 95/46/EK. Attiecībā uz EVTI veikto personas datu pārsūtīšanu dalībvalsts vai trešās valsts kompetentajām iestādēm EVTI ievēro Regulu (EK) Nr. 45/2001.
2. Datu glabāšanas maksimālais ilgums ir pieci gadi.
52. pants
Informācijas izpaušana trešām valstīm
1. Katru gadījumu izskatot atsevišķi, dalībvalsts kompetentā iestāde var nosūtīt trešai valstij datus un datu analīzi, ja ir izpildīti Direktīvas 95/46/EK 25. vai 26. pantā paredzētie nosacījumi un ja dalībvalsts kompetentajai iestādei ir pietiekams pamatojums tam, ka šāda nosūtīšana ir nepieciešama šīs direktīvas mērķiem. Trešā valsts, nesaņemot dalībvalsts kompetentās iestādes skaidru rakstisku atļauju, nenosūta šos datus citai trešai valstij.
2. Dalībvalsts kompetentā iestāde izpauž no citas dalībvalsts kompetentās iestādes saņemto informāciju trešās valsts uzraudzības iestādei, ja attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde ir saņēmusi informāciju nosūtošās kompetentās iestādes skaidru piekrišanu, turklāt attiecīgā gadījumā informāciju izpauž tikai tiem mērķiem, kuriem kompetentā iestāde ir sniegusi savu piekrišanu.
53. pants
Informācijas apmaiņa saistībā ar AIFP darbību potenciālajām sistēmiskajām sekām
1. Par AIFP pilnvarošanu un/vai uzraudzību atbildīgās dalībvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar šo direktīvu paziņo informāciju citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm gadījumos, kad tas ir nepieciešams atsevišķa AIFP vai AIFP kolektīva darbību potenciālās ietekmes uzraudzībai un reaģēšanai uz to, lai veicinātu sistēmiski saistītu finanšu iestāžu stabilitāti un tādu tirgu organizētu funkcionēšanu, kuros AIFP aktīvi darbojas. Šādu informāciju paziņo arī EVTI un ESRB, un tās minēto informāciju nodod citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm.
2. Ievērojot Regulas (ES) Nr. 1095/2010 35. pantā paredzētos nosacījumus, kompetentās iestādes paziņo EVTI un ESRB apkopoto informāciju par to atbildībā esošo AIFP veiktajām darbībām.
3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, precizējot tās informācijas saturu, ar kuru apmainās saskaņā ar šā panta 1. punktu.
4. Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot tās informācijas veidu, ar kuru apmainās saskaņā ar šā panta 1. punktu, un šādas apmaiņas biežumu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 59. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
54. pants
Sadarbība uzraudzības darbību veikšanā
1. Vienas dalībvalsts kompetentās iestādes var lūgt citas dalībvalsts kompetentajām iestādēm sadarboties uzraudzības darbību veikšanā vai veikt pārbaudes uz vietas vai izmeklēšanu minētās valsts teritorijā atbilstīgi to pilnvarām saskaņā ar šo direktīvu.
Ja kompetentās iestādes saņem lūgumu par pārbaudi uz vietas vai izmeklēšanu, tās veic vienu no šādām darbībām:
a)
veic pārbaudi vai izmeklēšanu pati;
b)
atļauj lūguma iesniedzējai iestādei veikt pārbaudi vai izmeklēšanu;
c)
atļauj revidentiem vai ekspertiem veikt pārbaudi vai izmeklēšanu.
2. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā sadarbību lūgusī dalībvalsts kompetentā iestāde var lūgt, lai tās personāla locekļi palīdz personālam, kas veic pārbaudi vai izmeklēšanu. Tomēr uz pārbaudi vai izmeklēšanu attiecas vispārīga kontrole no tās dalībvalsts puses, kuras teritorijā tā tiek veikta.
Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras teritorijā veic pārbaudi vai izmeklēšanu, var lūgt, lai tās personāla locekļi palīdz personālam, kas veic pārbaudi vai izmeklēšanu.
3. Kompetentās iestādes var atteikties apmainīties ar informāciju vai rīkoties atbilstīgi lūgumam sadarboties, veicot izmeklēšanu vai pārbaudi uz vietas, tikai šādos gadījumos:
a)
izmeklēšana, pārbaude uz vietas vai informācijas apmaiņa var nelabvēlīgi ietekmēt tās dalībvalsts suverenitāti, drošību vai sabiedrisko kārtību, kurai adresēts lūgums;
b)
attiecībā uz tām pašām darbībām un tām pašām personām jau ir sākta tiesvedība tās dalībvalsts iestādēs, kurai adresēts lūgums;
c)
attiecībā uz tām pašām personām un tām pašām darbībām galīgais spriedums jau pieņemts dalībvalstī, kurai adresēts lūgums.
