ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům
(oznámeno pod číslem K(2011) 3504)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/716/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 8. července 2009 podalo konsorcium DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) (2) Komisi stížnost na řecké právní předpisy o vytvoření systému vstupních poplatků kasin a tvrdilo, že systém poskytl státní podporu třem provozovatelům, a to Regency Casino Mont Parnès, kasinu Korfu a Regency Casino Soluň (3). Ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že vůči zveřejnění své totožnosti nemá námitky. Dne 14. října 2009 se uskutečnila schůzka mezi zaměstnanci Komise a zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje k doložení své stížnosti.
(2)
Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo. Dopisem ze dne 17. listopadu 2009 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 18. listopadu 2009. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.
(3)
Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel podal připomínky k odpovědi Řecka dne 29. prosince 2009.
(4)
Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise od Řecka vyžádala další informace, které Řecko poskytlo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.
(5)
Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecko informovala, že s ohledem na opatření, které Řecko zavedlo, tj. účtování nižší sazby daně ze vstupu do některých kasin, zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.
(6)
Dopisem ze dne 9. srpna 2010 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila dopisem ze dne 18. srpna 2010. Komise obdržela připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení dne 6. října 2010. Další informace týkající se sporného opatření poskytly řecké orgány dne 12. října 2010.
(7)
Po zahájení vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dvou zúčastněných stran: zástupců kasina Mont Parnès, jednoho z příjemců podpory na základě opatření, které byly zaslány v dopise ze dne 4. srpna 2010, a zástupců soukromého kasina Loutraki, jež byly zaslány v dopisech ze dne 8. a 25. října 2010.
(8)
Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise tyto připomínky řeckým orgánům, aby jim umožnila se k nim vyjádřit. V dopise ze dne 6. prosince 2010 se řecké orgány vyjádřily k připomínkám třetích stran, přičemž se mimo jiné snažily objasnit některé aspekty uplatňování dotyčného režimu a výkladu řeckých právních předpisů, jež jsou důležité pro analýzu tohoto případu.
II. POSUZOVANÉ OPATŘENÍ
II.1 Opatření
(9)
Opatření, jež má být posouzeno, spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňování řady (5) (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to ve výši 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
což pro kasina v soukromém vlastnictví představuje konkurenční nevýhodu.
(10)
Opatření zvýhodňuje veřejná kasina a jedno soukromé kasino (Soluň), jemuž bylo na základě výjimky přiznáno stejné zacházení jako veřejným kasinům, jak je objasněno níže.
II.2 Příjemci
(11)
Příjemci podpory na základě opatření, jež je předmětem analýzy, jsou tato řecká kasina: Mont Parnès (6), Soluň (7), Korfu (8) a Rhodos (9).
(12)
V době vydání rozhodnutí o zahájení řízení se nižší regulovaný vstupní poplatek ve výši 6 EUR vztahoval pouze na tři řecká kasina: Mont Parnès, jehož 49 % akcií bylo privatizováno a 51 % akcií zůstalo pod veřejnou kontrolou; Soluň, které bylo soukromým kasinem, zacházelo se s ním však jako s veřejným kasinem, a Korfu, jež bylo veřejným kasinem. Kasina na Rhodu a Korfu přestala opatření využívat v dubnu 1999 (10) respektive v srpnu 2010 (11), jelikož jakmile byla zcela zprivatizována, přestala účtovat nižší vstupní poplatek.
II.3 Příslušná ustanovení řeckého zákona
(13)
Před liberalizací trhu v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to Mont Parnès, Korfu a Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (EOT) (12). Vstupní poplatek těchto kasin byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT, a to následovně (13):
-
Mont Parnès: v roce 1991 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 2 000 GRD (přibližně 6 EUR) (14);
-
Korfu: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD a v roce 1997 jej upravil na 2 000 GRD;
-
Rhodos: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD.
(14)
Trh byl na základě zákona č. 2206/1994 liberalizován v roce 1994, kdy se k stávajícím kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin (15). Zákon z roku 1994 umožnil udělit celkem čtrnáct licencí, a to pro tři stávající kasina ve veřejném vlastnictví Rhodos, Mont Parnès a Korfu a jedenáct soukromých kasin, jež měla být zřízena (16). Z celkem jedenácti plánovaných nových soukromých kasin však byly licence uděleny pouze šesti kasinům, která posléze začala fungovat, a to kasinům Chalkidiki, Loutraki, Soluň, Rio (Achaia), Xanthi (Thrákie) a Syros (v roce 1995 a 1996); zbývajících pět licencí bylo zrušeno.
(15)
Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven ministerským rozhodnutím; v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Dne 16. listopadu 1995 rozhodnutí ministra financí (17) stanovilo, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (18), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (19) (přibližně 15 EUR) (20). V rozhodnutí se vyžaduje, aby provozovatelé kasin odvedli státu 80 % nominální hodnoty každé vstupenky, zatímco zbývajících 20 %, včetně příslušné DPH, má představovat příjem pro kasino (21). V rozhodnutí je stanoveno, že kasina mohou povolit bezplatný vstup (22). Bez ohledu na částku, kterou skutečně účtují zákazníkům, však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku (23). Podle rozhodnutí musí kasina odvádět poplatky měsíčně (24). Rozhodnutí rovněž obsahuje ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (25).
(16)
Všechna nová soukromá kasina zřízená podle zákona č. 2206/1994 od roku 1995 uplatňují ministerské rozhodnutí z roku 1995 a účtují (zpravidla, jak bylo objasněno v předchozím bodě) vstupní poplatek ve výši 15 EUR, s výjimkou kasina Soluň, jak bude vysvětleno dále.
(17)
Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos ve státním vlastnictví však fungovala i nadále jako kluby EOT (26) a až do udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se na ně právní předpisy z let 1994 a 1995 nevztahovaly.
(18)
Z připomínek a vysvětlení vnitrostátních předpisů, které poskytly řecké orgány, Komise vyrozuměla, že systém v praxi fungoval následovně.
(19)
Řecké orgány objasnily, že provozování kasin je v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994. Zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, se považují za výjimky, na něž se nevztahují obecná ustanovení zákona (a prováděcí ministerské rozhodnutí z roku 1995), a to až do privatizace těchto kasin a vydání licencí stanovených v zákoně.
(20)
Do doby udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se proto mělo za to, že se na veřejná kasina nevztahuje ministerské rozhodnutí z roku 1995, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR ani s ohledem na požadavek odvést 80 % tohoto poplatku státu. Veřejná kasina začala odvádět 80 % vstupního poplatku teprve po udělení licencí stanovených v zákoně č. 2206/1994 (viz bod 23 a následující body). I pak se však mělo za to, že stávající rozhodnutí EOT, která stanoví výši vstupního poplatku na 6 EUR, představují zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a ministerským rozhodnutím z roku 1995 nezměnila, cena vstupního poplatku do veřejných kasin zůstala výjimečně na úrovni 6 EUR a tato kasina odváděla 80 % z poplatku ve výši pouze 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná teprve po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve poté začala kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.
(21)
Ačkoliv se zdá, že toto mělo být pravidlem, s ohledem na částečnou privatizaci kasina Mont Parnès existovala výjimka, jak potvrdil zákon č. 3139/2003 (který obsahoval rovněž ustanovení o pozdější privatizaci kasina Korfu): v tomto zákoně je výslovně uvedeno, že výše vstupního poplatku do kasina Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.
