ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 20. decembris)
par valsts atbalstu C 25/08 (ex NN 23/08) - France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, ko Francijas Republika īstenojusi par labu France Télécom
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 9403)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/540/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu (2),
pēc tam, kad ieinteresētās personas aicinātas iesniegt savus apsvērumus (3) saskaņā ar minētajiem pantiem, un ņemot vērā šos apsvērumus,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Komisijai 2002. gada 4. oktobra sūdzībā, kas papildināta 2003. gada 16. janvārī, tika apgalvots, ka Francijas Republika ir sniegusi valsts atbalstu France Télécom, kas daļēji esot samazinājis tā finanšu izmaksas, it īpaši saistībā ar pensiju finansēšanu. Francijas Republika 2004. gada 17. marta vēstulē sniedza Komisijai informāciju, kuru tā bija pieprasījusi saistībā ar sūdzību.
(2)
Sūdzības iesniedzēji 2004. gada 2. aprīļa un 2006. gada 24. februāra vēstulēs iesniedza papildu informāciju attiecībā uz sūdzību.
(3)
Komisija 2008. gada 20. maija vēstulē informēja Francijas Republiku par savu lēmumu attiecībā uz šo atbalstu uzsākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(4)
Francijas Republika savus apsvērumus iesniedza 2008. gada 18. jūlijā.
(5)
Komisijas lēmums uzsākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (4). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt apsvērumus par attiecīgo atbalstu.
(6)
Komisija 2008. gada 22. septembrī saņēma France Télécom apsvērumus un pēc termiņa pagarinājuma attiecīgi 2008. gada 1. un 16. oktobrī tā saņēma sūdzības iesniedzēju un viena telekomunikāciju operatora apsvērumus. Pēc tam Komisija šos apsvērumus iesniedza Francijas Republikai, dodot tai iespēju tos komentēt, un Francijas Republikas komentārus saņēma ar 2009. gada 13. februāra vēstuli.
(7)
France Télécom2009. gada 16. februārī iesniedza apsvērumus, pievēršot Komisijas uzmanību Vispārējās tiesas 2008. gada 28. novembra spriedumam (5), kurš, kā tas uzskata, apstiprina tā argumentus. Iepriekš 6. apsvērumā minētais telekomunikāciju operators 2009. gada 14. maijā iesniedza papildinformāciju par saviem procedūras ietvaros sniegtajiem apsvērumiem, atsaucoties uz Komisijas 2009. gada 11. februāra lēmumu (6), kurš, kā tas uzskata, atbalsta tā apsvērumus.
(8)
Komisijas un France Télécom pārstāvju tikšanās pēc uzņēmuma lūguma notika 2009. gada 17. decembrī, 2010. gada 23. septembrī un 2010. gada 12. oktobrī. France Télécom papildu apsvērumus iesniedza 2010. gada 18. oktobrī.
(9)
Francijas Republika pēc Komisijas lūguma 2010. gada 18. martā iesniedza atsevišķu sākotnējos apsvērumos ietverto datu precizējumus un atjauninājumus, kā arī to satura atgādinājumu.
(10)
Francijas iestādes 2010. gada 22. septembrī iesniedza Komisijai jaunus apsvērumus un lūdza sarīkot tikšanos, kura notika 2010. gada 22. oktobrī. Komisija ar 2010. gada 28. oktobra vēstuli iesniedza tām tikšanās laikā konstatēto faktu precizējumus un France Télécom papildu apsvērumus, aicinot Francijas Republiku sagatavot savus iespējamos apsvērumus. Komisija 2010. gada 17. novembrī iesniedza Francijas iestāžu lūgtos papildu precizējumus, lai tās sagatavotu savus 2010. gada 10. novembra apsvērumus.
(11)
Francijas Republika 2010. gada 9. decembra vēstulē, kas papildināta 2011. gada 24. jūnijā, sniedza papildu apsvērumus, kuriem pievienoti atsevišķi atjaunināti sākotnējos apsvērumos iekļautie dati. Tikšanās ar Francijas iestādēm notika 2011. gada 28. jūnijā un 4. jūlijā. Jauni apsvērumi tika iesniegti 2011. gada 7. oktobrī.
2. VALSTS ATBALSTA DETALIZĒTS APRAKSTS
(12)
Pasākumi, uz kuriem attiecas šī procedūra, ir 1996. gadā ieviestās izmaiņas uzņēmuma France Télécom īstenoto iemaksu shēmā pensiju maksājumiem saviem darbiniekiem, kuriem ir ierēdņa statuss. Iepriekšējā shēma tika ieviesta laikā, kad 1990. gadā France Télécom dibināja kā no valsts pārvaldes nošķirtu uzņēmumu. Faktiski 1990. gada likumā par France Télécom sociālajām iemaksām bija pārņemta iepriekšējā prakse. No 1996. gada tika ieviesta jauna shēma, pirmkārt, sakarā ar France Télécom pārveidi par akciju sabiedrību, tā iekļaušanu biržas sarakstā un aizvien lielāku kapitāla daļu nodošanu publiskajā piedāvājumā un, otrkārt, sakarā ar to, ka konkurencei pilnībā tika atvērti tirgi Francijā un citās Eiropas Savienības dalībvalstīs, kur tas darbojās. 1996. gadā ieviestā shēma pamatā joprojām ir spēkā.
2.1. France Télécom un tā darbinieku statusa tiesiskais regulējums laikā no 1990. līdz 1996. gadam
2.1.1. France Télécom statuss un tā darbinieku situācija laikā no 1990. līdz 1996. gadam
(13)
Saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likumu Nr. 90-568 (turpmāk tekstā - “1990. gada likums”) (7) France Télécom tika veidots kā publisko tiesību uzņēmums, kuram ir juridiskas personas statuss. Pirms tam tas bija Pasta un telekomunikāciju ministrijas ģenerāldirekcija. Saskaņā ar šo pašu likumu visi valsts kustamie un nekustamie īpašumi, kas saistīti ar šīs ģenerāldirekcijas sniegtajiem pakalpojumiem, tika pilnībā un bez maksas nodoti France Télécom.
(14)
1990. gada likuma 3. pantā ir noteikti France Télécom pienākumi: i) nodrošināt visus sabiedriskos telekomunikāciju pakalpojumus iekšzemes un starptautiskajos sakaros; ii) izveidot, attīstīt un apsaimniekot publiskos tīklus, kas nepieciešami tā pakalpojumu sniegšanai, un nodrošināt to savienojumu ar citu valstu tīkliem; iii) nodrošināt visus pārējos pakalpojumus, iekārtas un telekomunikāciju tīklus, kā arī veidot kabeļu tīklus skaņas vai televīzijas radioapraides pakalpojumu sniegšanai.
(15)
Saskaņā ar 1990. gada likuma 29. pantu France Télécom darbiniekiem bija īpašs statuss, piemērojot likumu par ierēdņu tiesībām un pienākumiem un likumu par valsts civildienesta noteikumiem. 1990. gada likums atļāva nodarbināt līgumdarbiniekus saskaņā ar koplīgumu shēmu, ievērojot starp valsti un uzņēmumu noslēgto plānošanas līgumu. Tas paredzēja, ka šāda veida darbinieku skaita maksimālā robeža ir 3 % no kopējā darbinieku skaita.
(16)
Turpinot iepriekšējo budžeta praksi, 1990. gada likuma 30. pantā pienākumi attiecībā uz darbinieku sociālās nodrošināšanas maksājumu finansējumu starp Francijas valsti un France Télécom tika sadalīti šādi:
“Pasta un telekomunikāciju ministrijas un publisko operatoru aktīvie un pensionētie darbinieki, kuriem ir vispārējais valsts ierēdņu statuss, kā arī to tiesību pārņēmēji pabalstus veselības, maternitātes un invaliditātes apdrošināšanas veidā saņem ar “mutuelle générale des P.T.T.” starpniecību saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti sociālās apdrošināšanas kodeksa III grāmatā un VII grāmatas I sadaļas II nodaļā. Tomēr to iemaksu daļu, kas saskaņā ar L. 712-9. pantu ir jāveic valstij, publiskie operatori par saviem ierēdņiem veic paši.
Piešķirto pensiju norēķinus un maksājumus La Poste un France Télécom ierēdņiem, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksu, veic valsts. Savukārt publisko operatoru pienākums ir iemaksāt Valsts Kasē:
a)
no darbinieka algas ieturēto summu, kuras likme ir noteikta civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantā;
b)
papildu iemaksu, kas ļauj pilnībā segt pensijā aizgājušajiem darbiniekiem piešķirto un piešķiramo pensiju izmaksas.
Visas izmaksas, kas izriet no sociālās apdrošināšanas kodeksa L. 134-1. panta piemērošanas La Poste un France Télécom darbiniekiem, pilnībā sedz publiskie operatori.
Vajadzības gadījumā šo noteikumu īstenošanas nosacījumus paredz ar Valsts padomes dekrētu”.
(17)
Laikā no 1991. līdz 1996. gadam, piemērojot 1990. gada likuma 30. pantu, “darba devēja” iemaksa (proti, “papildu iemaksa”, kas paredzēta 1990. gada likuma 30. panta b) apakšpunktā tā sākotnējā redakcijā), kas France Télécom bija jāmaksā par šo ierēdņu nodarbināšanu, tika noteikta kā starpība starp Francijas valsts izmaksāto pensiju kopsummu un daļu, kas samaksāta no strādājošo ierēdņu algām. France Télécom piedalījās arī “kompensācijas” un “papildu kompensācijas” shēmās, kas paredzēja pārvedumus, lai nodrošinātu līdzsvaru ar citu valsts iestāžu ierēdņu pensijas shēmām. Ierēdņu pensijas saistību finansējuma daļa attiecībā pret algu tika noteikta, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantu, veicot ieturējumus no darbinieka algas 7,85 % apmērā no kategoriju skalai atbilstīgās bruto algas.
(18)
France Télécom iemaksas laikā no 1991. līdz 1996. gadam palielinājās no EUR 920 miljoniem līdz EUR 1 151 miljonam, un to sadalījums ir šāds:
1. tabula
France Télécom darbinieku un darba devēja pensijas iemaksas 1991.-1996. gadā (8)
Miljoni EUR
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A) Izmaksātās pensijas kopā
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a1) iemaksas no algām
195
201
217
213
229
238
a2) darba devēja iemaksa
743
782
853
866
944
976
B) Kompensācija un papildu kompensācija
176
188
277
136
201
175
Izmaksas kopā (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécom daļas kopsumma (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom ar pensijām saistītos izdevumus uzskaitīja, pamatojoties uz veiktajām iemaksām. Tā kā bija paredzams šo izdevumu pieaugums, ņemot vērā bijušajiem ierēdņiem izmaksājamo vecuma pensiju prognozētās tendences, France Télécom savos kontos iegrāmatoja arī ikgadēju uzkrājumu, lai izlīdzinātu iespējamās turpmākā maksājumu pieauguma sekas 30 gadu laikposmā. Līdz 1996. gadam izveidotā uzkrājuma kopsumma bija FRF 23,4 miljardi (EUR 3,6 miljardi). Kā norādījušas Francijas iestādes, tā kā Francijas valsts pati apdrošina savus riskus, tā no savas puses neveidoja rezerves šīm pensijām (9).
2.1.2. No 1996. gada ieviestie grozījumi France Télécom statusā un tā ierēdņu situācija
(20)
Saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660 (10) (turpmāk tekstā - “1996. gada likums”) tika grozīti vairāki 1990. gada likuma noteikumi. Saskaņā ar šo likumu no 1996. gada 31. decembra, pirmkārt, France Télécom kļuva par valsts uzņēmumu, uz kuru ir attiecināmi akciju sabiedrībām piemērojamie noteikumi, ciktāl tie nav pretrunā likumam, un, otrkārt, publisko tiesību juridiskās personas France Télécom mantu, tiesības un pienākumus bez maksas nodeva valsts uzņēmumam France Télécom.
(21)
Uzņēmuma France Télécom SA (“France Télécom”) kapitāls saskaņā ar rīkojumu tika noteikts FRF 25 miljardu (EUR 3,8 miljardu) apmērā, pamatojoties uz pašu kapitālu, kas bilancē norādīts 1995. gada 31. decembrī. France Télécom akcijas 1997. gada oktobrī tika laistas apgrozībā Bourse de Paris pirmreizējā tirgū, kā arī New York Stock Exchange (NYSE). Saskaņā ar 1998. gada pārskatu France Télécom kapitāls bija sadalīts starp valsti, kurai piederēja 63,6 %, privātiem investoriem 31,2 %, France Télécom darbiniekiem 3,2 % un Deutsche Telekom 2 %. Kopš 2004. gada 7. septembra, pēc 10,85 % kapitāla daļu pārdošanas, akciju kontrolpakete vairs nepiederēja Francijas valstij. Vēlāk šī daļa turpināja samazināties, līdz 2008. gada 31. decembrī bija 26,65 % no kapitāla. Tomēr, saglabājot 26,65 % balsstiesību un nepastāvot citām būtiskām akcionāru apvienībām, Francijas valsts ieceļ izpilddirektoru un joprojām ir galvenais France Télécom akcionārs, kas praktiski var noteikt akcionāru balsojuma iznākumu jautājumos, kur nepieciešams vienkāršais vairākums (11).
(22)
Saskaņā ar 1996. gada likumu noteiktās France Télécom statusa izmaiņas paredzēja arī dažādus noteikumus attiecībā uz tā darbiniekiem. Saskaņā ar šo likumu France Télécom ierēdņi tika piesaistīti valsts uzņēmumam France Télécom un ir tā padotībā. Darbinieki, kuriem bija ierēdņa statuss, saglabāja šo statusu un ar to saistītās garantijas. France Télécom piesaistīto ierēdņu nodarbināšanas nosacījumi ir tādi paši kā valsts ierēdņiem: viņiem ir nodarbinātības garantija un viņus no amata atbrīvot var vienīgi ļoti nopietna iemesla dēļ tikai ar likumu noteiktos gadījumos. Attiecībā uz jaunu darbinieku pieņemšanu darbā saskaņā ar 1996. gada likumu France Télécom varēja pieņemt darbā ierēdņus līdz 2002. gada 1. janvārim, tajā pašā laikā pieņemot darbā līgumdarbiniekus saskaņā ar koplīgumu shēmu.
(23)
France Télécom1996. gada 31. decembrī nodarbināja 165 200 personu, no kurām 94,1 % bija ierēdņi. Faktiski, negaidot 1996. gada likumā noteikto 2002. gada 1. janvāra termiņu, France Télécom pārtrauca ierēdņu pieņemšanu darbā, sākot no 1997. gada. Tādēļ desmit gadu laikā ierēdņu skaits saruka par 47 %, samazinoties no 133 434 ierēdņiem 1997. gadā līdz 69 892 ierēdņiem 2007. gadā. Šis samazinājums nepārprotami ir lielāks nekā samazinājums (- 25 %), ko piedzīvoja France Télécom darbinieku kopskaits, kas 2007. gada 31. decembrī bija 124 166 darbinieki.
(24)
Ar 1996. gada likuma 6. pantu grozīja arī 1990. gada likuma 30. pantu, sākotnējam tekstam pievienojot c) un d) apakšpunktus. Likumā ir noteikts, ka France Télécom, kompensējot France Télécom ierēdņiem piešķirto valsts pensiju norēķinus un maksājumus, ir jāiemaksā Valsts Kasē:
“c)
[…] darba devēja iemaksa, kam ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kas jāmaksā, sākot no 1997. gada 1. janvāra, proporcionāli summām, kuras samaksātas, veicot pensijas ieturējumu no algas. No saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi aprēķina tā, lai izlīdzinātu algai piemērojamos obligātos nodokļu un sociālos maksājumus starp France Télécom un pārējiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas vispārīgie sociālo maksājumu noteikumi, saistībā ar riskiem, kuri ir kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem. Likmi var pārskatīt, ja minētie maksājumi mainās. Darba devēja iemaksas noteikšanas un samaksas valstij noteikumus nosaka Valsts padomes dekrētā;
d)
[…], vienreizēja ārkārtas iemaksa, kuras summa un samaksas noteikumi līdz 1996. gada 31. decembrim būs noteikti finanšu likumā”.
(25)
Ar 1996. gada likumu France Télécom tika arī izslēgts no 1990. gada likumā paredzētā vispārējā un īpašā vecuma apdrošināšanas kompensāciju mehānisma piemērošanas jomas, saskaņā ar kuru France Télécom papildus darba devēja iemaksām bija jāveic kompensācijas un papildu kompensācijas maksājumi, kas norādīti 1. tabulā. Laikā no 1991. līdz 1996. gadam šim nolūkam iemaksātās summas veidoja 18 % no ierēdņa statusa darbiniekiem izmaksātajām pensijām.
(26)
Darba devēja iemaksa, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kas tika ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, aizstāja papildu iemaksu, kura bija paredzēta 1990. gada likuma 30. panta b) apakšpunktā. Šī iemaksa pamatojas uz taisnīgas konkurences likmi, kas balstās uz vienlīdzīgai neto darba samaksai piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu iemaksu līmeņa izlīdzināšanu. Izlīdzināšanas metode pamatojas uz modelēšanu, nosakot, kādām algu izmaksām būtu jābūt konkurentam, lai tā darbinieku neto alga būtu tāda pati kā France Télécom ierēdņiem, ja šis konkurents algo darbiniekus, uz kuriem attiecas vispārīgie sociālo iemaksu (ieskaitot pensiju iemaksas) noteikumi, un tam ir identiska personāla struktūra.
(27)
Metodē nav iekļautas iemaksas, kuras konkurenti veic, lai apdrošinātu riskus, kas ir atšķirīgi darbiniekiem un ierēdņiem, it īpaši bezdarbu un darbinieku prasības uzņēmuma sanācijas vai likvidēšanas gadījumā (turpmāk tekstā - “atalgojuma garantijas apdrošināšana” vai “AGS”). Laikā, kad tika balsots par 1996. gada likumu, šo atšķirību starp France Télécom un tā konkurentiem pamanīja arī likumdevējs, kurš secināja, ka “6. panta noteikumu kopums ļauj France Télécom neveikt UNEDIC iemaksas, kas ir jāsedz tā potenciālajiem konkurentiem” (12).