Kompetentās iestādes informē lūgumu izteikušās kompetentās iestādes par jebkādu lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar šā punkta pirmo daļu, minot attiecīgos iemeslus.
4. Lai nodrošinātu šā panta vienveidīgu piemērošanu, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektu, nosakot vienotas procedūras kompetento iestāžu sadarbībai saistībā ar pārbaudēm uz vietas vai izmeklēšanu.
Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.
55. pants
Domstarpību izšķiršana
Ja dalībvalstu kompetentajām iestādēm rodas domstarpības par vienas kompetentās iestādes veikto vērtēšanu, tās rīcību vai bezdarbību jomās, kurās ar šo direktīvu prasīta vairāk nekā vienas dalībvalsts kompetento iestāžu sadarbība vai rīcības saskaņošana, kompetentās iestādes var nodot lietu izskatīšanai EVTI, kura var rīkoties atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantu.
X NODAĻA
PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI
56. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt 3., 4., 9., 12., 14. līdz 25., 34. līdz 37., 40., 42., 53., 67. un 68. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz četru gadu laikposmu no 2011. gada 21. jūlija. Komisija sagatavo ziņojumu par pilnvaru deleģēšanu vēlākais sešus mēnešus pirms četru gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome to neatsauc saskaņā ar 57. pantu.
2. Tiklīdz tā pieņem deleģēto aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
3. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot 57. un 58. pantā izklāstītos nosacījumus.
57. pants
Deleģējuma atsaukšana
1. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 3., 4., 9., 12., 14. līdz 25., 34. līdz 37., 40., 42., 53., 67. un 68. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu.
2. Iestāde, kas ir sākusi iekšējo procedūru, lai pieņemtu lēmumu par to, vai atsaukt pilnvaru deleģēšanu, cenšas laikus pirms galīgā lēmuma pieņemšanas informēt otru iestādi un Komisiju, norādot, kuras deleģētās pilnvaras varētu tikt atsauktas, kā arī atsaukšanas iespējamos iemeslus.
3. Ar atsaukšanas lēmumu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus. Lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
58. pants
Iebildumi pret deleģētajiem aktiem
1. Eiropas Parlaments un Padome var izteikt iebildumus pret deleģēto aktu trīs mēnešos no tā paziņošanas dienas. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par trīs mēnešiem.
2. Ja līdz 1. punktā minētā laikposma beigām ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas stājas spēkā dienā, kas tajā noteikta.
Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas var stāties spēkā pirms minētā laikposma beigām, ja pēc Komisijas pamatota pieprasījuma gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus.
3. Ja 1. punktā minētajā laikposmā vai nu Eiropas Parlaments, vai Padome izsaka iebildumus pret pieņemto deleģēto aktu, tas nestājas spēkā. Saskaņā ar LESD 296. pantu iestāde, kas izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, iebildumus pamato.
59. pants
Īstenošanas pasākumi
1. Komisijai palīdz Eiropas Vērtspapīru komiteja, kas izveidota ar Komisijas Lēmumu 2001/528/EK (30). Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
60. pants
Informēšana par atkāpēm
Ja dalībvalsts izmanto 6., 9., 21., 22., 28., 43. pantā un 61. panta 5. punktā paredzēto atkāpi vai iespēju, tā par to un jebkādām turpmākām izmaiņām informē Komisiju. Komisija publisko šo informāciju, izmantojot tīmekļa vietni vai citu viegli pieejamu veidu.
61. pants
Pārejas noteikumi
1. AIFP, kuri veic darbības atbilstoši šai direktīvai pirms 2013. gada 22. jūlija, veic visus vajadzīgos pasākumus, lai ievērotu attiecīgās valsts tiesību aktus, kuri izriet no šīs direktīvas, un viena gada laikā pēc minētās dienas iesniedz atļaujas pieteikumu.
2. Šīs direktīvas 31., 32. un 33. pantu nepiemēro AIF ieguldījumu apliecību vai akciju tirdzniecībai, kuras vienlaikus piedāvā publiski saskaņā ar prospektu, kas atbilstoši Direktīvai 2003/71/EK ir sagatavots un publicēts pirms 2013. gada 22. jūlija, kamēr vien šis prospekts ir spēkā esošs.