(22)
V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès nahrazen společností Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (společnost pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát, a od konce roku 2000 do roku 2003, kdy byla kasinům provozovaným společností ETA udělena licence podle zákona č. 2206/1994, se začala ETA nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připravit dva kluby, jež byly dříve ve veřejném vlastnictví, na udělení plné licence a privatizaci (27). Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR.
(23)
V roce 2003 bylo kasino Mont Parnès ve veřejném vlastnictví přeměněno na společnost s ručením omezeným a 49 % jeho kapitálu bylo odprodáno soukromému sektoru (28). Licence stanovená v zákoně č. 2206/1994 byla kasinu Mont Parnès udělena v roce 2003 podle zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 1). Tentýž zákon zachoval výši vstupního poplatku kasina Mont Parnès na úrovni 6 EUR (§ 1 odst. 1 bod vii)).
(24)
V případě kasina Korfu byla licence podle zákona č. 2206/1994 společnosti ETA udělena v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 3), takže ETA je mohla zahrnout do pozdější privatizace. Ve stejném ustanovení se uvádělo, že výše vstupního poplatku kasina Korfu bude stanovena novým ministerským rozhodnutím, což znamenalo, že neplatí ministerské rozhodnutí z roku 1995. Podle informací, které má Komise k dispozici, však nebylo nové ministerské rozhodnutí vydáno a kasino Korfu nadále účtovalo poplatek ve výši 6 EUR, a to až do své privatizace v srpnu 2010, kdy začalo účtovat poplatek ve výši 15 EUR (29).
(25)
V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 vydána v roce 1996 ministerským rozhodnutím č. Τ/633 ze dne 29. května 1996. Kasino však nadále účtovalo nižší vstupní poplatek a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo až po své privatizaci v dubnu 1999: do doby privatizace fungovalo pod kontrolou EOT, a uplatňovalo proto rozhodnutí EOT z roku 1992 (30), které stanovilo výši vstupního poplatku kasina Rhodos ve výši 1 500 GRD.
(26)
Kasino Soluň v soukromém vlastnictví bylo zřízeno a licenci podle zákona č. 2206/1994 obdrželo v roce 1995 (31). Vždy účtovalo nižší poplatek ve výši 6 EUR, který uplatňovala kasina ve veřejném vlastnictví (Mont Parnès a Korfu), a to na základě legislativní vyhlášky č. 2687/1953 (32), která stanoví, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (33). Když byla tato záležitost jednou nadnesena, správce kasina (tj. Hyatt Regency) požádal, aby byl vstupní poplatek kasina Soluň stanoven ve stejné výši jako v případě kasina Mont Parnès, tj. na 6 EUR. Po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Od doby vydání licence kasinu Soluň v roce 1995 se na toto kasino vztahoval požadavek odvádět státu 80 % nominální hodnoty vstupenek (34).
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(27)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla vážné obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení s několika konkrétně určenými kasiny v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.
(28)
Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných právních předpisů, které stanoví základní úroveň vstupních poplatků kasin, a zlepšilo tudíž konkurenční postavení příjemců.
(29)
Zdálo se, že sporné opatření představuje pro řecký stát ztrátu příjmů a kasinům s nižším vstupním poplatkem poskytuje výhodu. Na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou přestavovat státní podporu pro podnik, pokud jsou tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo služby od konkrétního podniku (35).
(30)
Komise rovněž podotkla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (36); Komise vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (37).
(31)
Komise se domnívala, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU, nesouhlasí však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přitahovat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (38).
(32)
Komise zastávala předběžně názor, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že může být požadováno navrácení podpory s výhradou článku 15 procesního nařízení (39).
(33)
Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem; zdálo se, že opatření představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (40).
(34)
Komise poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko od příjemců požadovalo navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (41).
IV. PŘIPOMÍNKY ŘECKÝCH ORGÁNŮ A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(35)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka, zástupce společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) a zástupců soukromého kasina v Loutraki (dále jen „kasino Loutraki“).
IV.1 Připomínky Řecka a kasina Mont Parnès
(36)
Připomínky, které předložil zástupce kasina Mont Parnès využívajícího opatření, a připomínky obdržené od řeckých orgánů jsou v podstatně totožné a budou v tomto oddíle shrnuty společně.
IV.1.1 Existence podpory
(37)
Řecké orgány i kasino Mont Parnès popírají existenci státní podpory. Tvrdí, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.
(38)
Řecké orgány uvedly, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.
(39)
Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení výše poplatku a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu, nejvyššího správního soudu v Řecku, č. 4027/1998 (42).
(40)
Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky: zejména tvrdí, že situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center, a u kasin na venkově, kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí.
(41)
Stěžovatel, kasino Loutraki, poznamenal, že když bylo kasino Korfu v roce 2010 zprivatizováno, vzrostla cena vstupního poplatku z 6 EUR na 15 EUR, což je podle kasina Loutraki v rozporu s tvrzeními týkajícími se veřejné politiky; řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny, takže nemůže dojít k narušení hospodářské soutěže. Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla výše vstupního poplatku odrazující s cílem ochránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.
(42)
Pokud existuje nějaká výhoda, která byla poskytnuta kasinům s nižším vstupním poplatkem, jelikož přilákají více zákazníků, řecké orgány a kasino Mont Parnès nesouhlasí s názorem, že se musí nutně jednat o ztrátu veřejných příjmů. Není rovněž jisté, zda by v případě, že by byl vstupní poplatek vyšší, tito údajní příjemci podpory vytvořili vyšší příjmy pro stát, takže údajná ztráta příjmů je hypotetická. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že výhoda v podobě nižšího vstupního poplatku je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což představuje výhodu pro kasina s vyšším vstupním poplatkem.
(43)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani na obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.
(44)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v případě kasina Soluň.
(45)
Stěžovatel tvrdí, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je výjimečná, jelikož kasina tuto možnost využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že tato praxe je v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), jelikož se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku neuznává jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti, takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž.
(46)
Orgány a kasino Mont Parnès Komisi upozornily na další rozdíly mezi kasiny na základě různých daňových a regulačních opatření. Uvedly, že tyto rozdíly zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku. Každé kasino zejména odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. Komise především podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v použitelných právních předpisech EU v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí.
(47)
Řecko rovněž uvedlo, že zvažuje možnost změny své cenové politiky u kasin s cílem odstranit diskriminaci mezi nimi. Dosud však Komisi o zavedení takovéto změny neinformovalo.
(48)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès nepředložily žádné připomínky týkající se slučitelnosti a zákonnosti podpory.
IV.1.2. Vyčíslení a vrácení podpory
(49)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že i pokud by se zjistilo, že posuzované opatření představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, bylo by vrácení této podpory v rozporu se dvěma zásadami.
-
Bylo by v rozporu se zásadou přiměřených očekávání občana. Otázka vstupního poplatku do kasin, a zejména skutečnost, nakolik vstupní poplatek představuje pro kasina finanční zátěž, byla předložena Radě státu přibližně před patnácti lety (43). Rada státu na základě vnitrostátního práva rozhodla, že vstupní poplatek nemá povahu daně, což nepřímo prokazuje, že pro kasina nepředstavuje ekonomickou zátěž. Kasina využívající opatření mohla proto přiměřeně jednat na základě předpokladu, že rozdíl v poplatcích nevyvolává otázku státní podpory, jelikož podle vnitrostátního práva se tyto poplatky nepovažovaly za ekonomickou zátěž.