(28)
France Télécom darba devēja iemaksa, kura ik gadu tiek pārrēķināta, ir izteikta kā procentuāla daļa no strādājošo ierēdņu kategoriju skalai atbilstīgajām bruto algām. Šīs darba devēja iemaksas likme laikā no 1997. līdz 2010. gadam bija vidēji […] (13) % un saskaņā ar Francijas Republikas apsvērumiem attīstījās tā, kā ir norādīts 2. tabulā:
2. tabula
Darba devēja iemaksas, kurām ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kuras France Télécom samaksāja laikā no 1997. līdz 2010. gadam
Gads
Iemaksas likme
Miljoni EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[..] %
1 048,6
2005
[..] %
984,6
2006
[..] %
957,6
2007
[..] %
917,6
2008
[..] %
859,2
2009
[..] %
805,4
2010
[..] %
744,5
(29)
Tas, ka kopš 1997. gada tika pārtraukta ierēdņu pieņemšana darbā, ierobežoja strādājošo ierēdņa statusa darbinieku skaitu France Télécom. Neraugoties uz to, ka laikā no 1991. līdz 2010. gadam aizvien lielāka ierēdņu daļa aizgāja pensijā, tabulā ir redzams, ka darba devēja iemaksa EUR 744 miljonu apmērā, ko France Télécom samaksāja 2010. gadā, bija par EUR 407 miljoniem mazāka par pensiju izmaksām, kuras uzņēmums iemaksāja Francijas valstij pirms reformas stāšanās spēkā 1996. gadā, un ir vienāda ar darba devēja iemaksu, kuru France Télécom veica pirms 20 gadiem 1991. gadā (attiecīgi EUR 1 151 miljons un EUR 743 miljoni, sk. 1. tabulu).
(30)
Tātad saskaņā ar 1996. gada likumu ieviestās reformas sekas ir tādas, ka France Télécom iemaksas summa absolūtā izteiksmē samazinās un vairs nav saistīta ar pensijā aizgājušo ierēdņu skaitu. Izmaksu nodošana valstij, kas ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, notika, neraugoties uz to, ka saskaņā ar Senāta minētajām prognozēm, sākot no 2005. gada, būtiski palielinājās pensiju izmaksas, pieaugot līdz FRF 13 miljardiem (EUR 1,98 miljardiem) 2007. gadā, FRF 21,5 miljardiem (EUR 3,3 miljardiem) 2017. gadā un FRF 34 miljardiem (EUR 6,1 miljardam) 2027. gadā (14).
(31)
Tādējādi debatēs par likumprojektu Nacionālajā asamblejā un Senātā minēta pensiju izmaksu FRF 250 miljardu apmērā pārcelšanu uz valsts budžetu, kurus ikgadējās iemaksas FRF 100 miljardu apmērā un ārkārtas iemaksa FRF 40 miljardu apmēra nesegtu, pat pievienojot ieņēmumus no uzņēmuma akciju daļas pārdošanas. Debatēs minēta arī ārkārtas iemaksas aptuvenā summa lielākais FRF 40 miljardu apmērā, lai samazinātu valstij radušās jaunās un būtiskās izmaksas. Šī summa tika noteikta pēc baņķieru ieteikuma, lai parādu attiecība pret pašu kapitālu atbilstu 150 % un lai summa atbilstu uzņēmuma veidotajam pensiju uzkrājumam un tām valsts papildu izmaksām tikai un vienīgi desmit gadu periodā, kuras izriet no starpības starp izmaksātajām pensijām un no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kuru iekasē kopš tā brīža (15).
(32)
Valsts kompensācijas mērķis tika atgādināts ne tikai likumdevēja pieņemtā likuma 30. panta formulējumā un debašu laikā par 1996. gada likumu, bet arī France Télécom pārskatā par 1997. gadu, kurā ir norādīts “ārkārtas iemaksas maksājums Francijas valstij 37,5 miljardu franku apmērā, kas saistīts ar nākotnes pensijām bijušajiem ierēdņiem” (16). France Télécom izveidotais uzkrājums ļāva France Télécom samazināt veicamo neto maksājumu - vienā gadā tas samaksāja papildu izmaksas, kas reformas dēļ valstij rodas desmit gadu laikā.
(33)
Tādējādi redzams, ka uzkrājums, kas bija paredzēts, lai izlīdzinātu turpmākā iemaksu pieauguma sekas, kuras izriet no 1990. gada likuma, un ko France Télécom veidoja ik gadu, līdz 1996. gadā uzkrātā summa bija FRF 23,4 miljardi (EUR 3,6 miljardi), tika ņemts vērā, lai noteiktu ārkārtas iemaksas (jeb “kompensācijas”) summu. Iemaksas daļa, kas neatbilda veidotajam uzkrājumam, sedza šīs papildu izmaksas desmit gadu laikposmā. Tās summa tika noteikta, ņemot vērā uzņēmuma jau iepriekš uzkrāto summu, kā tas skaidri izriet no tā laika debatēm.
(34)
Faktiski tā kā saskaņā ar 1996. gada likumu paredzētajai darba devēja ikgadējai iemaksai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, France Télécom saistības kopš tā laika aprobežojas ar minētās iemaksas maksājumu un tam vairs nav jāsedz iespējami nākotnes deficīti ne savu ierēdņa statusa darbinieku pensiju shēmās, ne citās civildienesta shēmās. Tātad atbilstoši 1996. gada likumam uzkrājums vairs nebija jāveido. Uzkrājums tika iekļauts France Télécom1996. gada 31. decembra peļņas un zaudējumu aprēķinā, tīrajā peļņā uzrādot FRF 17,5 miljardus (EUR 2,7 miljardus) (17).
(35)
Turklāt ar 1996. gada likumu paredzētās vienreizējās ārkārtas iemaksas summa, lai kompensētu to, ka valsts veic France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinus un maksājumus, saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu bija noteikta FRF 37,5 miljardu jeb EUR 5,71 miljarda apmērā. To finansēja, palielinot uzņēmuma īstermiņa un ilgtermiņa parādsaistības (18), un nomaksāja vairākos maksājumos laikā no 1997. gada janvāra līdz oktobrim. Šīs ārkārtas iemaksas saņemšana ļāva Francijas valsts pārvaldes deficītu 1997. gadā samazināt līdz EUR 41,8 miljardiem. Bez tās šajā gadā deficīts būtu bijis 3,7 % no IKP.
(36)
Saņemt šo iemaksu tika uzticēts France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādei, kuru izveidoja saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu. Ārkārtas iemaksa un iespējamie tās radītie finanšu ienākumi bija šīs iestādes vienīgie ieņēmumi. Tās izdevumi izpaužas kā ikgadējs pārskaitījums valsts budžetā, kas kopš 2006. gada tiek iegrāmatots ieņēmumos īpašā pensiju kontā, kas paredzēts valsts civilā un militārā dienesta pensijām. Šis maksājums 1997. gadā bija noteikts FRF 1 miljarda (EUR 152,4 miljonu) apmērā un katru gadu palielinājās par 10 %, izņemot, ja finanšu likumā tiktu noteikts citādi. Šī valsts iestāde beidz pastāvēt, kad visi tās ieņēmumi ir pārskaitīti valstij (19).
(37)
Piemērojot 1997. gada finanšu likumā paredzētos noteikumus, kas noteica ikgadējās iemaksas, 1999. gadā tika lēsts, ka valsts iestādes darbības laiks bez tās naudas līdzekļu atlīdzināšanas būs 17 gadi (20). Tomēr, tā kā ikgadējie maksājumi bija lielāki, nekā paredzēja 1997. gada finanšu likums, tās darbības laiks saīsinājās. Kā ir norādīts 3. tabulā, iestādes ikgadējo maksājumu uzkrātā summa 2010. gadā jau sasniedza EUR 5,47 miljardus. Iestādes darbības izbeigšana, ņemot vērā visu pieejamo līdzekļu pārskaitīšanu, bija paredzēta 2011. gada 31. decembrī (21). 2011. gada finanšu likumā bija paredzēts EUR 243 miljonu gada maksājums īpašajā pensiju kontā, pēc kura iestādes ieņēmumi būtu dzēsti (22).
(38)
Jebkurā gadījumā ārkārtas iemaksas summa FRF 37,5 miljardu apmērā, kas 1997. gadā tika nodota France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādei, atbilst iemaksas summai, kas mazāka par FRF 40 miljardiem, kura minēta 1996. gada likumprojekta apspriešanas laikā. Lai gan to iemaksāja valsts budžetā 1997. gadā un tā ik gadu papildināja civilo un militāro pensiju maksājumu budžetu, šīs iemaksas summa bija noteikta, lai kompensētu valstij radušās papildu izmaksas, piemērojot 1996. gada likumu.
(39)
No algas finansēto ierēdņu pensiju saistību daļa, kas noteikta, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantu kopš valsts operatora France Télécom dibināšanas 1991. gadā, ar 1996. gada likumu nav grozīta. Turklāt 1990. gada likums un 1996. gada likums negrozīja France Télécom privāto tiesību darbinieku pensiju shēmu, kas ir vispārējo tiesību pensiju apdrošināšanas sociālais nodrošinājums, ko papildina AGIRC shēma štata darbiniekiem un ARRCO shēma ārštata darbiniekiem. Saskaņā ar šo shēmu France Télécom un tā privāto tiesību darbinieki uzņemas tādas pašas saistības, kādas uzņemas konkurējošie uzņēmumi, it īpaši attiecībā uz darba devēja iemaksām, kas atbrīvo no saistībām.
(40)
Sakarā ar reformu, kas ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, aktuāru firma, ko Francijas valsts izraudzījās kā konsultantus, lēsa, ka pensiju, kas piešķirtas France Télécom esošajiem un pensionētajiem ierēdņa statusa darbiniekiem, valsts norēķini un maksājumi veido FRF 242 miljardus (EUR 36,9 miljardus (23)) sagaidāmajā diskontētajā vērtībā 1997. gada 1. janvārī (24). Šis skaitlis ir tuvu noapaļotajiem FRF 250 miljardiem, kurus minēja Senāts. Darba devēja iemaksa, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, kuru France Télécom iemaksātu kā kompensāciju, pamatojoties uz tiem pašiem aktuāru pieņēmumiem, tika lēsta EUR 15,2 miljardu apmērā, kuriem ir jāpieskaita kompensācija jeb ārkārtas iemaksa EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru pilnībā samaksāja 1997. gada oktobrī. Brīdī, kad stājās spēkā reforma, Francijas iestādes lēsa, ka nākotnes iemaksu vērtība no algām ir EUR [..]. Līdz ar to neto izmaksu vērtība, kuras France Télécom nodeva Francijas valstij, pēc 1996. gada aplēsēm bija EUR [..] miljardi.
(41)
Desmit gadu laikposmam (1997.-2006. gads), kas minēts debašu laikā par 1996. gada likumprojektu, aktuāru firma, ko Francijas valsts izraudzījās kā konsultantus, veicamo maksājumu kopējo summu novērtēja kā EUR [..] miljardus. Šajā laikposmā faktiski izmaksāto kopējo maksājumu summa bija gandrīz identiska - EUR [..] miljardi, proti, prognoze atšķīrās par 0,83 % (25). Tas a posteriori apliecina, ka debatēs par likumu izmantotās prognozes ir bijušas pareizas.
(42)
No šiem skaitļiem ir iespējams secināt, ka summas un to pamatojums, kas apspriests Nacionālajā asamblejā un Senātā, lai noteiktu France Télécom kompensāciju jeb ārkārtas iemaksas summu, atbilst diapazonam, kas ex post pārbaudīts likumprojekta debatēs minētajā desmit gadu laikposmā. Minētā ārkārtas iemaksas maksimālā summa EUR 6 miljardu (FRF 40 miljardu) apmērā atbilst uzkrājumam, kuru uzņēmums veidoja līdz 1996. gadam, lai varētu uzņemties paredzētās nākotnes pensiju izmaksas, proti, EUR 3,6 miljardi (FRF 23,4 miljardi), pieskaitot valsts segto EUR 2,4 miljardu starpību starp darba devēju un darbinieku iemaksām, kas saņemtas laikā no 1997. līdz 2006. gadam, un 1996. gadā aprēķinātajiem veicamajiem maksājamajiem tajā pašā desmit gadu laikposmā.
(43)
No otras puses, Francijas Republikas iesniegtā informācija, kas apkopota 3. tabulā, liecina, ka laikposmam no 1997. līdz 2010. gadam France Télécom ierēdņa statusa darbinieku kopējās pensiju izmaksas, kas saskaņā ar 1996. gada reformu ir jāmaksā valstij, sasniedza EUR [..] miljardus. Izmaksas, kas jāfinansē valstij, izpaužas kā starpība starp France Télécom un tā strādājošo ierēdņu ikgadējām iemaksām un pensiju maksājumiem, ko ik gadu izmaksā pensionētajiem ierēdņa statusa darbiniekiem, papildus atskaitot France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējos maksājumus. Laikā no 1997. līdz 2010. gadam izmaksas attīstījās šādi:
3. tabula
Izmaksas, kas Francijas valstij radās 1996. gada reformas dēļ (1997.-2010. gads)
Miljoni EUR
Iemaksas
(darba devēja, darbinieka)
France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi
Izmaksātie pabalsti
Valsts izmaksas
1997
[..]
152,4
[..]
[..]
1998
[..]
167,7
[..]
[..]
1999
[..]
184,5
[..]
[..]
2000
[..]
202,9
[..]
[..]
2001
[..]
223,2
[..]
[..]
2002
[..]
245,5
[..]
[..]
2003
[..]
270,0
[..]
[..]
2004
[..]
297,1
[..]
[..]
2005
[..]
326,9
[..]
[..]
2006
[..]
1 359,5
[..]
[..]
2007
[..]
395,4
[..]
[..]
2008
[..]
435,0
[..]
[..]
2009
[..]
578,0
[..]
[..]
2010
[..]
635,8
[..]
[..]
Kopā
[..]
5 473,9
[..]
[..]
(44)
Saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu, kas nosaka to regulējumu, France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi 1997. gadā neatbilda ne prognozētajām, ne France Télécom pensionētajiem darbiniekiem faktiski izmaksātajām summām, ne to izmaksu summām, kuras bija jāfinansē valstij, un tie nebija noteikti atkarībā no minētajām summām. Faktiski pārskaitīto summu pārbaude apstiprina šo atšķirību. Neraugoties uz France Télécom veikto ārkārtas iemaksu 1997. gadā, 3. tabulā ir redzams, ka to maksājumu summas, kas izmaksāti France Télécom pensionētajiem ierēdņiem, kopš 2004. gada, izņemot 2006. gadu, pārsniedza ikgadējos resursus.
(45)
Tādējādi France Télécom ikgadējo iemaksu maksājumi un ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi nav skaidri un ex ante piesaistīti maksājumiem France Télécom pensionētajiem darbiniekiem, izmantojot īpašo pensiju kontu. Ņemot vērā 3. tabulā norādīto summu, kuru nesedz ikgadējās iemaksas, ārkārtas iemaksas piesaiste vienīgi attiecīgo maksājumu finansējumam kopš 1997. gada, ja to piemērotu tās sistēmas vietā, saskaņā ar kuru maksājums ik gadu tiek palielināts par 10 %, kā to paredz 1997. gada finanšu likums, nozīmētu, ka valsts iestāde beigtu pastāvēt jau 2008. gadā, nevis 2011. gadā, kā bija paredzēts. Saskaņā ar jebkuru pieņēmumu abos gadījumos ārkārtas iemaksas summa būtu iztērēta līdz 2011. gada 31. decembrim.
2.2. Telekomunikāciju tirgu pakāpeniska un pēc tam pilnīga atvēršana
(46)
France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju finansēšanas reforma notika līdz ar to pakalpojumu tirgu pilnīgu atvēršanu konkurencei, kuros darbojās France Télécom. Kopš 1988. gada telekomunikāciju nozare tika pakāpeniski liberalizēta saskaņā ar Komisijas 1988. gada 16. maija Direktīvu 88/301/EEK par konkurenci telekomunikāciju termināliekārtu tirgos (26) un Komisijas 1990. gada 28. jūnija Direktīvu 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju tirgos (27). Direktīvā 90/388/EEK bija paredzēti liberalizēšanas pasākumi, kas līdz 1990. gada 31. decembrim jāīsteno saistībā ar datu sakariem un balss un datu telefoniju uzņēmumu tīkliem un slēgtām lietotāju grupām. Komisijas 1996. gada 13. marta Direktīvā 96/19/EK par grozījumiem Direktīvā 90/388/EEK attiecībā uz pilnīgas konkurences ieviešanu telekomunikāciju tirgū (28) bija paredzēta pilnīga telekomunikāciju nozares liberalizēšana no 1998. gada 1. janvāra.
(47)
Jāatzīmē, ka 1996. gada 26. jūlija Likumā Nr. 96-659 par telekomunikāciju tiesisko regulējumu bija paredzēti noteikumi, kas ļāva veikt pilnīgu nozares liberalizēšanu, izbeidzot France Télécom monopolu fiksētās telefonijas un datu pārraides jomā un nosakot tarifus un starpsavienojumus konkurences apstākļos. Arī citās nozarēs, kas nebija pakļautas ekskluzīvām tiesībām un tādēļ kopš 1987. gada bija atvērtas konkurencei, piemēram, mobilās telefonijas jomā, France Télécom bija pārliecinoši priekšgalā ar tirgus daļu, kas laikā no 1997. līdz 2002. gadam samazinājās no 53,3 % līdz 49,8 % (29). Saskaņā ar Likumu Nr. 96-659 France Télécom tika uzticēti arī vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumi un paredzēta ar tiem saistīto saistību finansēšanas fonda izveide, ko finansē konkurenti.
(48)
Piemērojot noteikumus, kas minēti 46. un 47. apsvērumā, kopš 1988. gada France Télécom pieredzēja konkurentu parādīšanos - daži daļēji bija starptautisku koncernu īpašumā - preču un pakalpojumu tirgos, kuros tas darbojās Francijā, un vairākiem no tiem, piemēram, mobilās telefonijas un starptautisko sakaru tirgiem, ir pārrobežu raksturs. Sākot no 1998. gada, šī tendence liberalizētajos tirgos kļuva izteiktāka. France Télécom veidoja alianses ar ārvalstu operatoriem, piemēram, Deutsche Telekom un Sprint 1996. gadā (Global One), no 1997. gada turklāt paplašinot partnerību skaitu un kļūstot par kapitāla daļu turētāju Itālijā (Wind) un Nīderlandē (Casema) vai iegādājoties mobilā operatora licences Dānijā un Portugālē (30).
(49)
Tādējādi France Télécom pensiju finansēšanas reforma notika laikā, kad Eiropas Savienības līmenī tika liberalizēts tirgus. Tādēļ tai bija zināma ietekme uz tirgu, kas bija pilnībā atvērts konkurencei un kurā France Télécom turklāt veidoja alianses un kurā uzņēmumam piederēja būtiskas kapitāla daļas citās dalībvalstīs. Vēlme veicināt France Télécom izvēršanos citos Eiropas tirgos ārpus Francijas veido fonu 1996. gada likumam un uzņēmuma atvēršanai privātajam kapitālam, kā tas izriet no paziņojumiem projekta apspriešanas laikā, kur tika minētas “ambīcijas, kuras Francijas valdība loloja saistībā ar savu valsts čempionu France Télécom” (31).