3. AIFP, kuri pirms 2013. gada 22. jūlija pārvalda slēgtus AIF un neveic nekādus papildu ieguldījumus pēc 2013. gada 22. jūlija, tomēr drīkst pārvaldīt šādus AIF, nesaņemot atļauju atbilstoši šai direktīvai.
4. AIFP, kas pārvalda slēgtus AIF, kuriem noteiktais ieguldītāju parakstīšanās periods ir beidzies pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā un kuri ir izveidoti laikposmam, kas beidzas vēlākais trīs gadus pēc 2013. gada 22. jūlija, tomēr drīkst pārvaldīt šādus AIF, neievērojot šo direktīvu, izņemot tās 22. pantu un vajadzības gadījumā 26. līdz 30. pantu, vai iesniegt atļaujas pieteikumu atbilstoši šai direktīvai.
5. AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes vai, ja AIF netiek reglamentēts, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes līdz 2017. gada 22. jūlijam var ļaut par depozitāriju iecelt 21. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētās iestādes, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī. Šis noteikums neskar 21. panta pilnīgu piemērošanu, izņemot minētā panta 5. punkta a) apakšpunktu par vietu, kur depozitārijs veic uzņēmējdarbību.
62. pants
Grozījumi Direktīvā 2003/41/EK
Direktīvu 2003/41/EK groza šādi:
1)
direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu:
“b)
institūcijām, uz kurām attiecas Direktīvas 73/239/EEK (31), 85/611/EEK (32), 93/22/EEK (33), 2000/12/EK (34), 2002/83/EK (35) un 2011/61/ES (36);
2)
direktīvas 19. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
1. Dalībvalstis neuzliek institūcijām un šīs direktīvas 2. panta 1. punktā minētajām struktūrām ierobežojumus, ja tās saskaņā ar Direktīvām 85/611/EEK, 93/22/EEK, 2000/12/EK, 2002/83/EK un 2011/61/ES ieguldījumu portfeļa pārvaldīšanai vēlas iecelt citā dalībvalstī reģistrētus ieguldījumu pārvaldniekus, kuri ir attiecīgi pilnvaroti šā darbības veida izpildei.”
63. pants
Grozījumi Direktīvā 2009/65/EK
Direktīvu 2009/65/EK groza šādi:
1)
iekļauj šādu pantu:
“50.a pants
Lai nodrošinātu starpnozaru konsekvenci un novērstu neatbilstību starp to uzņēmumu interesēm, kuri aizdevumus pārstrukturē pārvedamos vērtspapīros un citos finanšu instrumentos (iniciatori), un PVKIU, kuri veic ieguldījumus šādos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 112.a pantu un ievērojot 112.b un 112.c nosacījumus, pieņem pasākumus, paredzot prasības šādās jomās:
a)
prasības, kas jāizpilda iniciatoram, lai PVKIU drīkstētu veikt ieguldījumus vērtspapīros vai citos šāda veida finanšu instrumentos, kuri emitēti pēc 2011. gada 1. janvāra, tostarp prasības, ar kurām nodrošina, ka iniciators uztur tīro ekonomisko ieinteresētību, kas nav mazāka par 5 %;
b)
kvalitatīvās prasības, kas jāizpilda PVKIU, kuri veic ieguldījumus šādos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos.”;
2)
direktīvas 112. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
2. Pilnvaras pieņemt 12., 14., 23., 33., 43., 51., 60., 61., 62., 64., 75., 78., 81., 95. un 111. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz četru gadu laikposmu no 2011. gada 4. janvāra. Pilnvaras pieņemt 50.a pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz četru gadu laikposmu no 2011. gada 21. jūlija. Komisija sagatavo ziņojumu par pilnvaru deleģēšanu vēlākais sešus mēnešus pirms četru gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome to neatsauc saskaņā ar 112.a pantu.”;
3)
direktīvas 112.a panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
1. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 12., 14., 23., 33., 43., 50.a, 51., 60., 61., 62., 64., 75., 78., 81., 95. un 111. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu.”