-
Bylo by v rozporu se zásadou, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že vzhledem k tomu, že kasino Loutraki podalo Komisi stížnost až po patnácti letech od přijetí sporného opatření (v roce 1995), zneužívá své právo obrátit se na Komisi při obraně svých zájmů a práv na základě pravidel týkajících se státních podpor, která jsou obsažena v SFEU.
(50)
Pokud jde o výpočet částky, jež má být navrácena, řecké orgány a kasino Mont Parnès zpochybnily výpočet, který navrhlo kasino Loutraki, podle něhož se má rozdíl v dani za zákazníka, kterou vybrala kasina s vyšším vstupním poplatkem a kasina s nižším vstupním poplatkem, vynásobit počtem zákazníků kasin využívajících opatření. Tento výpočet je podle jejich názoru chybný a svévolný, jelikož není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky měla kasina Mont Parnès, Soluň a Korfu (44), která jsou údajnými příjemci podpory, stejnou klientelu.
IV.2 Připomínky kasina Loutraki
(51)
Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená ve vnitrostátních právních předpisech představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, jelikož se jednotný odvod státu ve výši 80 % vstupního poplatku do kasin vztahuje na různé daňové základy, konkrétně na dvě různé ceny vstupenek stanovené státem. Vstupní poplatek do kasin využívajících opatření je podstatně nižší než vstupní poplatek u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), což pro stát znamená ztrátu příjmů a vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to způsobuje, představuje státní podporu.
(52)
Kasino Loutraki dále uvádí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižšího vstupního poplatku kasinům využívajícím opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany - v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR; v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.
(53)
Kasino Loutraki podotýká, že Řecko původně tvrdilo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR je odůvodněn zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.
(54)
Co se týká vyčíslení částky, jež má být navrácena, kasino Loutraki tvrdí, že dotyčnou částku představuje rozdíl v dani odvedené za zákazníka, který je vynásoben počtem zákazníků kasin využívajících opatření.
(55)
Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která podle jejich názoru zvýhodňují kasino Loutraki, přičemž hlavním opatřením je to, že kasino Loutraki údajně odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina, kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.
V. POSOUZENÍ
(56)
Posuzované opatření spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů (45), které stanoví jednotný odvod ve výši 80 % vstupního poplatku kasin a různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví, což pro soukromá kasina představuje konkurenční nevýhodu (46).
V.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(57)
V zájmu zjištění, zda opatření představuje státní podporu, na niž se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU), musí Komise posoudit, zda opatření splňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 této smlouvy. V čl. 107 odst. 1 se uvádí: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
(58)
Komise v souladu s tím posoudí, zda sporné opatření splňuje všechny čtyři podmínky, které se požadují, má-li opatření představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1.
V.1.1 Poskytnutá výhoda
(59)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí příjemcům poskytovat výhodu v podobě osvobození od poplatků, které by museli obvykle hradit ze svých rozpočtů.
(60)
Řecké orgány za prvé uvedly, že opatření nespadá do oblasti působnosti pravidel státní podpory, jelikož výše příspěvku, který musí všechna kasina působící v Řecku odvádět státu, je stejná a činí 80 % hodnoty každé vstupenky, přičemž rozdíl v zacházení vyplývá z cenové politiky stanovené v právních předpisech z let 1994 a 1995, které určily výši vstupního poplatku kasin, jimž byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, na 15 EUR.
(61)
Řecké orgány rovněž tvrdí, že vstupní poplatek je pouze správním kontrolním opatřením a nemá povahu daně, jelikož podle rozhodnutí Rady státu č. 4025/1998 má stanovení výše vstupního poplatku do kasin sociální povahu a nepředstavuje daňové opatření.
(62)
Především je třeba uvést, že stanovení výše poplatků zákonem č. 2206/1994 nelze snadno popsat jako typickou cenovou politiku, jelikož se zdá, že všechna kasina mohou zákazníkům účtovat nižší vstupní poplatek či jim dokonce povolit bezplatný vstup, ačkoliv ve všech případech musí státu odvést 80 % hodnoty vydané vstupenky bez ohledu na částku, která byla zákazníkovi skutečně účtována.
(63)
Při uplatňování pravidel EU v oblasti státních podpor není každopádně důležité, zda je posuzované opatření daňovým opatřením nebo opatřením týkajícím se stanovení ceny, jelikož se článek 107 vztahuje na podpory „v jakékoli formě“, které poskytují výhodu. Skutečnost, že prvořadým cílem není vytvoření daňových příjmů, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se toto opatření nepokládalo za státní podporu.
(64)
I pokud se připustí, že stanovení výše vstupního poplatku kasin může mít sociální cíl, je nutno otázku, zda opatření představuje výhodu rovnající se státní podpoře, posoudit z hlediska dopadů na jednotlivé podniky, aby bylo možno určit, zda některé podniky přispívají k veřejným příjmům méně. Vzhledem ke skutečnosti, že výjimka týkající se uplatňování obecného vstupního poplatku ve výši 15 EUR byla konkrétním kasinům udělena jednotlivě, a zejména vzhledem k tomu, že odvod státu ve výši 80 % je nutno platit na základě nižšího vstupního poplatku, který tato kasina požadují (v zásadě viz výše), je těmto kasinům poskytnuta výhoda.
(65)
Komise uznává právo členských států vymezit na základě svého vnitrostátního práva určité opatření jako daňové opatření či jinak. Posouzení ze strany Komise není v žádném případě zaměřeno na výklad vnitrostátního práva. Toto opatření však umožňuje pravidelné průběžné odvody státu ve výši 80 % ceny každé vstupenky vydané každým kasinem. Komise mimoto podotýká, že podle vnitrostátního práva (zejména zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995) musí být splatné částky uloženy u příslušného finančního úřadu odpovědného za daň z příjmu (47). Ačkoliv klasifikace opatření podle vnitrostátního práva zůstává nedotčena, Komise poznamenává, že opatření má účinky podobné účinkům daňového opatření. V souladu s tím bude proto Komise výhradně pro účely tohoto rozhodnutí a posouzení podle práva EU v oblasti státních podpor odkazovat na opatření jako na „daňové opatření“, „daň“ nebo „zdanění“.
(66)
Posuzované opatření, tj. daňová diskriminace způsobená společným účinkem jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované vstupní poplatky, znamená pro kasina v Řecku, která vlastní stát, výhodu oproti kasinům v soukromém vlastnictví. Společný účinek těchto dvou opatření státu je ten, že zatímco kasina v soukromém vlastnictví musí státu odvádět daň ze vstupu ve výši 12 EUR za osobu (80 % z 15 EUR), kasina ve vlastnictví státu platí pouze 4,80 EUR (80 % z 6 EUR) (48).