(50)
Šobrīd France Télécom sevi pozicionē kā lielāko ātrgaitas interneta nodrošinātāju un trešo mobilo sakaru operatoru Eiropā, un vienu no pasaules līderiem telekomunikāciju nodrošināšanā daudznacionāliem uzņēmumiem. Ārpus Francijas France Télécom aktīvi darbojas ar savu filiāļu starpniecību, atrodoties vadošajās pozīcijās Spānijā, Apvienotajā Karalistē, Polijā, Slovākijā, Beļģijā un Austrijā (32).
3. PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS IEMESLI
(51)
Komisija savā lēmumā par izmeklēšanas procedūras uzsākšanu izklāstīja savu sākotnējo vērtējumu par pasākumiem, kas ieviesti saskaņā ar 1996. gada likumu, salīdzinot tos ar France Télécom obligātajām sociālajām un nodokļu iemaksām, kas noteiktas ar 1990. gada likumu. Tā uzskatīja, ka šie pasākumi, izmantojot valsts resursus, šķiet piešķiram selektīvas priekšrocības France Télécom, kas varētu kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un ko varētu uzskatīt par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(52)
Turklāt Komisija norādīja, ka, ciktāl šie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, Komisijai par to netika paziņots pirms tā īstenošanas, lai gan saskaņā ar judikatūru tas bija uzskatāms par jaunu atbalstu. Tātad Francijas Republika neesot izpildījusi savu Līgumā noteikto paziņošanas pienākumu, un attiecīgi pasākums uzskatāms par nelikumīgu.
(53)
Komisija secināja, ka tā var izvērtēt šā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Komisija arī atzīmēja, ka saskaņā ar to pašu noteikumu tā bija secinājusi, ka uzņēmumam La Poste piešķirtais atbalsts, veicot tā ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu, ir saderīgs ar iekšējo tirgu (33), un, ņemot vērā to, ka abi gadījumi ir līdzīgi, šķiet lietderīgi šajā gadījumā veikt līdzīgu analīzi.
(54)
Savā sākotnējā pārbaudē par atbalsta saderību ar iekšējo tirgu un, neņemot vērā līdzību ar La Poste pensiju finansēšanas veida reformu, Komisija Francijas Republikai izteica šādas šaubas:
a)
pirmkārt, norādot uz to, ka tās rīcībā nav detalizētas informācijas, kas pierādītu, ka France Télécom veikto iemaksu likme ir vienāda ar likmi, kādu maksā privātie vispārējo tiesību uzņēmumi, kuri Francijā darbojas telekomunikāciju nozarē, Komisija atzīmēja, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas likme, kas France Télécom tika piemērota kopš 1997. gada, neļauj nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus (“level playing field”) attiecībā pret uzņēmuma konkurentiem. Tas izriet no tā, ka France Télécom piemērotajā likmē bija iekļautas vienīgi iemaksas, kas attiecas uz vispārējo tiesību darbinieku un valsts ierēdņu kopējiem riskiem, tādējādi tajā nebija iekļautas iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, piemēram, par bezdarbu un algu nemaksāšanu uzņēmuma sanācijas vai likvidācijas gadījumā;
b)
otrkārt, Komisijas rīcībā nav pietiekamas informācijas par to, kā pensiju izmaksu samazināšana ietekmē konkurenci, lai novērtētu, vai iespējamā pozitīvā ietekme ir lielāka nekā negatīvā ietekme. Šajā nolūkā Komisijai bija jāņem vērā arī fakts, ka France Télécom vēl nebija pilnībā atmaksājis nelikumīgo un nesaderīgo atbalstu saskaņā ar Komisijas 2004. gada 2. augusta lēmumu par valsts atbalstu, ko Francija sniegusi France Télécom (turpmāk tekstā - “lēmums par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom”) (34), un kuru, kā to konstatēja Eiropas Savienības Tiesa, Francija noteiktajā termiņā nebija izpildījusi (35).
4. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI
(55)
Ieinteresēto personu iesniegtie apsvērumi ir apkopoti 4.1.-4.3. iedaļā.
4.1. France Télécom
(56)
Savos apsvērumos, kurus tas uzskata par papildinājumu Francijas Republikas iesniegtajiem apsvērumiem, France Télécom ir norādījis, ka tā problēma ir hroniski pārāk lielais darbinieku skaits, kas saistīts ar tā bijušo pārvaldības statusu, un ka attiecībā uz šiem darbiniekiem tam nav tādu manevrēšanas iespēju kā konkurentiem. Tā, piemēram, France Télécom ir jāsedz ļoti ievērojamas mācību izmaksas EUR 180 miljonu apmērā, kas atbilst 4,5 % no kopējām algu izmaksām, salīdzinot ar vidēji 2,9 % citos Francijas uzņēmumos. France Télécom arī apgalvo, ka tam ir aptuveni par [..] % lielāki izdevumi algām, neskaitot piemaksas un prēmijas. Turklāt, tā kā France Télécom nevar īstenot sociālos plānus, tas finansēja ierēdņu aiziešanas atbalsta pasākumus, piemēram, pirmspensijas atvaļinājumu, kam izlietotā summa laikā no 1996. līdz 2006. gadam pārsniedza EUR 8 miljardus.
(57)
Otrkārt, France Télécom uzskata, ka pensiju izmaksas laikā no 1990. līdz 1996. gadam bija pārmērīgas un uzņēmums nonāca strukturāli neizdevīgākā situācijā nekā tā privātie konkurenti sprieduma Combus (36) izpratnē, un kā pamatprincipu kopums, lai varētu novērtēt, vai minētās izmaksas bija normālas vai pārmērīgas, ir vispārējo tiesību shēma, ko piemēroja konkurentiem. Spriedumā Combus noteiktos principus Vispārējā tiesa vēlāk apliecināja savā spriedumā Hotel Cipriani (37). France Télécom apgalvo, ka viena operatora, šajā gadījumā paša France Télécom, situācija pirms un pēc reformas, kas ieviesta ar 1996. gada likumu, ir atbilstošs pamats salīdzinājumam, lai vērtētu ekonomiskas priekšrocības esību judikatūras izpratnē. Jebkurā gadījumā, ja pamatprincipu kopumu attiecinātu uz France Télécom pirms un pēc 1996. gada reformas, pasākumu nevarētu kvalificēt kā selektīvu, jo tas tiktu piemērots viendabīgi minētā modeļa ietvaros.
(58)
No tā izriet, ka attiecīgie pasākumi vai nu nav valsts atbalsts Līguma izpratnē, ciktāl tas France Télécom atbrīvo no būtiskas strukturāli neizdevīgas situācijas, vai arī to nevar kvalificēt kā selektīvu priekšrocību, kas būtu uzskatāma par valsts atbalstu.
(59)
Pakārtoti France Télécom uzskata, ka, ja tomēr tiktu konstatēta valsts atbalsta klātbūtne, tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar kritērijiem, kurus Komisija noteica savā lēmumā par La Poste pensiju shēmu (turpmāk tekstā - “lēmums La Poste”) (38). Šajā kontekstā shēmas īpašais raksturs tādā ziņā, ka France Télécom maksā iemaksu, kas aprēķināta, pamatojoties tikai uz kopējiem riskiem, nenozīmē, ka uzņēmums kopš 1996. gada atradās labvēlīgākā situācijā nekā tā konkurenti. Līdz ar strukturāli neizdevīgo situāciju, ko radīja tā nodarbināto ierēdņu statuss, France Télécom saistībā ar 1996. gada reformu bija jāsedz ievērojamas izmaksas, kuru saderība ar iekšējo tirgu ir jāanalizē un kuru summa EUR 5,7 miljardu apmērā ievērojami pārsniedza summu, kas France Télécom būtu jāmaksā, ja iemaksa būtu atkarīga no riskiem, kuri nav kopīgi.
(60)
France Télécom atzīmē, ka lēmumā La Poste (39) Komisija atļāva, ka ar vienreizēju ārkārtas iemaksas summu (EUR 2 miljardi), kas samaksāta saskaņā ar reformu, kura stājās spēkā pēc paziņojuma, bet pirms Komisijas lēmuma, kompensē iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, līdz ir izlietota vienreizējās iemaksas summa. France Télécom uzskata, ka nav nekāda pamata, lai Komisija atkāptos no šā principa, jo politiskie paziņojumi laikā, kad tika apspriests 1996. gada likumprojekts, nelika domāt, ka France Télécom vienreizējās iemaksas summu likumdevējs noteica tādēļ, lai saglabātu desmit gadu status quo.
(61)
Turklāt 1996. gadā pieejamie skaitļi bija pretrunā pieņēmumam, ka summa EUR 5,7 miljardu apmērā tolaik tika uzskatīta par tādu, kas precīzi atbilstu valsts papildu izmaksām desmit gadu garumā, piemērojot 1996. gada likumu, gadu pēc gada kompensējot ikgadējos maksājumus, kuri uzņēmumam ir mazāki, pat ņemot vērā kompensācijas maksājumus starp pensiju shēmām, no kuriem France Télécom tika atbrīvots 1996. gadā (40). Ārkārtas iemaksas summa bija paredzēta, lai nodrošinātu Francijas valstij vispārēju kompensāciju saistībā ar reformu. Tas noteikti ir jāņem vērā, analizējot konkurences apstākļu vienlīdzību kopš reformas spēkā stāšanās 1997. gadā.
(62)
Visbeidzot, France Télécom uzskata, ka, tā kā gadījumā, ja nebūtu 1996. gada reformas, tā konkurētspēja tirgū, kura liberalizēšana bija Savienības mērķis, būtu ievērojami iedragāta un tā kā Francijas valsts tagad ir pilnībā izpildījusi lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom (41), pasākumam nav negatīvas ietekmes uz konkurenci.
4.2. Sūdzības iesniedzēji
(63)
Sūdzības iesniedzēji piekrīt Komisijas vērtējumam lēmumā par procedūras uzsākšanu attiecībā uz to, ka pensiju maksājumu, kas saskaņā ar 1996. gada likumu jāmaksā France Télécom, samazināšana ir uzskatāma par valsts atbalstu Līguma izpratnē. Saskaņā ar minētajā lēmumā izklāstīto pamatojumu, kurā sūdzības iesniedzēji būtu vēlējušies redzēt vairāk skaitlisku datu, atbalsta summa esot EUR 12,3 miljardi, bet jebkurā gadījumā ne mazāka par 9,9 miljardiem (42). Sūdzības iesniedzēji uzskata, ka tieši pasākuma ietekme, proti, sociālo maksājumu, kuri parasti ir jāmaksā no uzņēmuma budžeta, samazināšana, nevis tā mērķis, proti, it kā neizdevīgas situācijas kompensēšana, nosaka, ka tas ir uzskatāms par valsts atbalstu. Neizdevīga situācija tādēļ, ka France Télécom nodarbina ierēdņus, nemaz nepastāvot, jo uzņēmums maksāja bezdarba iemaksas un algas izmaksas, kas ir par 13 % zemākas nekā konkurentiem, un tam ir stabils un elastīgs personāls tādā ziņā, ka izdevumus algām var samazināt, ja darbinieki priekšlaicīgi pensionējas vai pāriet strādāt civildienestā.
(64)
Sūdzības iesniedzēji uzskata, ka šāda veida valsts atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Uzņēmumam France Télécom piešķirto konkurences priekšrocību negatīvā ietekme ir vēl jo lielāka tāpēc, ka izmaksu samazināšana, lai novērstu kaitējumu tā finanšu struktūrai, nebija vajadzīga: 1996. gadā atbrīvojies no pensiju parāda vismaz EUR 9,9 miljardu apmērā neto diskontētā vērtībā un vairs neatspoguļojot šīs izmaksas savā bilancē vai tās pielikumā, France Télécom iestiga vēl lielākos parādos, ar neto finanšu parādu vidēji EUR 44 miljardu apmērā laikā no 1997. līdz 2007. gadam. Turklāt atbalsts France Télécom, atbrīvojot to no pensiju izmaksām, kas mantotas no monopola, ļāva tam finansēt uzņēmuma izvēršanos starptautiskā līmenī, līdztekus nostiprinot savu pozīciju Francijā, kur tam bija būtiskas monopola priekšrocības, tādēļ izmaksas bija taisnīga kompensācija par tām.
(65)
Turklāt nelikumīgie un nesaderīgie iepriekšējie atbalsti, kas nav atmaksāti, neļautu šo darbības atbalstu pasludināt par saderīgu, ņemot vērā to kopējo ietekmi. Visbeidzot, tādēļ, ka 1996. gada reforma nenodrošināja vienlīdzīgu konkurenci, jo netika maksātas iemaksas, kas atbilst tādiem riskiem kā bezdarbs un algas nemaksāšana uzņēmuma sanācijas gadījumā, reforma nav atbilstīga Līguma noteikumiem. France Télécom pensiju parāds būtu jāaprēķina neatkarīgam ekspertam un Francijai ir jāapņemas ievērot finanšu neitralitāti attiecībā uz shēmu, it īpaši paredzot darba devēja iemaksas un EUR 5,7 miljardu kompensācijas precizēšanas mehānismu izmaksu mainīguma gadījumā.
4.3. Telekomunikāciju operators
(66)
Telekomunikāciju operators piekrīt sākotnējai analīzei, kas izklāstīta Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu, saskaņā ar kuru grozījumi, kas ieviesti saskaņā ar 1996. gada likumu, valsts faktiski veiktos pensiju maksājumus, no kuriem atņemtas iemaksas, kuras veic strādājošie darbinieki ar ierēdņa statusu, aizstājot ar France Télécom ikgadējām no saistībām atbrīvojošām iemaksām, ir kvalificēti kā jauns un nelikumīgs valsts atbalsts. Šis operators uzskata, ka tāds pats secinājums izdarāms attiecībā uz sociālajām iemaksām par riskiem, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem, un kuras maksā France Télécom konkurenti, bet kurus tas par saviem ierēdņa statusa darbiniekiem un par saviem vispārējo tiesību darbiniekiem nemaksā vismaz kopš 1996. gada. Turklāt pretēji gadījumam, kurš ir aplūkots lēmumā La Poste (43), France Télécom darba devēja iemaksas aprēķinā minētās iemaksas nebija un joprojām nav iekļautas, kas neļauj šo atbalstu atzīt par saderīgu.
(67)
Attiecībā uz atbalstu, kas izriet no tā, ka valstij vairs netiek atmaksātas izmaksātās pensijas, operators uzskata, ka konkurences stāvokļa analīzei, kuru Komisija veica lēmumā La Poste, vajadzējis to gluži pretēji novest pie lēmuma par atbalsta nesaderību. Šī analīze esot jāpamato ar faktiem, kas konstatēti kopš 1996. gada, nevis, kā tas ir lēmumā La Poste, pieņēmuma veidā attiecībā uz nākotni.
(68)
Šis operators uzskata, ka lielā daļā tirgu, kur tas darbojas, France Télécom ir tirgus varas pozīcijā, kas pielīdzināma dominējošam stāvoklim. Tādēļ tam ir piemērojamas ex ante regulējuma saistības liela ātruma un ļoti liela ātruma datu pārraides pakalpojumu, fiksēto līniju savienojuma uzsākšanas un pabeigšanas vairumtirgos. Savā 2003. gada 16. jūlija lēmumā par EK līguma 82. panta piemērošanas procedūru lietā COMP-38.233 Komisija turklāt konstatēja pārkāpumu un piemēroja sodu France Télécom par LESD 102. panta pārkāpumu ar tā meitasuzņēmuma Wanadoo starpniecību (44). Tā kā uzņēmuma finanšu stāvoklis ir labs, saņemtais atbalsts ļāva tam finansēt savu izvēršanos starptautiskā līmenī, it īpaši iegādājoties Orange, Retevisión un AMENA.
(69)
Visbeidzot, operators lūdz Komisijai precīzi aprēķināt attiecīgā atbalsta summas un, piemērojot judikatūru lietā Deggendorf (45), atteikties atzīt aplūkoto pasākumu saderību ar iekšējo tirgu, kamēr nav atmaksāts iepriekš konstatētais nelikumīgais atbalsts.
5. FRANCIJAS REPUBLIKAS PIEZĪMES
(70)
Francijas Republika uzskata, ka izmaiņas, kas 1996. gadā ieviestas France Télécom piesaistīto Francijas valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veidā, nekādā aspektā nav uzskatāmas par valsts atbalstu. Jebkurā gadījumā 1996. gada reforma ir saderīga ar iekšējo tirgu, it īpaši, šajā gadījumā piemērojot Komisijas argumentāciju, kas izmantota lēmumā La Poste (46).
5.1. Par valsts atbalsta esību
(71)
Francijas Republika uzskata, ka saskaņā ar 1990. gada likumu France Télécom nonāca neparastā situācijā, kas atkāpās no vispārējām tiesībām, kuras paredz, ka uzņēmumi maksā darba devēja iemaksu, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, proporcionāli izdevumiem algām, nevis saistībā ar izmaksāto pensiju līmeni. Tādā veidā izmaksas, kas rastos France Télécom, būtu pārmērīgas, jo attiecīgajiem darbiniekiem piemērojamās shēmas finanšu deficīts bija neizbēgams un kļūtu nepanesams, ņemot vērā, ka strādājošo ierēdņu skaits nenovēršami samazinājās un aizvien pieauga pensionēto darbinieku skaits.
(72)
1996. gada reforma pensiju finansējumu esot pielīdzinājusi vispārējām tiesībām, neradot uzņēmumam labvēlīgāku konkurences situāciju, jo France Télécom iemaksa ik gadus tiek aprēķināta tā, lai obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni izlīdzinātu ar to līmeni, kāds ir konkurentiem telekomunikāciju nozarē. Savukārt to, ka, aprēķinot iemaksu, saskaņā ar “vienlīdzīgas konkurences likmi” netika ņemtas vērā iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un ierēdņiem, attaisno ierēdņu statuss, kas izslēdz, piemēram, bezdarba riskus, izņemot ārkārtas atlaišanas vai atsaukšanas gadījumus.