64. pants
Grozījumi Regulā (EK) Nr. 1060/2009
Regulas (EK) Nr. 1060/2009 4. panta 1. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu:
1. Kredītiestādes, kā tās definētas Direktīvā 2006/48/EK, ieguldījumu sabiedrības, kā tās definētas Direktīvā 2004/39/EK, apdrošināšanas uzņēmumi, kuriem piemēro Padomes Pirmo direktīvu 73/239/EEK (1973. gada 24. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana (37), dzīvības apdrošināšanas uzņēmumi, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/83/EK (2002. gada 5. novembris) par dzīvības apdrošināšanu (38), pārapdrošināšanas uzņēmumi, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/68/EK (2005. gada 16. novembris) par pārapdrošināšanu (39), PVKIU, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (40), papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūcijas, kā tās definētas Direktīvā 2003/41/EK, un alternatīvie ieguldījumu fondi, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/61/ES (2011. gada 8. jūnijs) par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (41), regulatīviem nolūkiem drīkst izmantot tikai tādus kredītreitingus, ko izsniegušas kredītreitingu aģentūras, kuras veic uzņēmējdarbību Savienībā un ir reģistrētas saskaņā ar šo regulu.
65. pants
Grozījumi Regulā (ES) Nr. 1095/2010
Regulas (ES) Nr. 1095/2010 1. panta 2. punktā tekstu “jebkuri turpmāki tiesību akti Alternatīvo ieguldījuma fondu pārvaldnieku (AIFP) jomā” aizstāj ar tekstu “Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/61/ES (2011. gada 8. jūnijs) par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (42).
66. pants
Transponēšana
1. Līdz 2013. gada 22. jūlijam dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmu Komisijai šo noteikumu tekstu kopā ar atbilstības tabulu, kur atspoguļota atbilstība starp minētajiem noteikumiem un šo direktīvu.
2. Šā panta 1. punktā minētos normatīvos un administratīvos aktus dalībvalstis piemēro no 2013. gada 22. jūlija.
3. Neskarot 2. punktu, normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 35. panta un 37. līdz 41. panta prasības, dalībvalstis piemēro saskaņā ar deleģēto aktu, ko Komisija pieņēmusi atbilstīgi 67. panta 6. punktam, un no tajā minētās dienas.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka to normatīvo un administratīvo aktu piemērošanu, kurus tās pieņēmušas atbilstīgi 36. un 42. pantam, izbeidz saskaņā ar deleģēto aktu, ko Komisija pieņem atbilstīgi 68. panta 6. punktam, un no tajā minētās dienas.
5. Kad dalībvalstis pieņem 1. punktā minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai.
6. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
67. pants
Deleģētais akts par 35. panta un 37. līdz 41. panta piemērošanu
1. Līdz 2015. gada 22. jūlijam EVTI sniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai:
a)
atzinumu par to, kā pase darbojas gadījumos, kad ES AIFP pārvalda un/vai tirgo ES AIF atbilstoši 32. un 33. pantam, un par to, kā darbojas ES AIFP īstenota ārpussavienības AIF tirdzniecība dalībvalstīs, kā arī ārpussavienības AIFP īstenota AIF pārvaldība un/vai tirdzniecība dalībvalstīs saskaņā ar dalībvalstīs piemērojamiem režīmiem, kas noteikti 36. un 42. pantā; un
b)
rekomendācijas par pases piemērošanu ES AIFP īstenotai ārpussavienības AIF tirdzniecībai dalībvalstīs un ārpussavienības AIFP īstenotai AIF pārvaldībai un/vai tirdzniecībai dalībvalstīs atbilstoši noteikumiem, kas izklāstīti 35. pantā un 37. līdz 41. pantā.