(67)
Tímto opatřením řecký stát zbavuje veřejná kasina zátěže, kterou by musela jinak nést, pokud by zdanění nebylo diskriminační a bylo by z hlediska hospodářské soutěže neutrální. Nediskriminační zdanění, které je z hlediska hospodářské soutěže neutrální, bylo v Řecku v zásadě zavedeno zákonem č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi, který stanovil vstupní poplatek ve výši 15 EUR a daň odváděnou státu ve výši 80 % z tohoto vstupního poplatku. Řecký stát však tento nediskriminační a z hlediska hospodářské soutěže neutrální systém zdanění neuplatňuje na veřejná kasina (ani na soukromé kasino Soluň, s nímž se zachází stejně) a místo toho jim povolil hradit daň ze vstupu ve výši pouze 4,80 EUR: proto tyto podniky zvýhodnil. Tato kasina hradí ze svého celkového příjmu nižší daň za osobu. Jejich celkové příjmy zahrnují nejen příjmy plynoucí ze vstupních poplatků (výhradně z ceny vstupenek), nýbrž rovněž z jiných zdrojů výnosů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací, představení atd.
(68)
Podle ustálené judikatury zahrnuje státní podpora nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která snižují výdaje, jež jsou obvykle hrazeny z rozpočtu podniku, a která tudíž sice nepředstavují dotace v úzkém slova smyslu, mají však podobný charakter a stejný účinek (49). Tato výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých forem snížení daňové zátěže podniků, včetně snížení daňového základu.
(69)
V tomto případě získala kasina Korfu, Mont Parnès a Soluň (a do roku 1999 rovněž kasino Rhodos) (50) výhodu podobnou snížení daňového základu, jelikož se (jak bylo objasněno výše) na tato kasina vztahují zvláštní ustanovení, podle nichž je daň, kterou odvádějí za osobu, jíž je povolen vstup do kasina, na nižší úrovni, než je úroveň, která je uložena ostatním kasinům.
(70)
Řecké orgány uvedly, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník. I kdyby však bylo možno tvrdit, že výhodu v důsledku nižší daně ze vstupu mají rovněž zákazníci, jelikož platí nižší celkovou cenu, nebrání to tomu, aby opatření poskytovalo výhodu příslušným podnikům, v tomto případě kasinům využívajícím opatření, jelikož tyto podniky platí nižší částku daně z obdrženého poplatku za zákazníka.
(71)
V případech týkajících se daní bylo prokázáno, že osvobození od daně placené jmenovitě zákazníkem, kterou však vybírá dodavatel, může představovat státní podporu stejně jako jiné pobídky pro spotřebitele, aby nakupovali konkrétní zboží a služby (51).
(72)
V souladu s minulou praxí se Komise domnívá, že snížení daní u spotřebitelů může představovat státní podporu pro podniky, je-li toto snížení podmíněno využíváním konkrétního zboží nebo služby konkrétního podniku (52). Tvrzení, že přímou výhodu má spotřebitel, proto nebrání tomu, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(73)
Vzhledem k běžné obchodní praxi kasin v Řecku spočívající v upuštění od vstupního poplatku při současném odvodu daně ze vstupu státu (80 % nominální hodnoty vstupenky) je výhoda poskytnutá veřejným kasinům prostřednictvím daňové diskriminace ještě větší, jelikož náklady na vstup zákazníka jsou u soukromých kasin, u nichž splatná daň ze vstupu činí 12 EUR, podstatně vyšší než je tomu u veřejných kasin, která musí z celkových příjmů ze své činnosti financovat pouze částku ve výši 4,80 EUR.
(74)
Řecké orgány uvedly, že praxe spočívající v povolování bezplatného vstupu do kasin využívajících opatření v určitých dnech v týdnu je výjimečná. Ve vnitrostátních právních předpisech (ministerské rozhodnutí z roku 1995) je však toto výslovně umožněno. Řecko tvrdilo, že tato praxe je vyhrazena pro VIP nebo celebrity, Komise však má k dispozici důkazy ve formě veřejně dostupných informací, jako jsou letáky nabízející bezplatný vstup, jež jsou distribuovány v novinách nebo zveřejněny na internetu, prokazující, že v určitých dnech v týdnu (a to každý týden) je všem zákazníkům běžně umožněn bezplatný vstup (kasino Soluň na svých internetových stránkách například uvádí, že od neděle do čtvrtka trvale umožňuje bezplatný vstup) (53). Nezdá se, že by u kasin využívajících opatření byla tato praxe spočívající v bezplatném vstupu výjimečná.
(75)
Řecko tvrdilo, že tato praxe je v rozporu s vnitrostátním daňovým právem; Komise podotýká, že možnost povolit bezplatný vstup je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se kasin a že kasina využívající opatření ji zjevně uplatňují.
(76)
Řecko uvedlo, že odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky hrazený z vlastních zdrojů kasina se neuznává jako produktivní výdaj a podle řeckého daňového zákona jej nelze odpočítat od příjmů společnosti, takže se společnost, která uplatňuje tuto praxi, vystavuje značné daňové zátěži. Komise poznamenává, že tato argumentace ve skutečnosti podporuje tvrzení stěžovatele, že kvůli značné daňové zátěži vyplývající z placení daně z vlastních příjmů si soukromé kasino ve skutečnosti nemůže dovolit, aby umožňovalo bezplatný vstup; podporuje tudíž tvrzení, že kasina s nižším vstupním poplatkem jsou zvýhodněna.
(77)
Řecko rovněž tvrdilo, že vzhledem ke skutečnosti, že si kasina ponechávají 20 % z rozdílného vstupního poplatku, je výhoda poskytnuta kasinům účtujícím vyšší cenu, která zajišťuje čistý příjem ve výši 3 EUR v porovnání s částkou ve výši 1, 20 EUR, kterou získají veřejná kasina. Toto tvrzení je zavádějící, jelikož opomíjí dvě skutečnosti, jež mají pro náležité pochopení skutečných účinků opatření narušujících hospodářskou soutěž zásadní význam. Na straně jedné skutečnost, že orgány stanovily ceny vstupenek, včetně daně ze vstupu, u některých kasin na nižší úrovni, což tato kasina činí přitažlivějšími pro zákazníky, a toto i) mění poptávku v porovnání se strukturou, která by existovala, pokud by kasina soutěžila pouze na základě svých vlastních schopností, tj. na základě individuálního rozsahu a kvality poskytovaných služeb, a ii) za jinak stejných podmínek uměle zvyšuje počet vstupů. Příjem ze vstupních poplatků představuje na druhou stranu (jak bylo objasněno výše) pouze omezenou část celkových příjmů, které zákazník, jehož kasino přiláká, vytvoří pro podnik a z nichž musí kasina platit daň ze vstupu.
(78)
Skutečnost, že daňová diskriminace poskytuje výhodu, se uznává v samotných vnitrostátních právních předpisech. Jak uvedly řecké orgány, kasino Soluň může účtovat nižší vstupní poplatek a odvádět nižší daň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953, podle níž je podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu přiznáno nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům. Ačkoliv řecké orgány trvají na tom, že dotyčný režim není výhodný, uplatňují tento právní předpis na kasino Soluň z toho důvodu, že představuje nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům na rozdíl od nevýhodnějšího zacházení uplatňovaného na ostatní soukromá kasina.
(79)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès upozorňují na další rozdíly mezi kasiny na základě daňových nebo regulačních opatření, které podle nich zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají tudíž případné výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku (54); Komise poznamenává, že tvrzení, že by jedno opatření (rozdíl ve všeobecném zdanění) mělo být vyrovnáno jiným opatřením (rozdíl v cenách vstupenek a zvláštní daň odváděná z těchto vstupenek), nelze uznat jako argument podporující názor, že posuzované opatření nepředstavuje podporu. Tyto aspekty se každopádně liší (jak již bylo zmíněno) od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí (viz 46. bod odůvodnění).