(73)
Francijas Republika uzskata, ka par pamatu France Télécom radušos izmaksu normālā vai pārmērīgā rakstura noteikšanai ir jābūt uzņēmuma konkurentu situācijai Francijā. Šajā gadījumā, ņemot vērā to, ka saskaņā ar 1990. gada likumu France Télécom noteiktās izmaksas bija pārmērīgas, atkāpās no vispārējām tiesībām, bija netaisnīgas un neilgtspējīgas, to atcelšana un pielīdzināšana konkurentu situācijai atbilstoši 1996. gada reformai vienkārši atjaunoja normālus konkurences apstākļus. France Télécom turklāt nesaņēma kompensāciju par šīs shēmas radīto nelabvēlīgo situāciju, lai gan, kā tas ir norādīts tā apsvērumos, uzņēmums joprojām atrodas strukturāli neizdevīgā situācijā, tam ir papildu izdevumi un ierobežojumi saistībā ar tā nodarbinātajiem ierēdņiem piemērojamo statusu attiecībā uz finansiālā atbalsta pasākumiem, aizejot no valsts pārvaldes vai atgriežoties tajā, jāsedz profesionālās izglītības pasākumi un lielākas algu izmaksas. Tādējādi esošā shēma, kas ieviesta saskaņā ar reformu, France Télécom nepiešķir nekādas priekšrocības un tādēļ tā nekādā aspektā nav uzskatāma par atbalstu Līguma izpratnē.
(74)
Šī interpretācija izriet no vispārējiem Savienības judikatūrā noteiktiem principiem, saskaņā ar kuriem, tā kā par valsts atbalstu var uzskatīt vienīgi pasākumus, kuri samazina izmaksas, kuras parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta, likums, kurš novērš to, ka uzņēmuma budžetam jāsedz papildu izmaksas, kuras parastā situācijā nepastāvētu, nav uzskatāms par valsts atbalstu (47). Tas pats attiecoties uz pasākumiem, kuri konkurējošu valsts uzņēmumu atbrīvo no strukturāli neizdevīgas situācijas, salīdzinot ar tā privātajiem konkurentiem (48). Šī interpretācija atbilstot arī Komisijas praksei (49).
(75)
Kopumā Francijas Republika neuzskata, ka būtu pamatoti šajā procedūrā iekļaut kompensācijas un papildu kompensācijas mehānismus, saskaņā ar kuriem France Télécom veica maksājumus laikā no 1991. līdz 1996. gadam (sk. 1. tabulu), lai noteiktu, vai pastāv atbalsts, vai arī datumu, kurā radās priekšrocība, kas izriet no reformas, kura ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, kurā attiecībā uz šo nav nekādu noteikumu. Šie maksājumi turklāt izrietēja no shēmas, ar ko atkāpās no vispārējām tiesībām un saskaņā ar kuru France Télécom piemērojamā pensiju shēma tika uzskatīta par autonomu shēmu, kas kopš 1997. gada vairs nepastāv.
(76)
Ņemot to vērā, Francijas Republika precizēja France Télécom sniegto un 61. apsvērumā norādīto maksājumu aplēses, kurus uzņēmums vairs nemaksāja, sākot no 1997. gada. Pamatojoties uz reālo datu atjauninājumu 2008.-2010. gadam, veicot retropolāciju ar pārejas koeficientu, Francijas Republika uzskata, ka France Télécom iespējamās attiecīgās izmaksas ir par EUR 165 miljoniem mazākas, nekā aprēķināja uzņēmums.
5.2. Par iespējamā valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu
(77)
Jebkurā gadījumā Francijas Republika uzskata, ka, ja 1996. gada reforma attiecībā uz France Télécom būtu uzskatāma par valsts atbalstu, tā jāatzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar analīzi, kuru Komisija ir veikusi lēmumā La Poste (50). 1996. gada reforma atbrīvoja France Télécom no strukturālām izmaksām, kuras ietekmēja tā konkurētspēju liberalizējamā tirgū, un kopš tā laika uzņēmuma iemaksas attiecībā uz kopējiem riskiem tiek aprēķinātas, pamatojoties uz vienlīdzīgas konkurences likmi.
(78)
Tas, ka kopš 1997. gada France Télécom maksātajā iemaksā nav iekļauti riski, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem, nav šķērslis atbalsta saderībai ar iekšējo tirgu. Francijas Republikas sniegtās informācijas apkopojumā 4. tabulā ir attēlota atšķirība starp iemaksu, ko maksā France Télécom un to, ko tas maksātu, ja tās aprēķinā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi, atskaitot France Télécom pašapdrošinātos maksājumus un citas papildu izmaksas, salīdzinot ar konkurentiem.
4. tabula
France Télécom darba devēja iemaksas laikā no 1997. līdz 2010. gadam, kas aprēķinātas, izmantojot piemēroto vienlīdzīgas konkurences likmi (TEC) un grozīto vienlīdzīgas konkurences likmi (TEC*), iekļaujot riskus, kas nav kopīgi
Gads
TEC
Miljoni EUR
TEC*
Miljoni EUR
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[..] %
1 048,6
[..] %
[..]
[..]
2005
[..] %
984,6
[..] %
[..]
[..]
2006
[..] %
957,6
[..] %
[..]
[..]
2007
[..] %
917,6
[..] %
[..]
[..]
2008
[..] %
859,2
[..] %
[..]
[..]
2009
[..] %
805,4
[..] %
[..]
[..]
2010
[..] %
744,5
[..] %
[..]
[..]
(79)
Francijas Republika uzskata, ka no 1997. gada līdz 2043. gadam France Télécom faktiski samaksāto un maksājamo iemaksu diskontētā vērtība ir EUR 13,5 miljardi. Grozīta vienlīdzīgas konkurences likme, aprēķinā ņemot vērā riskus, kas nav kopīgi, bet atņemot iemaksas, ko sedz France Télécom, taču ne tā konkurenti, novestu pie lielākas ikgadējās iemaksas par to pašu periodu, proti, EUR 16,7 miljardiem. Kaut arī Francijas iestādes uzskata, ka minētos riskus iekļaut nav pamata, tās aprēķināja, ka starpību (EUR 3,2 miljardus) vairāk nekā kompensē vienreizējā ārkārtas iemaksa EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru France Télécom veica 1997. gadā.
(80)
Francijas Republika norāda, ka, tāpat kā lēmumā La Poste (51), var uzskatīt, ka šo vienreizējo iemaksu var pielīdzināt korekcijai, ar ko kompensē iemaksas saistībā ar grozīto likmi, kurā ir iekļautas iemaksas par riskiem, kas nav kopīgi. Šādā gadījumā šīs kompensācijas summa pašreiz pārsniedz summu, kas izriet no starpības starp likmi, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada reformu, un grozīto likmi, kas norādīta 4. tabulā, un ka starpība starp likmēm nekad nenovedīs pie kompensācijas pilnīga izlietojuma. Ņemot vērā šos apstākļus, Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu izteiktās šaubas par patiesi taisnīgas konkurences trūkumu starp France Télécom un tā konkurentiem tiktu kliedētas.
(81)
Francijas Republika uzskata, ka La Poste piesaistīto ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, kas ieviesta 2006. gadā un guva ierosmi no France Télécom 1996. gada reformas, noteikti galvenajos aspektos ir salīdzināma ar pēdējo minēto. Ņemot vērā šo līdzību, Komisijai nav nekāda pamata atkāpties no La Poste precedenta. It īpaši Komisijai esot jāatzīst, ka vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas noteikta France Télécom, jāņem vērā analīzē par reformas taisnīgumu no konkurences viedokļa, de facto uzskatot to par avansu iemaksām par riskiem, kuri nav kopīgi.
(82)
Savukārt tā laika debates Nacionālajā asamblejā un Senātā, minot desmit gadu laikposmu reformas finanšu segumam, izrietēja no konkrētiem paziņojumiem. Šāds pamatojums neesot atrodams ne likumprojekta paskaidrojuma rakstos, ne attiecīgajos likumos, ne to īstenošanai pieņemtajos dokumentos. Likumdevēja nolūks 1996. gadā bijis France Télécom pensiju iemaksas noteikt tādā pašā līmenī kā konkurentiem, nevis novērst reformas ietekmi uz desmit gadiem, kā izrietētu no pamatojuma, kuru Komisija varētu pieņemt, vadoties pēc ārpus konteksta izrautiem paziņojumiem.
(83)
Parlamenta rīcība esot skaidri norādījusi, ka vienreizējās iemaksas summa tika noteikta, nesaistot to ar izmaksām, kādas valstij faktiski nāksies uzņemties. Līdzīgi savā 1996. gada 30. decembra Lēmumā Nr. 96-385 DC Konstitucionālā padome norādīja, ka vienreizējā iemaksa FRF 37,5 miljardu apmērā bija attaisnojama ar to, ka valsts uzņēmās izmaksāt ierēdņu pensijas, un nav uzskatāma par kompensāciju, un, no otras puses, iemaksas valsts budžetā netiktu piesaistītas konkrētiem izdevumiem, bet gan veicinātu vispārējos nosacījumus šā budžeta līdzsvara nodrošināšanai saskaņā ar 1959. gada 2. janvāra konstitutīvā rīkojuma par finanšu likumiem 18. pantu.
(84)
Kā uzskata Francijas Republika, ārkārtas iemaksas konkrētā summa saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu tika noteikta, ņemot vērā nevis desmit gadu laikposmu, kura laikā šī iemaksa nodrošinātu “atlīdzību” valstij, bet, gluži pretēji, atkarībā no ietekmes uz France Télécom bilances struktūru, kurai bija jāpaliek nepārslogotai. Šīs summas lielums tika noteikts, nevis domājot par valstij radušos izmaksu kompensēšanu, bet gan ņemot vērā uzņēmuma maksātspēju.
(85)
Tas, ka šī iemaksa tika pārvaldīta nošķirti no pensiju maksājumiem, kuri reāli tika izmaksāti kopš 1997. gada, apliecinot tās vienreizēja maksājuma būtību. No Francijas Republikas iesniegtajiem skaitļiem izriet, ka laikā no 1997. līdz 2006. gadam France Télécom ierēdņiem izmaksātās pensijas, izmantojot īpašo pensiju kontu, sasniedza EUR [..] miljardus, kamēr France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestāde šajā kontā iemaksāja EUR 3,4 miljardus. Tajā pašā laikposmā saldo, kuru nesedza veiktās iemaksas, bija EUR 1,2 miljardi. Turklāt 1997. gadā tika uzskatīts, ka šis fonds darbosies 17-25 gadus, nevis desmit gadu ilgu laikposmu, uz kuru Komisija balsta savu pamatojumu, kuru tā, šķiet, vēlas pieņemt.
(86)
Francijas Republika uzskata, ka, neveicot reformu, France Télécom tiktu izstumts no tirgus, jo tā iemaksu likme 2010. gadā sasniegtu 77 % no kategoriju skalai atbilstīgās bruto algas un tam būtu jānodrošina pensiju saistību uzkrājumi ierēdņiem, kuri tam ir piesaistīti. Tādēļ reforma bija nozīmīgs solis, pielāgojoties tirgus liberalizēšanai, kas ir Savienības mērķis, tā bija atbilstīga šim mērķim un ierobežota līdz nepieciešamajam minimumam. Bez šīs reformas France Télécom zaudētu tirgus pozīcijas un nespētu veikt nepieciešamās investīcijas, it īpaši, lai nodrošinātu piekļuvi vietējiem sakaru tīkliem, neizslēdzot arī maksātnespējas risku, tādējādi reformai neesot bijis negatīvas ietekmes uz konkurenci.
(87)
Turklāt Francijas Republika uzskata, ka France Télécom pensiju finansēšanas veida reforma un it īpaši ārkārtas iemaksas noteikšana laikā no 1997. līdz 2006. gadam neesot radījusi valstij izmaksas, bet gan, pēc Francijas iestāžu aplēsēm, faktiski nodrošināja Francijas valstij neto ieņēmumus vairāk nekā EUR 9,1 miljarda apmērā (52). Ja būtu jāveic ārkārtas iemaksas ienesīguma aprēķins, Francijas Republika uzskata, ka būtu jāizmanto diskonta likme 7 % apmērā. Ārkārtas iemaksas princips tika noteikts jau 1996. gadā. Tā piemērošanas laikam bija jābūt ilgam, jo paredzamā starpība starp maksājamajiem pabalstiem un gaidāmajām iemaksām EUR 500 miljonu robežu pārsniedza tikai 2005. gadā, tātad 9 gadus vēlāk, un 1 miljarda robežu - tikai pēc 12 gadiem. Vidēji 1996. gadā valsts 15 gadu obligāciju (turpmāk tekstā - “OAT”) likme bija 6,9 %. Savukārt France Télécom laikā no 1991. gada novembra līdz 1997. gada novembrim veica obligāciju emisiju ar vidējo procentu likmi, kas tuva 7 %.
(88)
Visbeidzot, sakarā ar Komisijas pieprasīto summu sekvestru saskaņā ar lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom (53) un vēlāk šo summu nomaksu, Komisijai būtu jāuzskata, ka minētais lēmums ir izpildīts atbilstoši tās 2007. gada paziņojumam šajā jautājumā (54). Tādēļ šo atbalstu kopīgā ietekme nav jāvērtē.
6. ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
6.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(89)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka: “Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(90)
Šā panta noteikumu kopuma piemērošana šajā gadījumā ir vērtēta 6.1.1.-6.1.5. iedaļā.
6.1.1. Valsts atbalsts, kas piešķirts, izmantojot valsts līdzekļus
(91)
1990. gada likumu un 1996. gada likumu pieņēma Francijas valsts. Tajos ir paredzēts pasākums, saskaņā ar kuru France Télécom iemaksā Valsts Kasē kompensāciju par to, ka valsts veic France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu. Tā kā, piemērojot 1996. gada likumu, kompensācija, kuru France Télécom iemaksā Valsts Kasē, ir mazāka par to, kāda sākotnēji noteikta 1990. gada likumā, France Télécom ir piešķirts atbalsts, izmantojot valsts līdzekļus.
6.1.2. Priekšroka konkrētiem uzņēmumiem
(92)
1990. gada likuma noteikumi paredz shēmu, kas piemērojama France Télécom - publiskajam operatoram, kam ir juridiskas personas statuss. 1996. gada likums par valsts uzņēmumu France Télécom groza minēto shēmu, ieviešot noteikumus, kas piemērojami France Télécom saskaņā ar kārtību, kas noteikta vienīgi šim uzņēmumam.
(93)
Ar 1990. gada likumu ieviestās shēmas mērķis bija noteikt īpašu kompensāciju attiecībā uz darba devēja pensiju iemaksu principiem un summām, kuras France Télécom maksā valstij. Gan kompensācija, kas France Télécom bija jāmaksā saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā, ko piemēroja laikā no 1991. līdz 1996. gadam, gan atšķirīgā kompensācija, kuru noteica 1996. gada likums, kas piemērots kopš 1997. gada, ir īpaši pasākumi, kas attiecas vienīgi uz France Télécom, izpildot nosacījumu par selektivitāti pretēji tam, ko apgalvo France Télécom.
6.1.3. Ekonomiska priekšrocība, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus
(94)
Ir jānosaka, vai pasākumi, ar ko noteica attiecīgo kompensācijas summu, dod priekšroku France Télécom. Jautājums par to, vai grozījumi, kuri ar 1996. gada likumu izdarīti 1990. gada likuma 30. pantā, ir uzskatāmi par atbalstu, radot France Télécom ekonomisku priekšrocību, ir jāvērtē, ņemot vērā attiecīgās pensiju sistēmas būtību un ekonomisko struktūru un tās ietekmi uz France Télécom, nevis ņemot vērā šo grozījumu iemeslus vai mērķus. Pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika, principā, vērtējot 1990. gada likuma grozījumu ietekmi, to mērķis nav būtisks.
(95)
Tas, ka valsts uzņēmās France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu, izriet no civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa piemērošanas, kas ir vienīgais kodekss, kas piemērojams attiecīgajiem bijušajiem ierēdņiem. Ne 1990. gada likums, ne 1996. gada likums nemainīja ne šo ierēdņu statusu, ne principu, ka valsts apņemas maksāt viņu pensijas. Šī apņemšanās acīmredzot izriet no principa, saskaņā ar kuru ierēdņi, kuriem ir šāds statuss, neatkarīgi kalpo sabiedrības vispārējās interesēs. Tā tas nav gadījumā, ja šie ierēdņi strādā uzņēmumā, kurš sniedz pakalpojumus par maksu, kalpojot šā uzņēmuma interesēm un tam par labu, konkurējot ar citiem uzņēmumiem, kas sniedz tādus pašus pakalpojumus.
(96)
Šādā skatījumā kompensācijas maksājums valstij, kas paredzēts saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā, kā arī pēc grozījumiem, kuri ieviesti ar 1996. gada likumu, ir uzskatāms par izņēmumu principam, ka Francijas valsts uzņemas izmaksas. Šo izņēmumu attaisno France Télécom nodarbināto ierēdņu pensijām piemērojamās sistēmas būtība un ekonomiskā struktūra. Francijas valstij, piemērojot civilo un militāro pensiju kodeksu, ir jāveic piešķirto pensiju norēķins un izmaksa France Télécom ierēdņiem, uz kuriem attiecas vispārējais Francijas valsts ierēdņu statuss, nevis sociālā nodrošinājuma maksājumu vispārējās tiesības.
(97)
Arī tad, ja nebūtu France Télécom iemaksātās kompensācijas, Francijas valstij tik un tā būtu jāpilda savas saistības attiecībā uz darbiniekiem, kuriem ir attiecīgais statuss, viņu mūža garumā, izņemot, ja tā vienpusēji grozītu minētās saistības. Savukārt valsts izglītotu ierēdņu nodošana France Télécom rīcībā bez jebkādas kompensācijas attiecībā uz izmaksātajām vai izmaksājamajām pensijām, uzņēmumam radītu nepārprotamas priekšrocības.
(98)
Tā kā France Télécom konkurējošie uzņēmumi nenodarbina ierēdņa statusa darbiniekus, pret kuriem Francijas valstij būtu jāpilda līdzīgas finanšu saistības, France Télécom ar likumu noteiktās pensiju finansēšanas un kompensāciju maksāšanas sistēmas loģiskais pamatojums uz tiem nav attiecināms. To apliecina fakts, ka, tā kā konkurentu nodarbinātā personāla statuss ir citāds attiecībā uz algas nemaksāšanas riskiem, kas ietverti sociālā nodrošinājuma maksājumu vispārējās tiesībās, Francijas iestādes, šķiet, uzskata, ka viņu gadījumā ir pamatoti veikt sociālās iemaksas šā riska segšanai. Tomēr tieši šā statusa dēļ Francijas Republika apgalvo, ka, aprēķinot kompensāciju, kuru, piemērojot 1996. gada likumu, France Télécom maksāja valstij, nav pamatoti iekļaut riskus, kas nav kopīgi ierēdņiem un privāto tiesību darbiniekiem.