2. Atzinumu un rekomendācijas par pases piemērošanu ES AIFP īstenotai ārpussavienības AIF tirdzniecībai dalībvalstīs un ārpussavienības AIFP īstenotai AIF pārvaldībai un/vai tirdzniecībai dalībvalstīs EVTI sagatavo, ņemot vērā, inter alia, šādus aspektus:
a)
attiecībā uz to, kā pase darbojas gadījumos, kad ES AIFP pārvalda un/vai tirgo ES AIF:
i)
pases izmantošana;
ii)
problēmas saistībā ar:
-
kompetento iestāžu efektīvu sadarbību,
-
paziņošanas sistēmas efektīvu darbību,
-
ieguldītāju aizsardzību,
-
EVTI īstenoto starpniecību, tostarp lietu skaitu un starpniecības efektivitāti;
iii)
ar kompetento iestāžu, EVTI un ESRB īstenoto sistēmisko risku uzraudzību saistītās informācijas apkopošanas un apmaiņas efektivitāte;
b)
attiecībā uz to, kā darbojas ES AIFP īstenota ārpussavienības AIF tirdzniecība dalībvalstīs, kā arī ārpussavienības AIFP īstenota AIF pārvaldība un/vai tirdzniecība dalībvalstīs saskaņā ar dalībvalstīs piemērojamiem režīmiem:
i)
tas, kā ES AIFP ievēro visas prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, izņemot 21. pantu;
ii)
tas, kā ārpussavienības AIFP ievēro 22., 23. un 24. pantu attiecībā uz katru AIF, ko tirgo AIFP, un attiecīgā gadījumā 26. līdz 30. pantu;
iii)
tas, vai starp tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā tiek tirgoti AIF, attiecīgā gadījumā - ES AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIFP veic uzņēmējdarbību, kā arī attiecīgā gadījumā tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, sistēmiskā riska uzraudzības nolūkos un atbilstoši starptautiskajiem standartiem ir izveidots sadarbības mehānisms un cik šis mehānisms ir efektīvs;
iv)
jebkuri jautājumi saistībā ar ieguldītāju aizsardzību, ko, iespējams, nodrošināja;
v)
trešās valsts reglamentējošo un uzraudzības noteikumu īpašības, kuras var traucēt kompetentajām iestādēm efektīvi īstenot to uzraudzības pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
c)
attiecībā uz abu sistēmu darbību - iespējamie tirgus traucējumi un konkurences (līdzvērtīgu konkurences apstākļu) kropļojumi vai jebkādas vispārējas vai specifiskas grūtības, ar kurām saskaras ES AIFP, reģistrējoties vai tirgojot to pārvaldītos AIF jebkurā trešā valstī.
3. Tālab, stājoties spēkā dalībvalstu normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas nepieciešami šīs direktīvas prasību izpildei, un līdz 1. punkta a) apakšpunktā noteiktā EVTI atzinuma pieņemšanai dalībvalstu kompetentās iestādes ik ceturksni sniedz EVTI informāciju par AIFP, kuri pārvalda un/vai tirgo to uzraudzībā esošus AIF, ievērojot vai nu šajā direktīvā noteikto pasu režīmu, vai dalībvalstu režīmus, kā arī sniedz informāciju, kas nepieciešama 2. punktā minēto elementu vērtēšanai.
4. Ja EVTI uzskata, ka nepastāv nekādi būtiski šķēršļi saistībā ar ieguldītāju aizsardzību, tirgus traucējumiem, konkurenci un sistēmiskā riska uzraudzību, kuri neļauj piemērot pasi ES AIFP īstenotai ārpussavienības AIF tirdzniecībai dalībvalstīs un ārpussavienības AIFP īstenotai AIF pārvaldībai un/vai tirdzniecībai dalībvalstīs atbilstoši noteikumiem, kas izklāstīti 35. pantā un 37. līdz 41. pantā, tā sniedz pozitīvu rekomendāciju šajā sakarā.
5. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, precizējot tās informācijas saturu, kas sniedzama saskaņā ar 2. punktu.
6. Trīs mēnešos pēc pozitīva EVTI ieteikuma un rekomendācijas saņemšanas Komisija, ņemot vērā šā panta 2. punktā uzskaitītos kritērijus un šīs direktīvas mērķus - piemēram, attiecībā uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmiskā riska efektīvu uzraudzību -, saskaņā ar 56. pantu un atbilstoši 57. un 58. panta nosacījumiem pieņem deleģētu aktu, ar ko nosaka dienu, no kuras 35. pantā un 37. līdz 41. pantā izklāstītie noteikumi kļūst piemērojami visās dalībvalstīs.
Ja pret šā punkta pirmajā daļā minēto deleģēto aktu tiek izteikti iebildumi atbilstoši 58. pantam, Komisija, ņemot vērā šā panta 2. punktā uzskaitītos kritērijus un šīs direktīvas mērķus - piemēram, attiecībā uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmiskā riska efektīvu uzraudzību -, vēlāk, kad to uzskata par piemērotu, saskaņā ar 56. pantu un atbilstoši 57. un 58. panta nosacījumiem atkārtoti pieņem deleģētu aktu, saskaņā ar kuru 35. pantā un 37. līdz 41. pantā izklāstītie noteikumi kļūst piemērojami visās dalībvalstīs.
7. Ja 1. punktā paredzētajā termiņā EVTI nav sniegusi rekomendācijas, Komisija lūdz, lai rekomendācijas tiktu sniegtas jaunā termiņā.