(80)
Komise vyvozuje závěr, že posuzované opatření, tj. daňová diskriminace vyplývající ze společného účinku jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované ceny, zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem.
V.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(81)
Výše uvedenou výhodu lze přičíst státu a je financována ze státních prostředků.
(82)
Jak bylo objasněno výše, daňová diskriminace je výsledkem řady správních aktů, vyhlášek a nařízení přijatých řeckým státem, včetně zejména: zákona č. 2206/1994, ministerského rozhodnutí z roku 1995, zákona č. 3139 ze dne 30. dubna 2003, legislativní vyhlášky č. 2687/1953, rozhodnutí generálního tajemníka EOT (spravujícího veřejná kasina) vydaných v souladu se zákonem č. 1624/1951 a vyhláškou č. 4109/1960, konkrétně rozhodnutí EOT č. 535633 ze dne 21. listopadu 1991, které stanoví vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD, a rozhodnutí EOT č. 508049 ze dne 24. března 1992, které stanoví vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD (v případě Korfu byl tento poplatek rozhodnutím č. 532691 ze dne 24. listopadu 1997 později upraven na 2 000 GRD), a licencí udělených každému kasinu podle vnitrostátního práva, které potvrzují příslušný vstupní poplatek a povinnost odvádět 80 % vstupního poplatku platného pro dané kasino.
(83)
Daňová diskriminace je mimoto financována ze státních prostředků. Jestliže stát promine příjmy, které by jinak vybral od podniku, je příslušné opatření financováno ze státních prostředků.
(84)
Z daňového hlediska vyplývá v tomto případě výhoda poskytnutá veřejným kasinům z umělého snížení daňového základu, z něhož se odvádí 80 % daň ze vstupu, tj. z běžné nominální hodnoty vstupenky ve výši 15 EUR na 6 EUR v případě veřejných kasin.
(85)
Soudní dvůr rozhodl (55), že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU vede takovéto diskriminační snížení daňového základu ke ztrátě daňových příjmů státu, která se rovná spotřebě státních prostředků. V posuzovaném případě se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina. Při posuzování výhody poskytnuté každému kasinu využívajícímu opatření však lze přihlédnout k určitým úpravám (jak je blíže objasněno v oddíle V.4 „Vyčíslení a vrácení podpory“: zejména se zdá, že až do roku 2000 neodváděla kasina Mont Parnès a Korfu státu žádnou daň ze vstupu, takže v tomto případě se výhoda rovná dani ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina).
(86)
Řecko uvedlo, že vzhledem k tomu, že kasina, která účtují nižší vstupní poplatek, mohou přilákat více zákazníků, není jisté, že se stát vzdal svých příjmů. Řecko tvrdí, že opatření proto nepředstavuje státní podporu.
(87)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise toto tvrzení nemůže přijmout. V souladu se svou předchozí praxí se Komise domnívá, že skutečnost, že snížení daně u určitých daňových poplatníků může vést k zvýšení celkové výše příjmů vybraných prostřednictvím této daně, nutně neznamená, že opatření není financováno ze státních prostředků (56).
(88)
Tvrzení řeckých orgánů je mylné v tom, že srovnávací měřítko, na jehož základě porovnávají dopady daňové diskriminace na státní rozpočet, je zkresleno výhodou obsaženou v opatření. Ve své argumentaci řecké orgány vzaly v úvahu dynamický účinek snížení ceny, jež může vést k zvýšení poptávky a rovněž vybrané daně, jelikož vybraná daň je úměrná počtu vstupů. Toto srovnání je však chybné, jelikož k zvýšení poptávky vede nerovnost způsobená výhodou, konkrétně skutečností, že existuje nižší vstupní poplatek, a tudíž nižší daň ze vstupu.
(89)
Řecké orgány každopádně neposkytly žádné důkazy, že tato struktura rozdílných cen maximalizuje celkové daňové příjmy plynoucí z daně ze vstupu uložené kasinům. Pokud by Komise akceptovala argumentaci, že snížení vstupního poplatku na 6 EUR zvyšuje vybranou daň, byly by daňové příjmy nejvyšší tehdy, pokud by ceny všech vstupenek do všech kasin, veřejných i soukromých, činily 6 EUR, což je v rozporu s tvrzením Řecka, že tohoto bodu je dosaženo v důsledku daňové diskriminace vyplývající z rozdílných cen.
(90)
Sporná výhoda je proto financována ze státních prostředků.
V.1.3 Selektivita
(91)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU musí být opatření specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“, aby představovalo státní podporu.
(92)
V judikatuře Soudního dvora (57) je uvedeno: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že čl. 87 odst. 1 ES [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky nebo určitá odvětví výroby‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci“ (58). Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o ES nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních podpor, nýbrž je definuje podle jejich účinků (59). Podle vlastní praxe Komise a judikatury EU v případech týkajících se daní může dotyčná selektivní výhoda vyplývat z výjimky z daňových ustanovení legislativní, regulační nebo správní povahy nebo z volného uvážení finančních úřadů. Selektivní povaha opatření však může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, přičemž v tomto případě lze mít za to, že opatření nepředstavuje státní podporu (60).
(93)
Komise za prvé podotýká, že v posuzovaném případě je obecný daňový systém systémem, jenž se v zásadě vztahuje na všechna kasina a který je stanoven v zákoně č. 2206/1994 a v prováděcím ministerském rozhodnutí z roku 1995 (což řecké orgány potvrdily, viz 19. bod odůvodnění výše).
(94)
Komise za druhé uvádí, že dotyčné opatření představuje odchylku od obecného daňového systému. Jak potvrdily řecké orgány, zvláštní ustanovení vztahující se na veřejná kasina (a soukromé kasino Soluň) se pokládají za výjimky z obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a prováděcího ministerského rozhodnutí z roku 1995 (viz 19. bod odůvodnění a následující body).
(95)
Komise podotýká, že až do roku 2003 se na kasina Mont Parnès a Korfu nevztahoval požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % vstupního poplatku. Jak bylo zmíněno výše, tento požadavek začal pro kasina Soluň a Rhodos platit v okamžiku, kdy jim byly uděleny licence podle zákona č. 2206/1994, kasinu Soluň v roce 1995 a kasinu Rhodos v roce 1996. V případě kasin Mont Parnès a Soluň zůstal vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do současnosti, v případě kasina Korfu zůstal ve výši 6 EUR do privatizace v srpnu 2010 a v případě kasina Rhodos do privatizace v roce 1999. Požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % a vstupního poplatku ve výši 15 EUR však byl pro ostatní kasina od roku 1995 závazný a byl takto uplatňován.
(96)
Komise se proto domnívá, že opatření je selektivní.
(97)
Komise za třetí poznamenává, že selektivní povaha opatření může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, tj. tím, nakolik výjimky z daňového systému či rozdíly v rámci systému přímo vyplývají ze základních nebo hlavních zásad systému v dotyčném členském státě (jedná se o třetí krok v analýze selektivity). Komise v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora usuzuje, že opatření zavádějící rozlišení mezi podniky nepředstavují státní podporu, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy poplatků, do níž tato opatření patří (61). Tato opodstatněnost na základě povahy nebo celkového uspořádání daňového systému odráží soulad konkrétního daňového opatření s vnitřní logikou obecného daňového systému. Praxe Komise a judikatura Soudního dvora však zaujímají k takovémuto opodstatnění velmi restriktivní přístup. Důvody, na nichž je toto opodstatnění založeno, musí souviset s daňovým systémem.