(99)
No tā izriet, ka attiecībā uz maksājumiem, kas veikti par šo uzņēmumu privāto tiesību darbinieku nodarbināšanu, tie ne juridiski, ne faktiski neatrodas situācijā, kas būtu salīdzināma ar France Télécom situāciju tā darbinieku ierēdņu gadījumā, pretēji tam, ko savos apsvērumos apgalvo Francijas Republika un France Télécom.
(100)
Tāpat nav pamata France Télécom piemēroto kompensācijas shēmu salīdzināt ar shēmu, kas noteikta citām valsts struktūrām, kuras nodarbina ierēdņus, piemēram, Monnaie de Paris vai Office National des Forêts, un kuras atsevišķu darbību ziņā var kvalificēt kā uzņēmumus LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, vai valsts rūpniecības vai tirdzniecības uzņēmumiem, piemēram, agrāk EDF vai GDF. EDF un GDF bija īpašas pensiju sistēmas, kas nebija pielīdzināmas civildienesta shēmām. EDF un GDF shēmas kopš tā laika ir pielāgotas vispārējam režīmam, lai gan ir jāatzīmē, ka Komisija secināja, ka atbalsts nepastāv vienīgi ar nosacījumu, ka šī pielāgošana attiecībā pret valsti ir finansiāli neitrāla (55), kas 1996. gada reformas gadījumā tā nav.
(101)
Savukārt kompensācijas shēma par labu valstij par pensiju maksājumiem La Poste piesaistītajiem ierēdņiem pirms grozījumiem, kurus Komisija aprakstīja un ar nosacījumiem apstiprināja lēmumā La Poste, arī attiecās uz valsts uzņēmumu, kas pielīdzināms valsts rūpniecības vai tirdzniecības struktūrai, un saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā joprojām bija līdzīga France Télécom shēmai, ciktāl tā paredzēja ikgadēju pensionētajiem ierēdņiem izmaksāto pensiju atlīdzināšanu valstij un sociālās apdrošināšanas kodeksa L-134. pantā paredzēto izmaksu segšanu.
(102)
Pat tad, ja šķiet, ka La Poste nekonkurē ar France Télécom, un pēdējam minētajam piešķirtās priekšrocības nerada vai nedraud radīt konkurences izkropļojumus, tomēr jāatzīst, ka France Télécom ierēdņu pensiju shēmas loģiskais pamatojums un noteikumi pirms 1996. gada reformas bija tādi paši kā līdzīgai shēmai, kura tajā pašā laikā tika piemērota La Poste. Turklāt Komisija lēmumā La Poste uzskatīja, ka La Poste piemērojamās shēmas reforma ir uzskatāma par valsts atbalstu, pretēji tam, ko Francijas Republika apgalvo attiecībā uz France Télécom. Kopumā, lai novērtētu France Télécom situāciju, par atsauci ir jāizmanto tāda valsts vai privāta uzņēmuma situācija, kurš nodarbina ierēdņus, kuri saglabā savu statusu. Šādi uzņēmumi atrodas tādā pašā situācijā, kādā ir France Télécom. Tieši salīdzinājumā ar šādu atsauces sistēmu ir iespējams novērtēt, vai valsts ir piešķīrusi atbalstu France Télécom.
(103)
Nevar piekrist arī tam, ka pasākums nepiešķir priekšrocību uzņēmumam, šajā gadījumā France Télécom, tādēļ vien, ka tas kompensē neizdevīgu situāciju, kāda šim uzņēmumam ir radusies pagātnē, pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika un France Télécom. Komisija vēl nesen noraidīja vēsturiska telekomunikāciju operatora, France Télécom konkurenta, argumentu, saskaņā ar kuru pensiju īpašās sociālās tiesības, kas pielīdzināmas no pagātnes mantotām civildienesta pensijām un daļai darbinieku atšķiras no vispārējo tiesību pensijām, attaisno tādu sociālo iemaksu samazināšanas pasākumus, kas saistībā ar šīs kategorijas pensijām rodas operatoram (56). Šajā ziņā, kā Francijas iestādes uzsvēra projekta apspriešanas laikā, 1996. gada likums Francijas valstij noteica jaunas un būtiskas izmaksas, lai varētu veikt France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu. Vienlaicīgi 1996. gada likuma ietekmē samazinājās kompensācija, kuru France Télécom vienmēr bija maksājis.
(104)
Saskaņā ar likumā paredzētajiem darba devēja iemaksas likmes aprēķināšanas nosacījumiem, sākot no 1996. gada 31. decembra, France Télécom maksā valstij kompensāciju, kas ir mazāka par to, kādu tas maksātu, ja likums nebūtu pieņemts. Turklāt, tā kā saskaņā ar šo likumu noteiktajai darba devēja iemaksai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, France Télécom1996. gada 31. decembrī nekavējoties atguva uzkrājumu, kas tā kontos bija iegrāmatots nākotnes saistību maksājumiem. Tādējādi izmaksas, no kurām France Télécom tika atbrīvots, nebija ne jaunas, jo 1990. gada likums pārņēma iepriekšējo budžeta praksi, ne neparedzamas, jo uzņēmums šim nolūkam veidoja uzkrājumu, ne arī atkāpās no vispārējām sociālā nodrošinājuma tiesībām, jo tās nav piemērojamas kompensācijai, kuru maksā France Télécom.
(105)
Ar 1996. gada likumu Francijas valstij kopš tā stāšanās spēkā tika nodots pienākums veikt ikgadēju maksājumu, kas in fine pilnībā segtu attiecīgā personāla pensiju finansēšanas izmaksas. Tādējādi saskaņā ar 1996. gada likumu piešķirtā atbalsta summu kopš likuma stāšanās spēkā var aprēķināt kā ikgadēju starpību starp kompensāciju, kuru veido darba devēja no saistībām atbrīvojošā iemaksa, ko France Télécom maksā valstij, un maksājumiem, kas norādīti 1. tabulā un kurus tas būtu veicis saskaņā ar 1990. gada likumu, ja tas nebūtu grozīts, atskaitot 1997. gadā veikto vienreizējo iemaksu.
(106)
No Francijas Republikas sniegtajām un 40. apsvērumā izklāstītajām aplēsēm izriet, ka reformas brīdī 1996. gadā un līdz brīdim, kad beigtos finanšu saistības, kas izriet no izmaksām, kuras uzņēmās Francijas valsts, Francijas iestādes šo jauno neto izmaksu kopējo summu līdz 2043. gadam, datumam, kad beigtos valsts finanšu saistības attiecībā uz pensionētajiem ierēdņiem un uz to tiesību pārņēmējiem, lēsa EUR [..] miljardu apmērā. Neto izmaksu diskontētā vērtība 1996. gadā bija EUR [..] miljardi pēc France Télécom ikgadējās iemaksas (EUR 15,2 miljardi), darbinieku iemaksas (EUR [..] miljardi) un vienreizējās ārkārtas iemaksas EUR 5,7 miljardu apmērā atskaitīšanas.
(107)
Tomēr ir jāatzīmē, ka 1996. gada reformas laikā aprēķinātās summas bija reālās summas aproksimācija (57). Ne kompensācijas summām, kuras France Télécom bija jāmaksā ikgadēju iemaksu veidā, ne arī kompensācijai EUR 5,7 miljardu apmērā, kas samaksāta 1997. gadā, ne mērķis, ne sekas nebija Francijas valstij nodrošināt budžeta neitralitāti. Ja tā būtu, ar noteikumu, ka aktuāra aprēķinu pieņēmumi ir atbilstīgi, izmaksas un ieņēmumi tajā laikposmā būtu vienādi un attiecīgi France Télécom nebūtu guvis ekonomiskas priekšrocības.
(108)
Francijas iestādes apzinājās, ka “France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksu pārcelšana uz valsts vispārējo budžetu” radīja “valstij jaunas un būtiskas izmaksas”, kuras vienreizējā ārkārtas iemaksa vai ieņēmumi no valsts īpašumā esošo uzņēmuma akciju daļas pārdošanas segtu tikai daļēji. Tādējādi 31. apsvērumā minētās debates parāda, ka Francijas valsts 1996. gadā necentās pilnībā kompensēt savas jaunās nākotnes izmaksas, bet gan, gluži pretēji, vēlējās uzņemties jaunas izmaksas, lai “šajā lietā vispirms tiktu ņemtas vērā uzņēmuma intereses”.
(109)
Ir skaidrs, ka pat tad, ja aktuāra pieņēmumi atšķirtos no Francijas valsts izmantotajām aplēsēm jauno izmaksu aprēķinā, un, neraugoties uz vienreizējo ārkārtas iemaksu, kas samaksāta 1997. gadā, reforma radīja vērā ņemamu ekonomisko priekšrocību, kas izpaudās kā mazākas darba devēja pensiju iemaksas. Tā kā vienreizējā iemaksa jeb kompensācija pilnībā nesedza valstij nodotās izmaksas, bet labākajā gadījumā tās samazināja un, ņemot vērā attiecīgo summu apmērus, nav pamata apstiprināt tajā laikā izmantotā aktuāra aprēķina un no tā izrietošo aplēšu atbilstību laikposmam līdz 2043. gadam.
(110)
Turklāt nav pamata salīdzināt finanšu priekšrocības, kas izriet no mazākām France Télécom iemaksām, ar varbūtēji neizdevīgu situāciju, kas saistīta ar to, ka tiek nodarbināti ierēdņi, kā to apgalvo France Télécom, kuru atbalsta Francijas Republika. 1996. gada likums jebkurā gadījumā šo varbūtēji neizdevīgo situāciju nepastiprināja, jo tā dēļ darbā netika pieņemti jauni ierēdņi. Turklāt, atbrīvojot France Télécom no daļas tā finanšu saistību, 1996. gada likuma mērķis nebija kompensēt varbūtēji neizdevīgo situāciju saistībā ar algām vai, kā to norāda France Télécom, mazākām manevrēšanas iespējām attiecībā uz ierēdņa statusa darbiniekiem.
(111)
Tādēļ tikai pilnīguma labad ir skatītas atbildes uz argumentiem par it kā neizdevīgo situāciju saistībā ar ierēdņu nodarbināšanu, uz ko norādīja Francijas Republika un France Télécom.
-
Pirmkārt, France Télécom rīcībā īsi pirms Francijas tirgus pilnīgas atvēršanas konkurencei bija izglītots un kompetents darbaspēks, bez kura, ja tas būtu pilnībā jāaizstāj, tas nespētu saglabāt savu stāvokli tirgū, ko France Télécom savos rakstveida apsvērumos nav pieminējis.
-
Turklāt summa, kas paredzēta personāla algām un ieguldījumiem izglītībā, ko France Télécom vērtē kā neizdevīgu situāciju, ir uzskatāma par parastām izmaksām uzņēmuma budžetā, un nav konstatēts, ka tās neuzlabotu personāla pieņemšanu darbā un ražīgumu, salīdzinot ar konkurentiem.
-
Kaut arī ir tiesa, ka France Télécom nebija iespējas regulēt algu izmaksas, attiecībā uz konkrētajiem darbiniekiem īstenojot darbinieku skaita samazināšanas sociālo plānu, diez vai šāds plāns, kas attiektos vienīgi uz civildienesta ierēdņiem to statusa dēļ, varētu tikt īstenots, savukārt tas, ka 1997. gadā uzņēmums pārstāja pieņemt darbā ierēdņus un sāka pieņemt vispārējo tiesību darbiniekus, sniedza tam zināmu elastību algu izmaksu regulēšanā.
-
Visbeidzot, lai arī uzņēmums velta būtisku budžeta daļu, lai veicinātu attiecīgā personāla aiziešanu priekšlaicīgā pensijā, uzņēmuma motivācija un interese īstenot šādu pasākumu būtu mazāka, ja saskaņā ar 1996. gada likumu France Télécom finanšu saistības nebūtu nodotas valstij. Šis pasākums veicina priekšlaicīgu pensionēšanos, un tādēļ valstij ātrāk ir jāuzņemas izmaksas par attiecīgajiem darbiniekiem. Ja nebūtu 1996. gada likuma, šīs izmaksas būtu jāuzņemas France Télécom.
(112)
Tā kā nav saiknes ar jautājumu par to, pastāv vai nepastāv ekonomiska priekšrocība, kas izriet no attiecīgajiem pasākumiem, nav pamatojuma arī tam, lai ņemtu vērā konkurences priekšrocības saistībā ar France Télécom bijušo monopolstāvokli, uz ko norādīja sūdzības iesniedzēji. Iespējamās priekšrocības un trūkumi faktiski nav saistītas ar jautājumu par konkurences apstākļu izlīdzināšanu telekomunikāciju tirgos attiecībā uz sociālajām izmaksām.
(113)
Vienīgi vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas paredzēta saskaņā ar 1996. gada likumu, nekavējoties radīja France Télécom izmaksu slogu, salīdzinot ar jau apzināto atsauces situāciju. Vienreizējās iemaksas maksājums samazināja tā atbalsta summu, no kura labumu guva un gūs France Télécom līdz brīdim, kad beigsies finanšu izmaksas, kuras, piemērojot 1996. gada likumu, France Télécom vietā uzņēmās Francijas valsts. Neapšaubot Francijas valdības tajā laikā izmantoto aktuāru metožu pareizību, ja nebūtu šīs vienreizējās iemaksas, tad izmaksu slogs, no kura atbrīvojās France Télécom, būtu bijis EUR 18,9 miljardi 1996. gada neto vērtībā, nevis EUR [..] miljardi.
(114)
Saskaņā ar 1996. gada likumu uzņēmumam France Télécom bija un joprojām ir iespēja izmantot lielākus finanšu līdzekļus tirgos, kuros tas darbojas. Pateicoties 1996. gada likumam, šie līdzekļi bija lielāki nekā tie, kas France Télécom rīcībā bija saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā. Telekomunikāciju pakalpojumu tirgi, kuros France Télécom darbojās un darbojas visā Francijā un citās dalībvalstīs, tika pakāpeniski atvērti konkurencei, kopš 1988. gada pamazām izzūdot ekskluzīvām vai speciālām tiesībām, un vēlāk, izņemot īpašas atkāpes, no 1998. gada tie tika atvērti pilnībā. Tirgus pilnīga atvēršana konkurencei Francijā notika 2002. gadā. Izzūdot juridiskiem šķēršļiem, ienāca citi operatori, ar kuriem France Télécom konkurēja un joprojām konkurē, arī pirms 1990. un 1996. gada likumdošanas pasākumiem, par kuriem ir šis lēmums.
(115)
Atbrīvojoties no saistībām veidot uzkrājumus nākotnes pensiju izmaksām saviem ierēdņa statusa darbiniekiem un maksājot zemākas ikgadējās iemaksas, France Télécom bilancē atspoguļotie saistību un izmaksu rādītāji uzlabojās, kas palielināja uzņēmuma iespējas piesaistīt kapitālu, un tas savukārt tam radīja labvēlīgāku situāciju nekā pirms 1996. gada reformas. Atbrīvojies no izmaksām, kas tam radās vēsturiskajā Francijas tirgū, France Télécom varēja veiksmīgi attīstīties citu dalībvalstu tirgos, kas bija atvērti konkurencei, ko tas arī darīja, kā ir norādīts 48.-50. apsvērumā.
(116)
No tā izriet, ka France Télécom izmaksu samazināšanās, kas saistīta ar to, kā tika aprēķināta kompensācija, kas jāmaksā valstij par to, ka tā uzņemas ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksas, rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus starp France Télécom un tā jaunajiem konkurentiem Francijā un citās dalībvalstīs, kur darbojas France Télécom.
6.1.4. Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(117)
Tirgi, kuros France Télécom darbojas Francijā, kopš 1988. gada tika pakāpeniski atvērti konkurencei un tādēļ tie ir lielā mērā atvērti tirdzniecībai starp dalībvalstīm. Direktīvā 96/19/EK bija paredzēta pilnīga telekomunikāciju nozares liberalizācija, sākot no 1998. gada 1. janvāra. Tajā sāka darboties operatori, kuru kapitāls daļēji pieder citu dalībvalstu, nevis Francijas, uzņēmumiem. Daži no šiem tirgiem attiecas uz pārrobežu sakariem starp dalībvalstīm. Ar meitasuzņēmumu starpniecību France Télécom sniedz elektronisko sakaru pakalpojumus arī citās dalībvalstīs, it īpaši Spānijā, Beļģijā un Apvienotajā Karalistē.
(118)
Šādos apstākļos pasākums, kas atvieglo France Télécom kopējās darbības izmaksas un tādā veidā atbrīvo līdzekļus, kurus šis uzņēmums var izmantot, lai veiktu ieguldījumus vai uzlabotu savus komercpiedāvājumus Francijā, vai arī, lai uzsāktu darbību citās dalībvalstīs, ir uzskatāms par tādu, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
6.1.5. Secinājums par atbalsta esamību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(119)
No iepriekš minētā izriet, ka, samazinot kompensāciju, kuru veido saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā noteiktā darba devēja iemaksa, kas jāsamaksā valstij par pensiju izmaksām, un aizstājot to ar kompensāciju, kura paredzēta 1996. gada likumā, un tā kā pēdējā minētā ir mazāka par iepriekš piemēroto kompensāciju, Francijas Republika, izmantojot savus līdzekļus, piešķīra France Télécom atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un tas notika, nododot izmaksas saskaņā ar 1996. gada likumu.
(120)
Tādēļ ir jāvērtē, vai šo atbalstu var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
6.2. Atbalsta saderības iespējamie juridiskie pamati
(121)
Komisija atzīmē, ka Francija nav norādījusi LESD 106. panta 2. punktu kā pamatu attiecīgo pasākumu saderībai.
(122)
Ir skaidrs, ka atkāpes, kas paredzētas 107. panta 2. punktā par sociāla rakstura atbalstu, ko piešķir individuāliem patērētājiem, par atbalstu, ko sniedz, lai novērstu dabas katastrofu vai citu ārkārtas notikumu nodarīto kaitējumu, vai atbalstu, ko sniedz tautsaimniecībai dažos Vācijas Federatīvās Republikas apvidos, nekādā veidā neattiecas uz šo gadījumu.
(123)
Attiecībā uz atkāpēm, kas paredzētas LESD 107. panta 3. punktā, Komisija secina, ka attiecīgais atbalsts nav paredzēts, lai veicinātu ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs, tas nav prioritārs Eiropas projekts un nav paredzēts, lai novērstu nopietnus traucējumus Francijas tautsaimniecībā. Tas noteikti nav paredzēts, lai veicinātu kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu.
(124)
Tātad, lai novērtētu šā pasākuma saderību, ir piemērojams vienīgi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts.