68. pants
Deleģētais akts par 36. un 42. panta piemērošanas pārtraukšanu
1. Trīs gadus pēc tam, kad stājies spēkā 67. panta 6. punktā minētais deleģētais akts, saskaņā ar kuru 35. pantā un 37. līdz 41. pantā izklāstītie noteikumi kļūst piemērojami visās dalībvalstīs, EVTI sniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai:
a)
atzinumu par to, kā pase darbojas gadījumos, kad ES AIFP tirgo ārpussavienības AIP Savienībā atbilstoši 35. pantam, un gadījumos, kad ārpussavienības AIFP pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā atbilstoši 37. līdz 41. pantam, kā arī par to, kā darbojas ES AIFP īstenota ārpussavienības AIF tirdzniecība dalībvalstīs un ārpussavienības AIFP īstenota AIF pārvaldība un/vai tirdzniecība dalībvalstīs saskaņā ar dalībvalstīs piemērojamiem režīmiem, kas noteikti 36. un 42. pantā; un
b)
rekomendācijas par to, lai pārtrauktu 36. un 42. pantā paredzēto dalībvalstu režīmu pastāvēšanu paralēli pases pastāvēšanai saskaņā ar 35. pantā un 37. līdz 41. pantā izklāstītajiem noteikumiem.
2. Atzinumu un rekomendācijas par 36. un 42. pantā paredzēto dalībvalstu režīmu pastāvēšanas pārtraukšanu EVTI sagatavo, ņemot vērā, inter alia, šādus aspektus:
a)
attiecībā uz to, kā pase darbojas gadījumos, kad ES AIFP tirgo ārpussavienības AIF Savienībā, un gadījumos, kad ārpussavienības AIFP pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā:
i)
pases izmantošana;
ii)
problēmas saistībā ar:
-
kompetento iestāžu efektīvu sadarbību,
-
paziņošanas sistēmas efektīvu darbību,
-
atsauces dalībvalsts norādīšanu,
-
kompetento iestāžu uzraudzības pienākumu efektīvu īstenošanu, kurai traucē trešās valsts normatīvie vai administratīvie akti attiecībā uz AIFP vai arī trešās valsts uzraudzības iestāžu uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaru ierobežojumi,
-
ieguldītāju aizsardzību,
-
ieguldītājiem sniegto piekļuvi Savienībā,
-
ietekmi uz jaunattīstības valstīm,
-
EVTI īstenoto starpniecību, tostarp lietu skaitu un starpniecības efektivitāti;
iii)
sarunas par nepieciešamajiem sadarbības mehānismiem, vienošanās par tiem, šādu mehānismu pastāvēšana un efektivitāte;
iv)
ar kompetento iestāžu, EVTI un ESRB īstenoto sistēmisko risku uzraudzību saistītās informācijas apkopošanas un apmaiņas efektivitāte;
v)
šīs direktīvas 38. pantā minētā salīdzinošā vērtējuma rezultāti;
b)
attiecībā uz to, kā darbojas ES AIFP īstenota ārpussavienības AIF tirdzniecība dalībvalstīs, kā arī ārpussavienības AIFP īstenota AIF pārvaldība un/vai tirdzniecība dalībvalstīs saskaņā ar dalībvalstīs piemērojamiem režīmiem:
i)
tas, kā ES AIFP ievēro visas prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, izņemot 21. pantu;
ii)
tas, kā ārpussavienības AIFP ievēro 22., 23. un 24. pantu attiecībā uz katru AIF, ko tirgo AIFP, un attiecīgā gadījumā 26. līdz 30. pantu;
iii)
tas, vai starp tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā tiek tirgoti AIF, attiecīgā gadījumā - AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIFP veic uzņēmējdarbību, kā arī attiecīgā gadījumā tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, sistēmiskā riska uzraudzības nolūkos un atbilstoši starptautiskajiem standartiem ir izveidots sadarbības mehānisms un cik šis mehānisms ir efektīvs;
iv)
jebkuri jautājumi saistībā ar ieguldītāju aizsardzību, ko, iespējams, nodrošināja;
v)
trešās valsts reglamentējošo un uzraudzības noteikumu īpašības, kuras var traucēt Savienības kompetentajām iestādēm efektīvi īstenot to uzraudzības pienākumus saskaņā ar šo direktīvu;
c)
attiecībā uz abu sistēmu darbību - iespējamie tirgus traucējumi un konkurences (līdzvērtīgu konkurences apstākļu) kropļojumi un jebkāda negatīva ietekme uz ieguldītājiem sniegto piekļuvi vai ieguldījumiem jaunattīstības valstīs vai šo valstu labā;
d)
kvantitatīvs novērtējums, kurā noteikts tādu trešās valstīs atrodošos jurisdikciju skaits, kurās veic uzņēmējdarbību AIFP, kas tirgo AIF dalībvalstī, vai nu piemērojot 40. pantā paredzēto pasu režīmu, vai 42. pantā paredzētos dalībvalstu režīmus.