(98)
Řecké orgány uvedly, že se individuální situace každého kasina liší a že vstupní poplatky jsou stanoveny na základě této situace, přičemž se přihlíží k tomu, že cílem je stanovit cenu, která odrazuje osoby s nízkými příjmy od hazardních her.
(99)
Komise nemůže tato tvrzení přijmout. Tvrzení, že výše poplatku je stanovena a opodstatněná na základě situace každého kasina s přihlédnutím k tomu, že cílem je odradit osoby s nízkými příjmy od hazardních her, není slučitelná se skutečností, že se kasina Mont Parnès a Soluň, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, nacházejí v blízkosti nejlidnatějších oblastí. Je rovněž v rozporu s ustanovením, které výslovně povoluje bezplatný vstup zákazníků, je-li státu přesto odvedeno 80 % vstupního poplatku.
(100)
Komise rovněž podotýká, že není zjevné, proč je tento nižší poplatek nezbytný konkrétně v případě těchto kasin, a nikoli v případě ostatních kasin. Řecké orgány neobjasnily ekonomický výpočet ke stanovení nižšího vstupního poplatku ve výši 6 EUR místo na jiné střední úrovni, nebo za předpokladu, že skutečně existují zvláštní okolnosti, které podle Řecka spočívají především v zeměpisné poloze konkrétního kasina, skutečnost, proč musí všechna kasina využívající opatření (zpravidla, viz výše) účtovat stejný vstupní poplatek místo ceny přizpůsobené jejich individuální situaci. Pokud se například tvrdí, že nižší vstupní poplatek odůvodňují faktory, které souvisí se zeměpisnou polohou každého kasina, toto odůvodnění každopádně neplatí pro kasino Soluň, které (jak se zdá) využívá toto zacházení nikoli kvůli své zeměpisné poloze, nýbrž na základě vnitrostátního předpisu, jenž poskytuje podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu nejvýhodnější zacházení použitelné na domácí podniky. Při stanovení vstupního poplatku do kasina Soluň nebyla tudíž nikdy (jak se zdá) aspektem jeho zeměpisná poloha. Jako další příklad, po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Řecké orgány nevysvětlily uspokojivě, proč již nyní výše uvedené zvláštní okolnosti neplatí a proč již není nutná nižší cena vstupenek.
(101)
Komise vyvozuje závěr, že selektivní povaha posuzovaného opatření není opodstatněná na základě povahy nebo obecného uspořádání systému. Komise se domnívá, že sporné opatření obsahuje prvek diskriminace v podobě snížení daňového základu, jež má za následek daňovou úlevu poskytnutou individuálně určeným kasinům, a že tato diskriminace není opodstatněná na základě logiky příslušného obecného daňového systému v Řecku.
(102)
Komise dospěla k závěru, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU je kritérium selektivity splněno.
V.1.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(103)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Bez ohledu na právní postavení příjemce nebo zdroje financování toto kritérium předpokládá, že příjemce podpory na základě opatření vykonává hospodářskou činnost.
(104)
V judikatuře Soudního dvora je uvedeno (62): „Za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako zakázané státní podpory není namístě zjistit skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda může podpora ovlivnit tento obchod a narušit hospodářskou soutěž. Konkrétně, pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení podniku vzhledem k jiným konkurenčním podnikům v obchodě v rámci Společenství, musí být tento obchod považován za ovlivněný podporou. […] Krom toho není nezbytné, aby se zvýhodněný podnik sám o sobě podílel na obchodu uvnitř Společenství. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo může být zvýšena s tím důsledkem, že možnosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na trh tohoto členského státu jsou snížené“. Aby bylo možno dojít k závěru, že opatření narušuje hospodářskou soutěž, je navíc podle ustálené judikatury (63) dostačující, že příjemce podpory konkuruje jiným podnikům na trzích otevřených hospodářské soutěži na vnitřním trhu (64). Komise se domnívá, že podmínky uvedené v judikatuře jsou splněny z následujících důvodů.
(105)
Sporné opatření snižuje v porovnání s ostatními kasiny v Řecku daně, které musí příjemci platit, čímž zlepšuje jejich poměrnou finanční situaci a zajišťuje vyšší ziskovost jejich investic, než by tomu bylo v případě, že by toto bylo založeno pouze na jejich vlastních schopnostech.
(106)
Jak již bylo uvedeno, podle ustálené judikatury je kritérium, že podpora musí ovlivnit obchod, splněno, pokud podnik, který je příjemcem podpory, vykonává hospodářskou činnost zahrnující obchod mezi členskými státy. Aby bylo možno vyvodit závěr, že je ovlivněn vnitroevropský obchod, postačuje, že podpora posiluje postavení dotyčného podniku vzhledem k jiným podnikům, které s ním soutěží ve vnitroevropském obchodu. Výše podpory může být relativně nízká, příjemcem může být menší podnik nebo jeho podíl na evropském trhu může být velmi malý a příjemce případně nemusí své výrobky vyvážet, či může vyvážet prakticky veškerou svou výrobu na trh mimo Evropu: nic z toho tento závěr nemění (65).
(107)
Řecko tvrdilo, že poloha kasin a vzdálenosti mezi nimi znamenají, že každé z nich obsluhuje místní trh, a opatření proto nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle ustálené judikatury (66) však neexistuje žádná prahová hodnota, která určuje skutečný nebo možný dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a toto kritérium za účelem použitelnosti čl. 107 odst. 1 proto nezávisí na místní nebo regionální povaze poskytnutých služeb nebo významu dotyčné oblasti činnosti.
(108)
Řecko rovněž uvedlo, že trh hazardních her není mezi členskými státy harmonizován, a členské státy mají proto právo regulovat hazardní hry na vnitrostátní úrovni. Řecko cituje judikaturu Soudního dvora, která povoluje omezení jednotného trhu pro služby v odvětví hazardních her s cílem chránit spotřebitele před podvody a trestnou činností (67).
(109)
Komise plně respektuje právo členských států určovat cíle politiky v oblasti hazardních her, pokud jsou případná omezení volného pohybu služeb vhodná k splnění sledovaných cílů, nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, a jsou uplatňována nediskriminačním způsobem. Komise však nesouhlasí s tím, že z toho vyplývá, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(110)
Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny (68), které spolu vzájemně soutěží, a jejich rozhodnutí investovat do kasin či jiných hotelových zařízení by mohla být tímto opatřením ovlivněna, jelikož to má dopad na poměrnou ziskovost těchto skupin a jejich investic. Kasina se často nacházejí v turistických oblastech, což naznačuje, že existence kasina může přitahovat do Řecka turisty. Ministerstvem, které v Řecku odpovídá za kasina, je ministerstvo cestovního ruchu. Komise rovněž podotýká, že existuje i určitá přeshraniční mobilita zákazníků. Služby kasin jsou poskytovány na přeshraničním základě - kasina poskytují tyto služby například na výletních lodích spojujících Řecko s Itálií a jinými turistickými oblastmi. Osoby, které chtějí hrát hazardní hry, si mohou vybrat mezi hrou v kasinu a na internetu. On-line hazardní hry představují mezinárodní odvětví podnikání a hráči v Řecku mají přístup k takovýmto službám poskytovaným provozovateli v jiných členských státech. On-line hazardní hry byly předmětem rozsudku, na nějž odkázalo Řecko (viz bod 108). Řecké orgány popřely možnost hospodářské soutěže s jinými formami hazardních her, která byla uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení, a poukázaly na to, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální. Navzdory současné právní situaci v Řecku samotné řecké orgány připustily, že se hazardní hry prostřednictvím internetu rozrůstají do „nekontrolovatelných rozměrů“ (69). Je třeba odkázat rovněž na rozsudek Soudního dvora ve věci C-65/05 Komise v. Řecko (70), v němž Soudní dvůr rozhodl, že zákon 3037/2002, jenž měl zakázat hazardní hry prostřednictvím internetu v Řecku, představuje neodůvodněnou překážku svobody usazování a volného pohybu služeb.