6.3. Atbalsta saderība, ņemot vērā LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu
(125)
Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu: “Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu: […] atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm […]”.
(126)
Lai atbalstu varētu uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu tādēļ, ka tas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, tam ir jāuzlabo veids, kādā tiek veikta saimnieciskā darbība. Atbalsts ir saderīgs saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu vienīgi tad, ja tas nepasliktina tirdzniecības apstākļus tiktāl, ka tas būtu pretrunā kopīgām interesēm. Savā vērtējumā Komisija īpašu nozīmi piešķir nepieciešamības un samērīguma kritērijiem (58).
(127)
Pirmkārt, un, ņemot vērā šaubas, kuras Komisija izteica savā lēmumā par procedūras uzsākšanu, ir jāatzīmē, ka Francijas Republika ir iekasējusi no France Télécom pietiekamu summu, lai atgūtu atbalstu, kuru saskaņā ar lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu Komisija pieprasīja France Télécom (59). Ievērojot, ka Eiropas Savienības Tiesa ir atstājusi spēkā Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru noraidīta prasība par šā lēmuma atcelšanu (60), Komisija uzskata, ka Francijas Republika ir īstenojusi nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu no šā lēmuma izrietošās saistības. Tā kā sniegtā atbalsta atgūšana saistībā ar profesionālās darbības nodokļa piemērošanu ir novērsusi priekšrocību, kas France Télécom attiecīgi radusies, vairs nav pamata vērtēt iepriekšējā un šajā procedūrā aplūkotā atbalsta kumulatīvās sekas.
(128)
Attiecībā uz pārējo tomēr ir jānorāda, ka, pretēji ieguldījumu izmaksām, uzņēmuma sociālās izmaksas ir periodiskas darbības izmaksas, un tādēļ atbalsts, kas tās samazina, ir uzskatāms par atbalstu uzņēmuma darbībai, kura saderība ar iekšējo tirgu saskaņā ar Tiesas judikatūru Komisijai ir jāvērtē ļoti ierobežoti.
6.3.1. Atbalsta pasākuma atbilstība kopīgo interešu mērķim
(129)
Šajā gadījumā kopš 1997. gada īstenoto atbalstu var uzskatīt par tādu, kura mērķis bija veicināt elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanas saimnieciskās darbības attīstību šo tirgu pilnīgas liberalizācijas kontekstā. Faktiski 1996. gada likums tika pieņemts kopā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-659 par telekomunikāciju regulējumu, kurā bija transponētas saistības, kas Francijai radās saskaņā ar Savienības tiesībām un it īpaši ar Direktīvu 96/19/EK.
(130)
Šajā ziņā 1996. gada likuma vispārējais mērķis attiecībā uz finanšu kompensāciju, kas jāmaksā Francijas valstij, bija tuvināt algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības. Izmantotais līdzeklis, proti, atbalsta pasākums, kas vērsts tieši un ekskluzīvi uz to, kādā veidā tiek noteiktas France Télécom darba devēja iemaksas, šķiet atbilstīgs, lai panāktu noteikto mērķi.
(131)
Atbalsta pasākums, kura mērķis ir samazināt France Télécom kārtējās sociālās izmaksas, kuras tas uzņēmās laikā, kad, lielākajā daļā savu darbības jomu sniedzot pakalpojumus monopola apstākļos, tam nebija nepieciešamības īstenot ekonomiski efektīvu darbību, atšķirīgā konkurences kontekstā var uzlabot veidu, kādā tiek sniegti iepriekš monopola apstākļos sniegtie pakalpojumi, ciktāl konkurējošo uzņēmumu finanšu resursu izmantošana to attiecīgajām sociālajām izmaksām nerada atkāpi no patiesas konkurences. Jāatzīst, ka turpmāk ir izteiktas šaubas par to, cik piemēroti ir daži likuma noteikumi, lai īstenotu tajā noteikto mērķi. Tomēr nav apšaubāma ne tā likumība, ne atbilstība kopīgu interešu mērķim attīstīt elektronisko sakaru pakalpojumu tirgu, kurā pastāv efektīva konkurence, tādējādi veicinot tehnoloģiju progresu un šīs darbības ekonomisko attīstību.
6.3.2. Atbalsta pasākuma nepieciešamība
(132)
France Télécom noteiktais piesaistīto ierēdņa statusa darbinieku skaita ierobežojums, saskaņā ar 1996. gada likumu ieviešot aizliegumu pēc 2002. gada 1. janvāra pieņemt darbā ierēdņus, neapšaubāmi France Télécom radīja būtisku pensiju izmaksu slogu proporcionāli strādājošo ierēdņu skaitam. Tā kā tam vairs nebija iespējas pieņemt darbā valsts ierēdņus, kas ir saprotami, ņemot vērā to, ka tagad pakalpojumi bija jāsniedz konkurences apstākļos, France Télécom nācās saskarties ar pārmērīgām pensiju izmaksām attiecīgajiem darbiniekiem, salīdzinot ar to, kādas šīs izmaksas bija un ir tā konkurentiem. Tāpat ir jānorāda, ka saistības maksāt kompensāciju Francijas valstij, kas noteiktas saskaņā ar 1990. gada likuma sākotnējiem noteikumiem, attiecās ne tikai uz tiem ierēdņa statusa darbiniekiem, kuri 1990. gadā un vēlāk strādāja konkurencei atvērtajos tirgos, bet arī uz Pasta un telekomunikāciju ministrijas ģenerāldirektorāta ierēdņiem, kuri 1990. gadā bija pensijā.
(133)
Priekšstatam, kā norāda Francijas Republika, iemaksas likme, kas France Télécom būtu jāmaksā, piemērojot 1990. gada likumu, 2010. gadā sasniegtu 77 % no strādājošo ierēdņa statusa darbinieku kategoriju skalai atbilstīgajām bruto algām. Šī likme ir jāsalīdzina ar [..] % likmi, kas nodrošinātu pilnīgu konkurences taisnīgumu starp France Télécom un tā konkurentiem attiecībā uz kopīgajiem riskiem un riskiem, kuri nav kopīgi. Absolūtos skaitļos starpība būtu aptuveni EUR […] miljoni ikgadēju papildu izmaksu, salīdzinot ar iemaksas likmi, kas nodrošina vienlīdzīgu konkurenci. Turklāt, ja likumā nebūtu paredzēts, ka darba devēja iemaksas atbrīvo no saistībām, France Télécom nāktos veidot būtisku uzkrājumu, kas būtu vēl lielāks, salīdzinot ar EUR 3,6 miljardu uzkrājumu, kas jau bija izveidots 1996. gadā.
(134)
Šajā ziņā sūdzības iesniedzēju apsvērumi par to, ka France Télécom varēja kopš 1996. gada uzņemties finanšu parādu, kas būtu daudzkārt lielāks par izmaksām, no kurām Francijas valsts to atbrīvoja, nav vietā, jo tie neattiecas uz izskatāmo jautājumu. Pat ja finanšu parāda, kuru kopš 1996. gada uzņēmās France Télécom, pieaugums un attiecīgās summas ir tādas, ka šobrīd, šķiet, var izslēgt Francijas Republikas minēto uzņēmuma maksātnespējas risku, ja aizvien tiktu piemērota 1990. gada likumā paredzētā shēma, atbalsta pasākums šķiet nepieciešams no nākotnes viedokļa, lai France Télécom spētu darboties attiecīgajos tirgos patiesas konkurences apstākļos un to nekavētu mantotais sociālo izmaksu slogs, kāda nav tā konkurentiem.
(135)
Sūdzības iesniedzēju un telekomunikāciju operatora apsvērumi par to, ka vajadzīgs vispusīgs pārskats, lai spriestu par atbalsta nepieciešamību, ņemot vērā citas priekšrocības, kas saistītas ar France Télécom bijušo monopolstāvokli, šajā gadījumā nav pamatoti. Taisnība, ka kopš 1996. gada France Télécom stāvoklis daudzos pakalpojumu tirgos, kuros tas darbojas Francijā, joprojām ir dominējošs, it īpaši komunikāciju tirgiem raksturīgo tīklu dēļ. France Télécom turklāt ir paplašinājis savu darbību arī citu dalībvalstu tirgos, iegūstot tur būtiskas pozīcijas, it īpaši Polijā un Spānijā. Tomēr, kā to savos apsvērumos netieši norāda telekomunikāciju operators, France Télécom sava dominējošā stāvokļa dēļ LESD 102. panta izpratnē vai tā būtiskās ietekmes dēļ tirgū Savienības elektroniskajiem sakariem piemērojamā regulējuma izpratnē (61) ir pakļauts īpašām asimetriskām saistībām, kuras neattiecas uz konkurējošajiem uzņēmumiem, kuru ietekme tirgū ir mazāka.
(136)
Mērķis šīm saistībām, piemēram, attiecībā uz piekļuvi tā tīklam, tarifu orientēšanu uz izmaksām vai atturēšanos no komerciālas rīcības, kas ir atļauta uzņēmumam, kuram nav dominējoša stāvokļa, tieši ir nodrošināt, lai stāvoklis, kuru France Télécom ir mantojis pēc bijušā monopola, nekaitētu konkurencei. Šie ad hoc regulējošie instrumenti, kurus valstu regulatori un konkurences iestādes un Komisija ir paredzējuši un regulāri izmanto (62), ir daudz mērķtiecīgāki un efektīvāki, lai novērstu paliekošo ietekmi, ko rada France Télécom priekšrocības bijušā monopola dēļ, ko pieminēja sūdzības iesniedzēji.
(137)
Tādējādi valsts atbalsts, kas aplūkots šajā procedūrā, pēc būtības šķiet tāds, kas ir nepieciešams, lai īstenotu kopīgu interešu mērķi, uzlabojot konkurences apstākļus, kas saistīti ar pensiju izmaksām un līdz ar to elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanu.
6.3.3. Atbalsta pasākuma samērīgums
(138)
Ir jāsecina, ka finanšu kompensācija par labu valstij, kas saskaņā ar 1990. gada likumu bija noteikta pensiju norēķinam un izmaksai, ir specifiska France Télécom un sui generis. Pilnīgas atlīdzināšanas principu, kas paredzēts sākotnējā 1990. gada likumā, aizstāja cita shēma, saskaņā ar kuru tika noteikta kompensācijas summa, kas jāmaksā valstij, sākot no 1996. gada. Teorētiski bija iespējamas vairākas izvēles, kā noteikt darba devēja iemaksas summu, kas jāmaksā France Télécom, līdz pat tam, ka valsts uzņemtos visas izmaksas, bez jebkādas atlīdzības. Sākot no 1997. gada, šī kompensācija tiek aprēķināta, ņemot vērā noteiktas izmaksas, kas rodas konkurējošiem uzņēmumiem šajā nozarē. Lai noteiktu, vai atbalsts ir samērīgs noteiktā mērķa sasniegšanai, ir jāvērtē, cik objektīva un pamatota bija atsauce saskaņā ar 1996. gada likumu paredzētās kompensācijas summas noteikšanai.
(139)
Vispirms ir jāatzīmē, ka procedūrās, kas saistītas ar ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksu samazināšanu agrākajiem telekomunikāciju nozares operatoriem monopolistiem, konkrēti, OTE Grieķijas Republikā un BT Plc Apvienotajā Karalistē, Komisija, lai varētu lemt par attiecīgajiem operatoriem piešķirtā valsts atbalsta saderību vai nesaderību ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, it īpaši pārbaudīja, vai šo uzņēmumu sociālās izmaksas ir līdzvērtīgas konkurentu izmaksām (63). Šajā gadījumā Komisija secina, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas, ko France Télécom maksā ik gadu un kas paredzētas 1996. gada likumā, nenodrošina sociālās izmaksas, kas līdzvērtīgas konkurentu izmaksām. Taisnīgas konkurences likme (turpmāk tekstā - “TEC”) nav sasniegta.
(140)
Tomēr Francijas Republika un France Télécom norāda uz vienreizējo ārkārtas iemaksu EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru 1997. gadā France Télécom iemaksāja saskaņā ar 1996. gada likumu. Šīs vienreizējās iemaksas summa 1996. gadā tika noteikta tā, lai 1996. gada likuma piemērošanas desmit gadu laikposmā kompensētu tolaik valstij paredzētās papildu izmaksas, turklāt ņemot vērā uzkrājumus, kurus bija izveidojis France Télécom un kurus uzņēmums varēja atgūt 1996.-1997. finanšu gadā. Vienreizējā ārkārtas iemaksa iedalās divās daļās:
-
pirmkārt, EUR 3,6 miljardi, kas atbilst France Télécom izveidotajam uzkrājumam līdz 1996. gadam, lai varētu segt paredzētās ierēdņu nākotnes pensiju izmaksas,
-
otrkārt, EUR 2,1 miljards (turpmāk tekstā - “papildsumma”), kas gan valsts iestāžu prognozēs, gan faktiski atbilst pensiju norēķina neto sociālajām izmaksām, kas valstij rastos desmit gadu laikposmā no 1997. līdz 2006. gadam sakarā ar to, ka tai tika nodotas telekomunikāciju ierēdņu pensiju izmaksas.
(141)
Tā kā vienreizējā maksājuma summa EUR 5,7 miljardu apmērā nekad nav bijusi paredzēta, lai kompensētu to, ka nepastāv taisnīgas konkurences likme starp France Télécom un tā konkurentiem, nebūtu pamatoti šo summu salīdzināt ar ikgadējām no saistībām atbrīvojošajām iemaksām, kuras France Télécom nav maksājis, lai gan tās būtu bijušas vajadzīgas, lai panāktu reālu taisnīgas konkurences likmi.
(142)
Savukārt no parlamentāro debašu analīzes izriet, ka papildsumma EUR 2,1 miljarda apmērā bija paredzēta, lai segtu izmaksu nodošanu laikā no 1997. līdz 2006. gadam, faktiski, lai novērstu atbalsta ietekmi desmit gadu laikposmā. Tādējādi France Télécom neto finanšu ieguldījums, kas atbilst šai papildsummai, bija paredzēts, lai desmit gadu laikposmā finansētu papildu izmaksas, kuras Francijas valstij radīja reforma.
(143)
Turklāt ārkārtas iemaksā bija iekļauta arī uzkrājuma atgūšana, kas bija veidots līdz 1996. gadam un bija zaudējis savu funkciju. Valsts pārņemto uzkrājumu France Télécom bija veidojis, lai segtu nākotnes pensiju izmaksas, un šī pārņemšana novērsa atbalsta ietekmi laikposmā, kurā izmaksājamas pensijas, kuras paredzēts segt no šā uzkrājuma.
(144)
Tomēr 1996. gada likumā minēta vienreizēja ārkārtas iemaksa, lai gan piemērojamie noteikumi - finanšu likums un turpmākie dekrēti - neizšķir summu, kas izriet no uzkrājuma, kuru vajadzētu atskaitīt no valstij uz šo laikposmu nodotajām izmaksām. 1996. gada likuma 6. pantā ir precizēts, ka vienreizējā ārkārtas iemaksa tiek veikta kā kompensācija par to, ka valsts uzņemas izmaksas, kas saistītas ar valsts ierēdņa statusa darbiniekiem piešķirtajām pensijām. Līdz ar to, analizējot reformu, ir jāņem vērā šīs ārkārtas iemaksas kopējā summa.
(145)
Tā kā France Télécom ar šo vienreizējo ārkārtas iemaksu ir sedzis telekomunikāciju nozares ierēdņu vecuma pensiju izmaksas un kompensācijas izmaksas starp shēmām aptuveni piecpadsmit gadu laikposmam, atbalsta ietekme ir neitralizēta. Tātad France Télécom, veicot šīs ārkārtas iemaksas maksājumu, neitralizēja atbalsta ietekmi šajā laikposmā. Tādēļ ir pamatoti, ka šajā laikposmā France Télécom nav jāpilda nosacījumi par šā atbalsta saderību un nav jāmaksā ikgadējā iemaksa, kas nepieciešama, lai nodrošinātu taisnīgas konkurences likmi, kurā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem.
(146)
Ir lietderīgi sīkāk pievērsties šā pamatojuma posmiem.
(147)
Ir jāsecina, ka ikgadējās no saistībām atbrīvojošās iemaksas, kuras France Télécom maksā kopš 1996. gada, neļauj sasniegt vienlīdzīgas konkurences likmi, kā tas ir norādīts lēmumā par procedūras uzsākšanu. Tas izriet no tā, ka France Télécom piemērojamajā likmē bija iekļautas vienīgi iemaksas, kas atbilst privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem kopīgiem riskiem, tādējādi tajā nebija iekļautas iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, piemēram, bezdarbu un algu nemaksāšanu uzņēmuma sanācijas vai likvidācijas gadījumā.
(148)
No 4. tabulas izriet, ka, France Télécom iemaksas aprēķinā neņemot vērā riskus, kas nav kopīgi, rodas būtiska starpība starp kompensāciju, kuru France Télécom maksā valstij, un to, kuru tas maksātu, ja iemaksas likme tiktu aprēķināta tā, lai nodrošinātu pilnīgu konkurences taisnīgumu ar konkurentu izmaksu aprēķinu bāzi. Tātad atbalsta pasākums, kas izriet no likuma, neatbilst samērīguma principam. Lai tas atbilstu šim principam un lai tas izpildītu norādīto likumīgo mērķi uzlabot konkurences apstākļus, vienādojot aprēķinu metodes attiecībā uz izmaksām, kas jāsedz uzņēmumiem, kuri Francijā darbojas attiecīgajos telekomunikāciju tirgos, atbalstam, kas France Télécom piešķirts, piemērojot 1996. gada likumu, bija un reāli nākotnē būtu jāizlīdzina minētās izmaksas, iekļaujot arī tās, kas attiecas uz riskiem, kuri nav kopīgi abu kategoriju darbiniekiem.
(149)
Šajā ziņā Francijas izvirzītais arguments, saskaņā ar kuru valsts ierēdņi nav pakļauti noteiktiem riskiem un tādēļ nav pamatojuma veikt iemaksas par šiem riskiem, nav pieņemams. Pirmkārt, tāpēc vien, ka šādi riski nepastāv, pateicoties valsts pasākumiem, nav pamatojuma tam, ka France Télécom no tā gūst finansiālu labumu. Piemēram, tieši tādēļ, ka Francijas valsts ir uzņēmusies saistības attiecībā uz France Télécom strādājošajiem ierēdņiem, un tādēļ, ka Francijas valsts pati apdrošina savus riskus, nepastāv algu nemaksāšanas risks uzņēmuma sanācijas gadījumā. Tomēr nevar izslēgt iespēju, ka France Télécom, tāpat kā jebkurš konkurents, pasludina maksātnespēju. Abos gadījumos runa ir par priekšrocību, kas sniegta nevis uzņēmumam, bet gan tieši tā darbiniekiem. Algu pārskaitīšanas garantija iestājas pēc tam, kad uzņēmums beidzis pastāvēt. Konkurējošam uzņēmumam ir jāveic iemaksas, lai segtu algu nemaksāšanas risku pēc tā darbības izbeigšanas, pretēji France Télécom. Tādēļ nav pamatoti piešķirt tam priekšrocību mazākas iemaksas veidā vai, kā šajā gadījumā, izslēdzot šo risku no France Télécom iemaksu aprēķināšanas metodes.