3. Tālab, stājoties spēkā 67. panta 6. punktā minētajam deleģētajam aktam, un līdz šā panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktā EVTI atzinuma pieņemšanai kompetentās iestādes ik ceturksni sniedz EVTI informāciju par AIFP, kuri pārvalda un/vai tirgo to uzraudzībā esošus AIF, ievērojot vai nu šajā direktīvā noteikto pasu režīmu, vai dalībvalstu režīmus.
4. Ja EVTI uzskata, ka nepastāv nekādi būtiski šķēršļi saistībā ar ieguldītāju aizsardzību, tirgus traucējumiem, konkurenci vai sistēmiskā riska uzraudzību, kuri neļautu pārtraukt 36. un 42. pantā noteikto dalībvalstu režīmu piemērošanu un noteikt, ka attiecībā uz ES AIFP īstenotu ārpussavienības AIF tirdzniecību Savienībā un ārpussavienības AIFP īstenotu AIF pārvaldību un/vai tirdzniecību Savienībā atbilstoši 35. pantā un 37. līdz 41. pantā izklāstītajiem noteikumiem pase ir vienīgais iespējamais režīms, kas piemērojams šādām darbībām, ko Savienībā veic attiecīgie AIFP, tā sniedz pozitīvu rekomendāciju šajā sakarā.
5. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, precizējot tās informācijas saturu, kas sniedzama saskaņā ar šā panta 2. punktu.
6. Trīs mēnešos pēc pozitīva EVTI ieteikuma un rekomendācijas saņemšanas Komisija, ņemot vērā šā panta 2. punktā uzskaitītos kritērijus un šīs direktīvas mērķus - piemēram, attiecībā uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmiskā riska efektīvu uzraudzību -, saskaņā ar 56. pantu un atbilstoši 57. un 58. panta nosacījumiem pieņem deleģētu aktu, ar ko nosaka dienu, no kuras pārtrauc 36. un 42. pantā noteikto dalībvalstu režīmu piemērošanu un 35. pantā un 37. līdz 41. pantā noteiktais pases režīms kļūst par vienīgo un visās dalībvalstīs obligāti piemērojamo režīmu.
Ja pret šā punkta pirmajā daļā minēto deleģēto aktu tiek izteikti iebildumi atbilstoši 58. pantam, Komisija, ņemot vērā šā panta 2. punktā uzskaitītos kritērijus un šīs direktīvas mērķus - piemēram, attiecībā uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmiskā riska efektīvu uzraudzību -, vēlāk, kad to uzskata par piemērotu, saskaņā ar 56. pantu un atbilstoši 57. un 58. panta nosacījumiem atkārtoti pieņem deleģēto aktu, ar ko pārtrauc 36. un 42. pantā noteikto dalībvalstu režīmu piemērošanu un 35. pantā un 37. līdz 41. pantā noteiktais pases režīms kļūst par vienīgo un visās dalībvalstīs obligāti piemērojamo režīmu.
7. Ja EVTI nav sniegusi rekomendācijas 1. punktā paredzētajā termiņā, Komisija lūdz, lai rekomendācijas tiktu sniegtas jaunā termiņā.