(111)
Zvyky spotřebitelů a disponibilní příjem, který je k dispozici pro volnočasové činnosti, jako je využívání služeb kasin, mimoto ovlivňuje světová hospodářská krize. V této zvláštní situaci má rozlišení vstupních poplatků ještě rušivější dopad na rozhodnutí spotřebitelů, a tudíž s větší pravděpodobností narušuje hospodářskou soutěž na trhu kasin.
(112)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že i pokud by se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl nebo dosud může ovlivnit rozhodnutí zahraniční společnosti, zda investovat do kasina v Řecku, či nikoli, může zahraniční společnost vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953; Komise podotýká, že se tato vyhláška nepoužívá automaticky a že by ve skutečnosti umožnila, aby bylo výhodnější zacházení poskytnuté kasinům využívajícím opatření (tj. nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR) přiznáno rovněž ostatním podnikům. Toto opatření proto může posuzovanou daňovou diskriminaci dále rozšířit. Komise rovněž podotýká, že ačkoliv legislativní vyhlášku č. 2687/1953 mohla využít i ostatní kasina, pokud by vložila zahraniční kapitál a podala včas příslušnou žádost, její uplatňování podléhá zvláštním svévolným pravidlům, která znamenají, že opatření je selektivní. Jediný další příklad možného použití tohoto právního předpisu, na něž byla Komise upozorněna, se týkal kasina na Syrosu, které podalo žádost, tato však byla zamítnuta, jelikož byla podána až po vložení zahraničního kapitálu, a nikoli předem.
(113)
Při privatizaci kasina Mont Parnès obsahovala kupní smlouva výslovně možnost udělení licence druhému kasinu ve stejném regionu. Pravděpodobnost investice do takovéto transakce jednoznačně závisí na podmínkách hospodářské soutěže se stávajícím provozovatelem. Jelikož nelze vyloučit, že kasina mohou soutěžit s podobnými společnostmi v ostatních členských státech, je nutno mít za to, že tento požadavek stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU je splněn.
(114)
Komise vyvozuje závěr, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že může zlepšit provozní podmínky příjemců, kteří v Řecku přímo vykonávají hospodářské činnosti a musí odvádět tuto daň ze vstupu do kasin.
V.1.5 Závěr
(115)
Komise vyvozuje závěr, že kritéria pro existenci podpory ve smyslu článku 107 SFEU jsou splněna a že opatření představuje podporu pro kasina s nižším vstupním poplatkem. Těmito kasiny jsou kasina Mont Parnès, Korfu, Soluň a Rhodos. Komise má za to, že kasino Rhodos již není příjemcem podpory, jelikož od privatizace v dubnu 1999 přestalo účtovat nižší vstupní poplatek. Komise se domnívá, že řecké orgány ani kasino Mont Parnès nepředložily dostatečná tvrzení, která by mohla tento závěr změnit.
V.2 Slučitelnost podpory
(116)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zastává názor, že opatření není způsobilé pro žádnou z výjimek stanovených v článcích 106 nebo 107 SFEU.
(117)
Řecko až dosud tvrdilo, že opatření neobsahuje státní podporu, a nepředložilo žádné tvrzení, které by prokazovalo, proč by případnou podporu bylo možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(118)
Jak bylo objasněno výše, Komise uznává právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU a uznává, že takováto regulace, která má kontrolovat hazardní hry a odrazovat od nich, je legitimním cílem veřejné politiky. I kdyby toto skutečně bylo účelem podpory, Komise se nedomnívá, že by podpora spadala do oblasti působnosti čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak však bylo uvedeno výše, tvrzení, že opatření má za cíl odrazovat od hazardních her, není slučitelné se skutečností, že ke kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, patří kasina, jež jsou nejblíže nejlidnatějších oblastí Řecka. Je rovněž v rozporu s výslovným ustanovením, které kasinům umožňuje povolit zákazníkům bezplatný vstup, pokud státu přesto odvedou 80 % vstupního poplatku.
(119)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo se v tomto případě nepoužijí.
(120)
Výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. a), která povoluje podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, se rovněž nepoužije, jelikož posuzované opatření není podmíněno tím, že příjemci vykonávají činnost v oblastech, v nichž existují tyto zvláštní okolnosti (71).
(121)
Sporné opatření nelze stejně tak považovat za podporu, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Řecka, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. b). Nemá za cíl ani pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. d).
(122)
Sporné opatření je nutno posoudit rovněž na základě ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c), jež povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Je však třeba uvést, že sporné opatření nespadá do žádného z případů, v nichž Komise uznala, že se použije toto ustanovení, ani do žádných pokynů nebo rámců, které stanoví podmínky, za nichž lze určité druhy podpor považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(123)
Sporné opatření představuje provozní podporu, která uměle posiluje konkurenční postavení určitých podniků vzhledem k jiným podobným podnikům a která není podmíněna tím, že příjemci vykonávají určitou zvláštní činnost za účelem dosažení politických cílů společného zájmu.
(124)
Výhoda, kterou sporné opatření poskytuje, nesouvisí s investicemi, tvorbou pracovních míst ani s konkrétními projekty. Jednoduše osvobozuje dotyčné podniky od poplatků, které musí obvykle hradit podobné podniky, a je ji proto nutno považovat za provozní podporu. Provozní podpora zpravidla nesplňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c), jelikož narušuje hospodářskou soutěž v odvětvích, v nichž je poskytována, a současně nemůže na základě své povahy dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení (72). Ačkoliv tuto podporu lze výjimečně poskytnout v oblastech, které jsou způsobilé na základě výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a ačkoliv určité oblasti Řecka jsou způsobilé pro tuto podporu, Komise má vážné pochybnosti, zda jsou v daném případě splněna kritéria, na jejichž základě by bylo možno takovouto provozní podporu považovat za slučitelnou. Podle běžné praxe Komise nelze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, jelikož neusnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, není časově omezená, nepředpokládá se její postupné snižování a není úměrná tomu, co je nezbytné k odstranění zvláštního hospodářského znevýhodnění dotyčných oblastí.
(125)
Je proto nutno vyvodit závěr, že posuzované opatření není slučitelné s vnitřním trhem.