(150)
Turklāt, plašākā skatījumā, 1996. gadā ieviestās reformas mērķis, kurš, šķiet, nav panācis iecerēto, ir izlīdzināt konkurences apstākļus nodokļu un sociālo iemaksu ziņā starp visiem nozares konkurentiem, turklāt neatkarīgi no to darbinieku statusa un France Télécom faktiskā pienākuma pievienoties atbildīgajām pārvaldības iestādēm un veikt attiecīgās iemaksas. Tieši šis loģiskais pamatojums izlīdzināt konkurences apstākļus vērtēto pasākumu darītu saderīgu ar iekšējo tirgu. Šajā loģiskajā pamatojumā tātad nav būtiski, vai France Télécom darbinieki ir vai nav pakļauti šādiem riskiem.
(151)
Secinājums ir tāds, ka pensiju izmaksu samazināšana, neto izmaksas nododot valstij, samērīguma principam atbilstu vienīgi tad, ja tā ļautu izlīdzināt konkurences apstākļus. Tomēr France Télécom nenonāca pilnīgi vienlīdzīgos apstākļos ar nozares uzņēmumiem attiecībā uz algām piemērojamajām sociālajām iemaksām tādēļ, ka ikgadējās iemaksas aprēķinu bāzē netika iekļautas noteiktas sociālās un nodokļu izmaksas.
(152)
Tāpat, pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika un France Télécom, nav pamatoti ņemt vērā vienreizējās ārkārtas iemaksas summu EUR 5,7 miljardu apmērā, ko France Télécom iemaksāja jau 1997. gadā, lai salīdzinātu to ar France Télécom piemērotās no saistībām atbrīvojošās iemaksu likmes nepietiekamību.
(153)
Vispirms Komisija vēlas atgādināt, ka tai katrā situācijā ir jānosaka, vai ir izpildīti LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērošanas nosacījumi, neņemot vērā iepriekšējo lēmumu pieņemšanas praksi, kas varētu būt izveidojusies (64).
(154)
Jebkurā gadījumā šeit izvērtētā reforma vairākos aspektos skaidri atšķiras no reformas, kas aplūkota lēmumā La Poste (65), uz kuru atsaucas Francijas iestādes.
(155)
Pretēji reformai, kas aplūkota lēmumā La Poste, uz kuru atsaucas Francijas Republika un France Télécom, France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju finansēšanas veida reforma notika laikā, kad Savienības līmenī tikko tika atvērti tirgi, kuros varēja darboties France Télécom.
(156)
Turklāt France Télécom guva labumu no šīs liberalizācijas, uzsākot darbību citu dalībvalstu tirgos, ne tikai tādēļ, ka tas tika pārveidots par akciju sabiedrību, bet daļēji arī tādēļ, ka tas atbrīvojās no pensiju izmaksu saistībām, un, pateicoties reformai, tam bija mazākas iespējamās nākotnes izmaksas. Šī bilances saistību samazināšanās ļāva France Télécom palielināt savu maksātspēju un kredītspēju. No parādsaistību skaitļiem, kurus sūdzības iesniedzēji ir norādījuši savos apsvērumos un kuros minētās summas Francijas Republika neapstrīd, izriet, ka France Télécom neto finanšu parāds ir palielinājies no EUR 19,2 miljardiem 1997. gadā līdz EUR 83 miljardiem 2002. gadā.
(157)
Ir jāatzīst, ka tik būtiska finanšu parāda pieauguma pamatā var būt aktīva investīciju politika, izvēršoties citu dalībvalstu tirgos, kas bija iespējams tirgus liberalizācijas dēļ. Tomēr nevar noliegt, ka nepieciešamā finansējuma piesaiste daļēji bija iespējama tādēļ, ka tika samazinātas neto pensiju izmaksas EUR [..] miljardu apmērā, kas 1996. gadā tika nodotas Francijas valstij. Tādēļ telekomunikāciju operatora apsvērumi, cenšoties pierādīt, ka atbalsts France Télécom ir ļāvis finansēt tā starptautisko izvēršanos (apsvērumi, kas atspoguļoti 68. punktā), lai gan netieši, tomēr nav nepamatoti.
(158)
Savukārt pasta tirgu kopums, kurā Francijas La Poste var darboties Savienībā, vēl nav pilnībā atvērts konkurencei - tam būtu jānotiek tikai 2012. gadā, tas ir, sešus gadus pēc La Poste pensiju finansēšanas reformas (66). Tādējādi France Télécom piešķirtā atbalsta konkurenci ierobežojošā iedarbība pilnībā atvērtajos tirgos ir būtiskāka nekā tā ir La Poste atbalstam. Līdz ar to atbalsta saderībai nepieciešamo nosacījumu pilnīga paralelitāte nepastāv, jo ir runa par atšķirīgiem konkurences tirgiem, kuru atvēršanas prioritātes Savienības līmenī un ieguldījums ekonomikas konkurētspējā ir atšķirīgs. No tā izriet, ka arī kopīgu interešu kritērijs, kas norādīts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā, abos gadījumos nav obligāti jāvērtē identiski.
(159)
Turklāt La Poste finanšu situācija un attiecīgi tā spēja izvērsties ārējos tirgos vai nostiprināties Francijas tirgos nebija salīdzināma ar France Télécom situāciju. Kā tas ir norādīts lēmumā La Poste, sakarā ar pāriešanu uz jauniem grāmatvedības standartiem La Poste bez 2006. gada reformas, plānojot budžetu, būtu jāparedz uzkrājums saistībām par labu valstij EUR 76 miljardu apmērā, kurš pirms tam bija ārpusbilances postenī (67). Pretēji La Poste, France Télécom veidoja uzkrājumus savā bilancē, lai varētu segt nākotnes saistības reformas neveikšanas gadījumā, tādējādi abu uzņēmumu finanšu situācijas ir objektīvi atšķirīgas.
(160)
Līdz ar to, ja nebūtu France Télécom reformas un turpinātos saskaņā ar 1990. gada likumu ieviestā shēma, pensiju izmaksas palielinātos un saskaņā ar tā laika prognozēm, kas izklāstītas 30. apsvērumā, laikā no 2005. līdz 2007. gadam kļūtu ļoti būtiskas, kas atbilst arī 3. tabulā norādītajiem a posteriori rezultātiem. Turpretī reformas brīdī saskaņā ar La Poste piemērojamo likumu noteiktās shēmas turpināšana izpaustos kā tūlītējs La Poste izmaksu ikgadējs pieaugums aptuveni EUR [..] miljonu apmērā (68).
(161)
Tātad nav pierādīts, ka abu uzņēmumu situācija piemērojamā likuma ietekmē pirms attiecīgajām reformām un tādēļ arī to ietekme uz konkurenci būtu līdzīgas. Fakti liecina par pretējo. No tā izriet, ka nav pamatoti gaidīt, ka vērtējuma rezultātā abos gadījumos secinājumi būtu līdzīgi.
(162)
Turklāt La Poste lēmuma gadījumā bija pietiekami iemesli uzskatīt, ka vienreizējo ārkārtas iemaksu nākotnē varēs pārdalīt kā avansu par grozītās taisnīgās konkurences likmes maksājumiem. Šajā gadījumā šādu iemeslu nav. Faktiski nosacījums par La Poste ārkārtas iemaksas pārdali tika noteikts pēc tam, kad Komisija uzsāka oficiālo izmeklēšanas procedūru, kurā bija norādīts uz pārāk zemo no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas nepieciešama, lai nonāktu pie taisnīgas konkurences likmes.
(163)
Kopumā, lai gan Francijas iestādes to nav skaidri atzinušas, vienreizējās ārkārtas iemaksas piešķiršana, kas ir noteikta lēmumā La Poste, bija Komisijas un dalībvalsts sarunu rezultāts, lai panāktu tādu no saistībām atbrīvojošas iemaksas maksājumu, kas nodrošinātu taisnīgas konkurences likmi. Šajās sarunās Francijas iestāžu 2006. gada 23. jūnija paziņojumā izklāstītais viedoklis pēc pirmajiem kontaktiem saistībā ar 2005. gada decembra dokumentāciju bija tāds, ka La Poste paredzētā ārkārtas iemaksa, raugoties no taisnīgas konkurences viedokļa, nav vajadzīga, pretēji paredzētajam ikgadējās iemaksas reformas projektam.
(164)
Tādējādi Komisijas lēmums neapstiprināja spēkā stājušos reformu, kā to šķiet apgalvojam France Télécom. Faktiski paziņojums un 2006. gada 12. oktobra lēmums par procedūras uzsākšanu tika pieņemti pirms ārkārtas iemaksas summas noteikšanas saskaņā ar 2006. gada 30. decembra Likumu Nr. 2006-1771 (2006. gada finanšu likuma grozījumi). Minētās sarunas attiecās uz vairākiem reformas aspektiem, it īpaši uz to, ka ir jāņem vērā priekšrocības, kādas paziņotajai reformai varēja būt iepriekš, uz paredzētās iemaksas likmes aprēķina tvērumu un nosacījumiem, saskaņā ar kuriem ir jāņem vērā pasta bankas specifika salīdzinājumā ar pasta darbībām un attiecīgajiem darbiniekiem. Šīs sarunas turpinājās, un tikai 2007. gada 8. jūnija apsvērumos Francijas iestādes pieņēma ārkārtas iemaksas piešķiršanas nosacījumus vispārējas vienošanās ietvaros attiecībā uz reformu, tādējādi atkāpjoties no savas nostājas, kas tika paziņota saistībā ar ārkārtas iemaksu un veidu, kā tiks aprēķinātas turpmākās ikgadējās iemaksas.
(165)
Otrkārt, pretēji 1997. gada finanšu likuma noteikumiem, saskaņā ar kuriem tika izveidota France Télécom iemaksas pārvaldības valsts iestāde un kuri paredzēja stingrus noteikumus attiecībā uz ikgadējiem maksājumiem valstij, La Poste iemaksas pārvaldības iestāde nebija pakļauta īpašiem noteikumiem (69). Tā kā runa bija par brīvi piešķiramu ārkārtas iemaksu, Komisija varēja uzskatīt, ka Francijas Republika var vienlaicīgi samazināt tās summu un palielināt La Poste ikgadējās iemaksas likmi.
(166)
Turklāt jāsecina, ka 1996. gada likuma noteikumi valstij regulāri maksājamās ikgadējās iemaksas, kas paredzēta kā kompensācija par darbinieku ierēdņu pensijām, aprēķināšanas parametrus noteica, neuzskatot, ka ir jāņem vērā riski, kuri nav kopīgi ierēdņiem un privāto tiesību darbiniekiem. Vispārējā tiesa un Tiesa saistībā ar profesionālās darbības nodokli, kas bija jāmaksā France Télécom, precizēja, ka izmaksu samazinājumu nevar kompensēt ar citu īpašu maksājumu, it īpaši, ja dalībvalsts, šajā gadījumā Francijas Republika, nav pierādījusi, ka iepriekšējās izmaksas ir noteiktas, paredzot mazākas nākotnes izmaksas saskaņā ar citādu nodokļu piemērošanas shēmu (70).
(167)
Komisija nevar neņemt vērā to, ka 1997. gadā samaksātās īpašās vienreizējās iemaksas mērķis, kā tas skaidri norādīts 1996. gada likuma 6. pantā, bija daļēji kompensēt Francijas valstij finanšu izmaksas, kuras tā uzņēmās saistībā ar 1996. gada likumu.
(168)
Turklāt no Senāta ziņojuma satura, kas atspoguļots 27. apsvērumā, izriet, ka, balsojot par ārkārtas iemaksas principu, likumdevējs necentās ņemt vērā un vēl jo mazāk kompensēt starpību starp France Télécom ikgadējām iemaksām un relatīvi lielākajām konkurentu iemaksām. Gluži pretēji, likumdevējs apzināti piemēroja France Télécom ikgadējo izmaksu maksājumu, kas nesedza riskus, kuri nav kopīgi abām darbinieku kategorijām (ierēdņiem un tiem, kuri nav ierēdņi), un nenorādīja nekādu saikni starp šo izvēli un starp 1997. gadā samaksātās ārkārtas iemaksas ieturējumu.
(169)
France Télécom izmaksas, kas izpaudās kā vienreizēja iemaksa, tika iemaksātas kā vispārēji ieņēmumi valsts budžetā, nodotas par to pārvaldību atbildīgajai valsts iestādei un izlietotas. Šādos apstākļos Komisija nevar pilnībā vai daļēji fiktīvi un a posteriori attiecināt jau izlietoto vienreizējo ārkārtas iemaksu uz mērķi, kas pilnībā atšķiras no mērķa, kuru bija noteikušas Francijas iestādes un kurš nav paredzēts likumā, proti, lai kompensētu to, ka netika ņemti vērā riski, kuri nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem. Tātad šī vienreizējā iemaksa netika noteikta, lai atšķirīgā juridiskā un reglamentējošā ietvarā pilnībā izlīdzinātu France Télécom un tā konkurentu ikgadējās izmaksas.
(170)
To pašu iemeslu dēļ, ievērojot noteikumus par pārvaldību un pārskaitījumiem budžetā, kas kopš 1997. gada ir paredzēti finanšu likumā un līdz šim īstenoti, Francijas Republikas apgalvojumi un aprēķini, kuru mērķis ir pierādīt, ka 1996. gada reformas rezultāts šobrīd ir būtiski valsts papildu ieņēmumi, nav vērā ņemami.
(171)
Faktiski, ņemot vērā finanšu likumā noteikto kārtību attiecībā uz France Télécom vienreizējās ārkārtas iemaksas pārvaldību un izmantošanu, ko īsteno atbildīgā valsts iestāde, un faktisko pārskaitījumu skaitļus kopš 1997. gada, kurus ir iesniegusi Francijas Republika un kuri norādīti 36. un 37. apsvērumā un 3. tabulā, ir jāsecina, ka ieņēmumi, uz kuriem norāda Francijas Republika, ar ieguldījumu, kura ienesīgums ir 7 %, nekad nav pastāvējuši.
[..]. Turklāt šie apgalvojumi neatspoguļo Francijas iestāžu reālo rīcību. Ņemot vērā pārvaldības nosacījumus, kas noteikti finanšu likumos, kuri pieņemti kopš tās izveides brīža, minētā iestāde nav guvusi šādus ieņēmumus, kuri turklāt nemaz nebija paredzēti un neienesa procentus. Gluži pretēji, iestādes līdzekļiem bija jābūt pilnībā iztērētiem līdz 2011. gada 31. decembrim. Tie tiktu iztērēti ātrāk, ja tos piesaistītu 1996. gada reformas finansēšanai, ko Francijas Republika tomēr apstrīd, pat ja tajos tiktu iekļauti papildu ieņēmumi atbilstoši uzņēmumu ienākuma nodoklim, kā to apgalvo Francijas iestādes. Turklāt ņemt vērā ieņēmumu pieaugumu atbilstoši uzņēmumu ienākuma nodoklim ir nepamatoti, jo tādā veidā tiktu sajauktas dažādas valsts lomas. Šo dažādo lomu sajaukums, ko piedāvā Francijas iestādes, nav pieļaujams, un ir jānošķir, pirmkārt, valsts, kas France Télécom piešķir atbalstu, uzņemoties ierēdņu pensiju izmaksas, lai attīstītu taisnīgas konkurences procesu, otrkārt, valsts, kas ir France Télécom akcionāre, un, visbeidzot, valsts vara, kura iekasē nodokļus.
(172)
Turklāt ir jāatzīmē, ka Francijas Republikas un France Télécom lūgums, vērtējot reformas saderību, ņemt vērā ārkārtas iemaksu ir pretrunā apsvērumiem, kurus Francijas Republika formulēja 2004. gada 17. marta vēstulē, saskaņā ar kuriem “vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas paredzēta 1996. gada 26. jūlija likuma 6. pantā, tātad nav analizējama kā kompensācija par iespējamu “priekšrocību”. Tās summas a fortiori nav analizējama saskaņā ar valsts atbalsta regulējumu”, jo šī summa bija “ārkārtas iemaksa par labu vienīgajam akcionāram [Francijas valstij], kas pielīdzināma ārkārtas dividendei, ko izmaksā pirms kapitāla daļu nodošanas privātiem investoriem”.
(173)
Pamatojumam, kurš ir Francijas Republikas tolaik izteiktā argumenta pamatā, ir zināma ekonomiskā un finanšu loģika. Ir loģiski, ka vienīgais akcionārs pirms kapitāla daļu nodošanas citiem investoriem cenšas pēc iespējas savā labā izmantot uzņēmumam pieejamos līdzekļus pirms kapitāla daļu nodošanas publiskajā piedāvājumā, ciktāl tas nekaitē ieguldījumu piesaistīšanai. Šis pēdējais aspekts tika ņemts vērā finanšu parametros, kas noteikti France Télécom sākotnējai bilancei un no kuriem netieši izriet vienreizējās ārkārtas iemaksas summa, kā norādīts Parlamentā 1996. gadā. Tādēļ bija pilnīgi loģiski, ka valsts kā saprātīgs vienīgais akcionārs vēlējās saņemt pēc iespējas lielāku ārkārtas dividenžu summu, kā savā formulējumā atzinusi Francijas Republika, nevis atstāt šos līdzekļus uzņēmumā, kur pēc kapitāla daļu nodošanas publiskajā piedāvājumā 1997. gadā tā no šiem līdzekļiem gūtu tikai daļu proporcionāli savai atlikušajai kapitāla daļai.
(174)
Šis Francijas Republikas savā laikā izvirzītais pamatojums, lūdzot, lai, vērtējot reformu pēc noteikumiem par valsts atbalstu, EUR 5,7 miljardu kompensācijas summa nekādā veidā netiktu ņemta vērā, saskan ar tās apsvērumiem, kas izvirzīti procedūras laikā. Paziņojot, ka kompensācijas summas noteikšana ir notikusi nevis atkarībā no izmaksām, kuras valstij varētu radīt reforma, vai priekšrocībām, kas varētu rasties France Télécom, bet gan no uzņēmuma maksātspējas, Francijas Republika norāda, ka kompensācijas piemērošana drīzāk izrietēja no saprātīga vienīgā akcionāra, nevis no valsts rīcības, rūpējoties par pensiju izmaksu līdzsvaru, kuras tā uzņēmās sakarā ar reformu.