69. pants
Pārskatīšana
1. Līdz 2017. gada 22. jūlijam Komisija, pamatojoties uz sabiedrisku apspriešanu un ņemot vērā apspriešanos ar kompetentajām iestādēm, sāk šīs direktīvas piemērošanas un darbības jomas pārskatīšanu. Šajā pārskatā analizē pieredzi, kas gūta, piemērojot šo direktīvu, tās ietekmi uz ieguldītājiem, AIF vai AIFP Savienībā un trešās valstīs un to, cik lielā mērā ir sasniegti šīs direktīvas mērķi. Nepieciešamības gadījumā Komisija iesaka attiecīgus grozījumus. Pārskatā sniedz vispārēju apskatu par šajā direktīvā paredzēto noteikumu darbību un par pieredzi, kas gūta to piemērošanā, tostarp par šādiem aspektiem:
a)
ES AIFP īstenota ārpussavienības AIF tirdzniecība dalībvalstīs, izmantojot dalībvalstu režīmus;
b)
ārpussavienības AIFP īstenota AIF tirdzniecība dalībvalstīs, izmantojot dalībvalstu režīmus;
c)
atbilstoši šai direktīvai atļauju saņēmuša AIFP pārvaldība un tirdzniecība Savienībā, izmantojot šajā direktīvā noteikto pasu režīmu;
d)
AIF tirdzniecība Savienībā tādu personu vai struktūru vārdā, kuras nav AIFP;
e)
Eiropas profesionālo ieguldītāju veikti ieguldījumi AIF vai to vārdā veikti ieguldījumi AIF;
f)
šīs direktīvas 21. panta noteikumu par depozitārijiem ietekme uz depozitāriju tirgu Savienībā;
g)
šīs direktīvas 22. līdz 24., 28. un 29. pantā noteikto pārredzamības un ziņošanas prasību ietekme uz sistēmiskā riska novērtējumu;
h)
iespējamā negatīvā ietekme uz privātiem ieguldītājiem;
i)
šīs direktīvas ietekme uz privātā kapitāla un riska kapitāla fondu darbību un dzīvotspēju;
j)
šīs direktīvas ietekme uz ieguldītājiem sniegto piekļuvi Savienībā;
k)
šīs direktīvas ietekme uz ieguldījumiem attīstības valstīs vai šo valstu labā;
l)
šīs direktīvas ietekme uz tās 26. līdz 30. pantā minētajām biržas sarakstos neiekļautajām sabiedrībām vai emitentiem un uz līdzvērtīgiem konkurences apstākļiem starp AIF un citiem ieguldītājiem pēc tam, kad iegūta nozīmīga līdzdalība vai kontrole šajās biržas sarakstos neiekļautajās sabiedrībās vai emitentos.
Pārskatot šā punkta pirmās daļas a), b) un c) apakšpunktā minēto AIF tirdzniecību un/vai pārvaldību, Komisija analizē to, vai ir piemērota papildu uzraudzības pilnvaru piešķiršana EVTI šajā jomā.
2. Saistībā ar 1. punktā minēto pārskatu dalībvalstis katru gadu sniedz Komisijai informāciju par AIFP, kuri pārvalda un/vai tirgo to uzraudzībā esošus AIF, piemērojot vai nu šajā direktīvā noteikto pasu režīmu, vai dalībvalstu režīmus, un norāda dienu, kad pases režīms tika transponēts un attiecīgā gadījumā piemērots to jurisdikcijā.
EVTI sniedz Komisijai informāciju par visiem ārpussavienības AIFP, kuri ir saņēmuši vai pieprasījuši atļauju atbilstoši 37. pantam.
Šā punkta pirmajā un otrajā daļā minētajā informācijā ietver:
a)
informāciju par to, kur attiecīgie AIFP veic uzņēmējdarbību;
b)
vajadzības gadījumā - AIFP pārvaldīto un/vai tirgoto ES AIF identifikāciju;
c)
vajadzības gadījumā - ES AIFP pārvaldīto, bet Savienībā netirgoto ārpussavienības AIF identifikāciju;
d)
vajadzības gadījumā - Savienībā tirgoto ārpussavienības AIF identifikāciju;
e)
informāciju par piemērojamo režīmu (dalībvalstu vai Savienības), atbilstīgi kuram attiecīgie AIFP īsteno savu darbību; un
f)
jebkuru citu informāciju, kas ir būtiska, lai saprastu, kā AIFP īstenota AIF pārvaldība un tirdzniecība Savienībā darbojas praksē.
3. Veicot 1. punktā minēto pārskatīšanu, pienācīgi ņem vērā izmaiņas starptautiskā mērogā un apspriedes ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām.
4. Pēc minētā pārskata pabeigšanas Komisija bez liekas kavēšanās iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei. Attiecīgā gadījumā Komisija iesniedz priekšlikumus, tostarp šīs direktīvas grozījumus, ņemot vērā tās mērķus, ietekmi uz ieguldītāju aizsardzību, tirgus traucējumiem un konkurenci, sistēmiskā riska uzraudzību un iespējamo ietekmi uz ieguldītājiem AIF vai AIFP Savienībā un trešās valstīs.
70. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
71. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2011. gada 8. jūnijā