(175)
Sekojot šādam pamatojumam, Komisijai, analizējot reformas saderību ar valsts atbalsta noteikumiem, ārkārtas iemaksa nebūtu jāņem vērā, kā to savulaik lūdza Francijas Republika. No tā izriet, ka ir jāņem vērā vienīgi France Télécom ikgadējo iemaksu samazinājums zem konkurentu iemaksu līmeņa, kas kopš 1997. gada notika saskaņā ar reformu.
(176)
To pašu iemeslu dēļ Komisija nevar ņemt vērā sūdzības iesniedzēju apsvērumus, saskaņā ar kuriem ir lūgts ieviest vienreizējās ārkārtas iemaksas, kas samaksāta 1997. gadā, un France Télécom darba devēja ikgadējās iemaksas koriģēšanas mehānismus, lai nodrošinātu reformas finanšu neitralitāti. Tas tāpat nozīmētu pārrēķināt un fiktīvi a posteriori pārdalīt valsts budžetā 1997. gadā iemaksāto vienreizējo ārkārtas iemaksu vai tās daļu. Tāpat minētais mehānisms ieviestu ikgadēju a posteriori kontroli, kuras mērķis būtu nevis pārliecināties par piešķirtā atbalsta samērīgumu 1997. gadā, kaut arī no tā atņemta vienreizējā ārkārtas iemaksa, bet gan pilnībā novērst atbalstu saistībā ar reformu.
(177)
Tādējādi ir jāvērtē, vai vienreizējās ārkārtas iemaksas maksājumu var ņemt vērā, vērtējot atbalsta pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, ievērojot šā maksājuma pamatojumu, kāds tas ir noteikts saskaņā ar 1996. gada likumu.
(178)
Saskaņā ar 1996. gada likuma noteikumiem vienreizējā ārkārtas iemaksa 1997. gadā tika samaksāta kā kompensācija par to, ka Francijas valsts uzņēmās pensiju izmaksas. Šādos apstākļos ir jāņem vērā tās ietekme uz reformas, kas ieviesta ar 1996. gada likumu un līdz šim piemērota, finanšu bilanci kopumā. Ir jāņem vērā laikposms, kurā vecuma pensiju izmaksas tika segtas no vienreizējās ārkārtas iemaksas.
(179)
Attiecībā uz France Télécom finanšu plūsmu salīdzināšanu gadu griezumā, proti, ārkārtas iemaksas maksājumu 1997. gadā un mazākām ikgadējām izmaksām saskaņā ar 1996. gada likumu kopš tā laika, ir jāveic summu diskontēšana. Ārkārtas iemaksas maksājums 1997. gadā tika sadalīts vairākos maksājumos līdz 1997. gada oktobrim, tomēr tas tika finansēts no aizņēmuma, France Télécom finanšu slogu faktiski atliekot uz vēlāku laiku. Otrkārt, kopš 1997. gada sākuma tika veikti no saistībām atbrīvojošās iemaksas maksājumi. Principā diskonta likme ir jānosaka saskaņā ar Komisijas paziņojumu, kas piemērojams šajā gadījumā (71); tā, piemēram, 1997. gada oktobrī likme bija 5,53 %. Ir jāvērtē, vai šajā gadījumā ir atbilstīgi izmantot citu likmi, nevis to, kas norādīta piemērojamajā paziņojumā, un tādējādi atkāpties no dalībvalstīm paziņotajiem noteikumiem, kurus Komisija ir izdevusi un kuri tai ir jāpiemēro, izņemot pienācīgi pamatotus gadījumus.
(180)
Šajā ziņā Francijas valdības aktuāra izvēlētā 7 % likme, lai diskontētu reformas finanšu plūsmas no 1996. gada līdz 2043. gadam, nav pamatota, […], jo šī analīze attiecas uz īsāku laikposmu sakarā ar konstatēto maksājumu grafiku. Šī 7 % likme ir arī augstāka par vidējo ikgadējo diskonta likmi 4,4 % apmērā laikposmā no 1997.-2010. gadam, ko Francijas Republika norādīja savos apsvērumos par lēmumu par procedūras uzsākšanu, un diskonta likmi […] % apmērā, kas izmantota 1998. gadā La Poste pensiju finansēšanas veida reformā (72).
(181)
Arī 1996. gada OAT 15 gadu likmes aptuveni 7 % apmērā, ko piedāvāja Francijas Republika, nav pieņemamas. Likme ir jānosaka 1997. gadam, nevis 1996. gadam vidējā vērtībā. Turklāt 15 gadi ir pārāk ilgs laiks attiecībā uz to ikgadējo maksājumu plūsmas vērtību, kuriem vienreizējai ārkārtas iemaksai teorētiski būtu jāatbilst šajā laikposmā un kuriem nepietiktu vienīgi ar procentiem. Kā alternatīva no Francijas valsts viedokļa varētu tikt paredzēta saliktas likmes izvēle, kuru veidotu dažādas vienreizējās ārkārtas iemaksas ieguldījuma optimizācijas likmes, lai varētu plānot naudas plūsmas, kuras noteica 1996. gada reforma. Šī likme, kas būtu aptuveni 5,50 %, ne tikai īpaši neatšķirtos no Komisijas atsauces likmes 1997. gada oktobrim, bet turklāt izvēlē netiktu ņemts vērā tas, ka analīze tiek veikta no France Télécom viedokļa (73).
(182)
Visbeidzot, šajā sakarā 7 % atsauces likme France Télécom obligāciju aizņēmumiem laikā no 1991. līdz 1997. gadam, uz ko norāda Francijas Republika, attiecas uz sešiem gadiem pirms laika, kad radās izskatāmie fakti. Šajā gadījumā France Télécom faktiski vienreizējo ārkārtas iemaksu finansēja 1996. gadā, izmantojot galvenokārt īstermiņa [parāda vērtspapīru] emisiju un, daudz mazākā mērā, obligāciju emisiju. Diskonta likme, kas izriet no procentu likmēm, kuras France Télécom maksāja par jaunajiem parādiem, par kuriem līgumi noslēgti 1996. gadā, saskaņā ar 1996. gada 31. decembra bilanci bija 4,8 % (74). Šāda likme atspoguļo reālās finanšu izmaksas, kas tajā laikā radās France Télécom, lai finansētu ārkārtas iemaksu. Tomēr pareizāk ir diskonta likmi nepadarīt atkarīgu no uzņēmuma savā laikā izdarītās izvēles, bet gan izmantot objektīvo atsauces likmi, kuru Komisija norādījusi savā paziņojumā par diskonta likmēm (75).
(183)
Kopumā nav pamata šajā gadījumā izmantot atsauces likmi, kas atšķirtos no šajā jomā piemērojamajā Komisijas paziņojumā norādītās likmes, un tādā veidā atkāpties no dalībvalstīm paziņotajiem noteikumiem, kurus izdevusi Komisija.
5. tabula
Finanšu plūsmas, kuras France Télécom ir radušās sakarā ar 1996. gada reformu (1997.-2011. gads)
Miljoni EUR
Gads
Izmaksātās pensijas
(A)
Kompensācija un papildu kompensācija
(B)
Ikgadējās iemaksas
(C)
Priekšrocība FT
(D)
(A + B - C) (76)
Kompens. 1. janv.
(E)
Procenti
(F)
Kompens. 31. dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[..]
[..]
[..]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[..]
[..]
[..]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[..]
[..]
[..]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[..]
[..]
[..]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[..]
[..]
[..]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[..]
[..]
[..]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[..]
[..]
[..]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[..]
[..]
[..]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[..]
[..]
[..]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[..]
[..]
[..]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[..]
[..]
[..]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[..]
[..]
[..]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[..]
[..]
[..]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[..]
[..]
[..]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( plānotais )
[..]
[..]
[..]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Ņemot vērā kompensāciju un to kapitalizējot ar diskonta likmi 5,53 % apmērā, tai līdz 2012. gada 1. ceturksnim (78) būtu jākompensē ikgadējo maksājumu samazinājums, no kura France Télécom guva labumu sakarā ar 1996. gada reformas īstenošanu.
(185)
Turklāt šīs kompensācijas, kura neitralizē reformas ietekmi, izbeigšanās ar dažu mēnešu starpību sakrīt ar faktisko France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes līdzekļu izbeigšanos, kas paredzēta 2011. gada 31. decembrī. Tādējādi diskonta analīzi vēl nostiprina fakts, ka jebkurā gadījumā ārkārtas iemaksa būs tikusi reāli iztērēta. Tas nozīmē, ka nepastāv valsts budžetam neatmaksātas summas, kuras būtu iespējams iedalīt citādi nekā ir paredzēts piemērojamajā finanšu likumā.
(186)
Tātad ir pamatoti, ka sakarā ar šīs ārkārtas iemaksas maksājumu 1997. gadā France Télécom vairs nav jāmaksā papildu ikgadēja iemaksa par laikposmu no 1997. gada 1. janvāra līdz datumam pēc 2010. gada 31. decembra, kurš vēl ir jāprecizē. Tā kā 5. tabulā skaitļi par 2011. gadu un kompensācijas un papildu kompensācijas izmaksām izriet no aplēsēm, Francijas Republikai ir jānosaka precīzs datums, pamatojoties uz galīgajiem veikto maksājumu datumiem, izmaksāto pabalstu galīgajām summām un mazākajām iemaksām un citām priekšrocībām, kuras France Télécom radās saskaņā ar 1996. gada likumu, izmantojot aprēķināšanas principus, kas norādīti 5. tabulā.
(187)
Savukārt pēc ārkārtas iemaksas ietekmes neitralizēšanas un valstij iemaksāto līdzekļu izsīkšanas 1996. gadā France Télécom piešķirtā atbalsta ietekme izpaudīsies pilnībā, France Télécom sniedzot priekšrocību salīdzinājumā ar tā konkurentiem. Tādā gadījumā atbalstu varētu attaisnot vienīgi tad, ja France Télécom tiktu piemērots no saistībām atbrīvojošas iemaksas maksājums, kas aprēķināts saskaņā ar likmi, kura nodrošina reālu konkurences taisnīgumu. Tātad, ja 1990. gada likuma noteikumi ar grozījumiem, kas izdarīti saskaņā ar 1996. gada likumu un piemērojamiem atvasinātiem normatīviem aktiem, ciktāl tie paredz, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi aprēķina tā, lai izlīdzinātu algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, aprēķinā ņemot vērā tikai riskus, kuri ir kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, paliktu nemainīti, atbalsts, kas piešķirts France Télécom līdz to finansiālo saistību beigām, kuras Francijas valsts ir uzņēmusies France Télécom vietā saskaņā ar 1996. gada likumu, neatbilstu samērīguma principam.
(188)
Lai izpildītu kopīgu interešu kritēriju, kas paredzēts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā, atbalsta saderību var atzīt, ja ir izpildīti šajā lēmumā ietvertie attiecīgie nosacījumi.
7. NOSACĪJUMI PAR SADERĪBU NĀKOTNĒ
(189)
Tādējādi Francijas Republikai ir jāgroza piemērojamie normatīvie akti, lai no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas jāmaksā France Télécom, noteiktu, aprēķinātu un iekasētu tā, lai izlīdzinātu algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeņus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības. Turklāt aprēķina veids un parametri ir jānosaka pārredzami un objektīvi, lai tie būtu kontrolējami un tos varētu apstrīdēt.
(190)
Francijas Republikai, aprēķinot no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi, būtu arī reāli jāizlīdzina algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmenis starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, ņemot vērā arī riskus, kuri nav kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un ierēdņiem, kurus nodarbina France Télécom.
(191)
Francijas Republikas apsvērumos, kas plašāk izklāstīti atjauninātajā III un V pielikumā, Francijas iestādes ir aprēķinājušas, kāda būtu no saistībām atbrīvojošās iemaksas likme, kas France Télécom būtu jāmaksā kopš 1997. gada (sk. 4. tabulu), ja aprēķinā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi (turpmāk tekstā - “grozītā likme”). Grozītajā likmē ir iekļautas gan iemaksas par bezdarbu un atalgojuma prasījumu garantijas apdrošināšanas iemaksas, kas to palielina, gan īpašas iemaksas, kuras France Télécom konkurenti nemaksā, piemēram, 1 % solidaritātes iemaksa un naudas pabalsti par France Télécom pašapdrošinātiem darba pārtraukumiem, kas to samazina. No tā izriet par aptuveni 7 procentpunktiem augstāka likme par šobrīd faktiski piemēroto likmi.
(192)
Šāda likme nodrošina faktisku konkurences vienlīdzību, salīdzinot ar daļēju taisnīgumu, kas tika panākts saskaņā ar 1996. gada likumu, ņemot vērā arī France Télécom īpašās sociālās izmaksas. Tātad Komisija neapstrīd Francijas Republikas izmantotos aprēķina principus, aprēķina bāzi un veidu, lai noteiktu grozīto no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi, lai izlīdzinātu algai piemērojamos obligātos nodokļu un sociālos maksājumus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, kā norādīts Francijas Republikas atjauninātajos apsvērumos un detalizēti izklāstīts minēto apsvērumu III un V pielikumā.
(193)
Tādējādi Francijas Republikai, nosakot ikgadējo likmi, kas ļautu izlīdzināt konkurences apstākļus, būs jāievēro no saistībām atbrīvojošās iemaksas aprēķina principi, aprēķina bāze un veids, kas norādīti 191. apsvērumā minētajos apsvērumos. It īpaši grozītajā likmē jāiekļauj gan iemaksas par bezdarbu un atalgojuma prasījumu garantijas apdrošināšanas iemaksas, gan īpašās iemaksas, kuras France Télécom konkurenti nemaksā, piemēram, 1 % solidaritātes iemaksa un naudas pabalsti par France Télécom pašapdrošinātiem darba pārtraukumiem.
(194)
Šī faktiskā izlīdzināšana nodrošinās reālu konkurences vienlīdzību starp France Télécom un tā konkurentiem un garantēs 1996. gadā īstenotā atbalsta samērīgumu un saderību ar iekšējo tirgu.
8. SECINĀJUMI
(195)
Komisija secina, ka Francijas Republika, 1996. gadā veicot France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu, ir īstenojusi nelikumīgu atbalstu, pārkāpjot, kopš tā stāšanās spēkā, LESD 108. panta 3. punktu.
(196)
Šā atbalsta īstenošana kopš 1997. gada ir ļāvusi samazināt France Télécom radušās ikgadējās sociālās izmaksas. Taču šī ietekme, vismaz līdz 2010. gadam, tika neitralizēta, veicot saskaņā ar šo reformu paredzēto vienreizējo ārkārtas iemaksu. Šī neitralizēšana attaisno to, ka nosacījumi, kas reāli izlīdzinātu France Télécom un tā konkurentu stāvokli attiecībā uz šīm izmaksām un kuri šo atbalstu padarītu par saderīgu ar iekšējo tirgu, tiek piemēroti no vēl nosakāma datuma pēc 2010. gada 31. decembra.
(197)
Tādēļ, ciktāl un ar noteikumu, ka Francijas Republika, aprēķinot no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas jāmaksā France Télécom, ņem vērā algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeņus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, ņemot vērā riskus, kuri ir kopīgi un nav kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, ar 1996. gada likumu ieviesto reformu var pasludināt par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Tādējādi Francijas Republikai ir jāīsteno likumdošanas un reglamentējoši pasākumi, kas nepieciešami, lai izpildītu šajā apsvērumā minēto nosacījumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kurš radies, samazinot kompensāciju, kas jāmaksā valstij par saskaņā ar civilo un militāro vecuma pensiju kodeksu France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu, piemērojot 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660 par valsts uzņēmumu France Télécom, ar kuru groza 1990. gada 2. jūlija Likumu Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju, ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ievērojot 2. pantā paredzētos nosacījumus.
2. pants
No saistībām atbrīvojošo darba devēja iemaksu, kas France Télécom jāmaksā saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju 30. panta c) apakšpunktu, aprēķina un iekasē tā, lai izlīdzinātu visu algai piemērojamo obligāto nodokļu un sociālo maksājumu līmeni starp France Télécom un citiem uzņēmumiem, kas darbojas telekomunikāciju nozarē un uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības.
Lai izpildītu šo nosacījumu, Francijas Republika vēlākais septiņu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas:
a)
groza 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju 30. pantu un normatīvos un cita veida aktus, kas pieņemti tā īstenošanai, tā, lai aprēķina bāze un no saistībām atbrīvojošās darba devēja iemaksas, kas jāmaksā France Télécom, iekasēšana neaprobežotos vienīgi ar riskiem, kuri ir kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, bet iekļautu arī riskus, kuri nav kopīgi;
b)
sākot no dienas, kad ārkārtas iemaksas, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660, summas, kuras kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi, ir vienādas ar iemaksu un izmaksu summu, kas France Télécom būtu jāturpina maksāt saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 30. pantu tā sākotnējā redakcijā, iekasē no France Télécom no saistībām atbrīvojošu darba devēja iemaksu, kas aprēķināta saskaņā ar iepriekš a) apakšpunktā izklāstītajiem nosacījumiem, ņemot vērā riskus, kuri ir kopīgi un nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem.
3. pants
1. Divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas Francijas Republika paziņo Komisijai detalizētu šā lēmuma izpildei jau īstenoto un paredzēto pasākumu aprakstu. Tā Komisiju informē it īpaši par:
a)
to, kā notiek 2. pantā paredzētais normatīvo aktu grozījumu process;
b)
2011. gada kompensāciju un iemaksu galīgajām summām un tām, kas attiecīgā gadījumā ir paredzētas 2012. gadam, ņemot vērā it īpaši iespējamo ārkārtas iemaksas kapitalizēto summu saldo;
c)
turpmāk maksājamām no saistībām atbrīvojošām darba devēja iemaksām, kas aprēķinātas saskaņā ar 2. pantā paredzētajiem noteikumiem, pirms pieņemti tiesību aktu grozījumi;
d)
darba devēja iemaksas maksājumiem, kas notikuši pēc tam, kad ārkārtas iemaksas, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660, summas, kuras kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi, neitralizēja 1996. gada reformas ietekmi.
2. Francijas Republika informē Komisiju par valsts veikto pasākumu progresu šā lēmuma īstenošanai. Tā nekavējoties pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma sniedz tai informāciju par šā lēmuma izpildei jau īstenotajiem un paredzētajiem pasākumiem.
4. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 20. decembrī