V.3 Zákonnost podpory
(126)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, první právní akty, které zavádějí daňovou diskriminaci mezi kasiny, pocházejí z let 1994 a 1995, a Komise proto posuzovala, zda celé opatření představuje „existující podporu“ ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
(127)
Daňová diskriminace byla zavedena protiprávně (tj. pro účely práva EU v oblasti státních podpor) v roce 1995, kdy se řecké orgány rozhodly povolit některým kasinům výjimku z obecného pravidla, jež se odchyluje od zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995. Řecké orgány konkrétně veřejným kasinům Mont Parnès, Korfu a Rhodos povolily, aby nadále uplatňovala nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR místo běžného poplatku ve výši 15 EUR, a v roce 1995 toto výhodnější zacházení výslovně přiznaly rovněž kasinu Soluň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953 týkající se zahraničního kapitálu. Ostatním pěti soukromým kasinům, která byla od roku 1995 zřízena a byla jim udělena licence podle zákona č. 2206/1994, byl uložen běžný poplatek ve výši 15 EUR a kasina tuto výši poplatku dodržovala. Podle zákona č. 3139/2003 byl u kasin Mont Parnès a Korfu zachován nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR s tím účinkem, že daňová diskriminace byla protiprávně prodloužena a potvrzena. Kasino Soluň má v důsledku diskriminace výhodu, jelikož je mu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu, což bylo potvrzeno nařízením prezidenta č. 290/1995, které bylo vydáno podle zákona z roku 1953, jak bylo objasněno výše. Opatření vztahující se na kasino Soluň úzce souvisí s opatřeními platnými pro kasina Mont Parnès a Korfu. Řecké orgány sdělily (73), že po roce 1995 byla nadnesena otázka výše vstupního poplatku a správce kasina Soluň požádal, aby byla výše vstupního poplatku v Soluni stanovena na stejné úrovni jako v případě kasina Mont Parnès, tj. 6 EUR; po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Lze proto předpokládat, že pokud se zacházení s kasiny Mont Parnès a Korfu v roce 2003 změnilo, takže tato kasina musela účtovat poplatek ve výši 15 EUR, pak se mělo změnit rovněž zacházení s kasinem Soluň. K tomu však nedošlo a na základě vnitrostátních předpisů byla daňová diskriminace zachována.
(128)
Žádné z opatření přinášejících prospěch konkrétním kasinům, jež byla popsána výše, nebylo nikdy oznámeno Komisi ani jí schváleno, zcela jistě nikoli podle pravidel EU v oblasti státních podpor.
(129)
V článku 15 procesního nařízení (74) se uvádí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se zastaví po dobu, kdy je rozhodnutí Komise předmětem jednání před Soudním dvorem. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za „existující podporu“. Podle čl. 1 písm. c) téhož nařízení však změny „existující podpory“ představují „novou podporu“.
(130)
Komise podotýká, že podle judikatury soudů EU „promlčecí lhůta stanovená v článku 15 nařízení o postupu týkajícím se státních podpor … v žádném případě nevyjadřuje obecnou zásadu, která přeměňuje novou podporu na existující podporu, nýbrž pouze vylučuje navrácení podpor, které byly poskytnuty více než deset let před prvním zásahem Komise“ (75).
(131)
V daném případě Komise ani Řecko na žádost Komise nejednaly až do roku 2009. Komise začala jednat dne 21. října 2009, kdy Řecku předala stížnost a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo.
(132)
Veškerá podpora, která byla na základě tohoto opatření poskytnuta ke dni 21. října 1999 nebo posléze (což je deset let přede dnem, kdy Komise předala stížnost řeckému státu a vyžádala si informace), představuje novou a protiprávní podporu, jež byla zavedena bez předchozího oznámení Komisi či rozhodnutí Komise a na niž se vztahuje článek 15 procesního nařízení, pokud jde o její navrácení, jak je podrobněji objasněno níže.
V.4 Vyčíslení a vrácení podpory
(133)
Sporné opatření bylo zavedeno, aniž bylo Komisi předem oznámeno podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Opatření proto představuje protiprávní podporu.
(134)
V článku 14 procesního nařízení se uvádí, že je-li v případech protiprávní státní podpory zjištěno, že tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem, je nutno vyžadovat od příjemce navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva. Navrácení podpory má pokud možno obnovit konkurenční postavení, které existovalo před poskytnutím podpory. Tvrzení předložená řeckými orgány či kasinem Mont Parnès neodůvodňují odklon od této základní zásady.
(135)
V čl. 14 odst. 1 procesního nařízení je stanoveno: „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. Podle judikatury Soudního dvora a rozhodovací praxe Komise by příkaz k navrácení podpory porušil obecné zásady práva EU, pokud by Komise svým jednáním vyvolala u příjemce oprávněná očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem EU (76).
(136)
V rozsudku ve věci Forum 187 (77) Soud uvedl, že „právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání je otevřeno každému procesnímu subjektu, u kterého vzbudil orgán Společenství podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správou … Rovněž, i když je opatrný a obezřetný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí opatření Společenství, které se může nepříznivě dotknout jeho zájmů, dovolávat takovéto zásady se nemůže, pokud je toto opatření přijato“.
(137)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že případné navrácení podpory by v daném případě bylo v rozporu se zásadou přiměřené důvěry občana na základě rozhodnutí vydaného podle vnitrostátního práva řeckou Radou státu; Komise podotýká, že se jedná o opatření členského státu přijaté vnitrostátním orgánem, a nikoli opatření přijaté orgánem EU v oblasti působnosti výše uvedené judikatury. Rozhodnutí Rady státu mimoto vycházelo výhradně z vnitrostátního práva a nezabývalo se otázkou státní podpory ani hodnocením opatření jako státní podpory. Komise proto nemůže od navrácení podpory upustit na základě těchto tvrzení.
(138)
Řecko a kasino Mont Parnès tvrdily, že kasino Loutraki před podáním stížnosti Komisi otálelo, a porušilo proto zásadu, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem; Komise podotýká, že prodleva na straně stěžovatele nemůže v žádném případě zabránit navrácení protiprávní podpory s přihlédnutím k desetileté promlčecí lhůtě stanovené v článku 15 procesního nařízení.
(139)
Komise proto nemůže přijmout tvrzení, která s ohledem na výjimečné upuštění od navrácení podpory předložily řecké orgány a kasino Mont Parnès.
(140)
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, vnitrostátní opatření z let 1994 a 1995 ukládala požadavek týkající se jak povinnosti odvádět 80 % hodnoty vstupního poplatku, tak i běžné ceny vstupenky všech kasin ve výši 15 EUR. Pro kasina využívající opatření však požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % ani běžné ceny ve výši 15 EUR neplatil, ačkoliv na ostatní kasina se oba tyto požadavky vztahovaly od roku 1995 a od té doby se používaly v praxi (všechna soukromá kasina získala licence v roce 1995 nebo 1996 a v té době začala opatření uplatňovat s jedinou výjimkou kasina Soluň). Jelikož daňová diskriminace, která vyplývá z rozdílných cen vstupenek a souvisí s 80 % odvodem státu, ve skutečnosti začala v roce 1995, lze mít za to, že období poskytování podpory začalo v roce 1995.
(141)
V souladu se závěry uvedenými v oddíle V.3 „Zákonnost podpory“ se Komise domnívá, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení podpory poskytnuté do dne 21. října 1999.
(142)
Výpočet částky, která má být navrácena, musí vycházet ze skutečnosti, že (jak bylo objasněno v tomto rozhodnutí (viz rovněž bod 85)) se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina.
(143)
Při výpočtu částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina, je však nutno přihlédnout k určitým aspektům souvisejícím se situací konkrétního kasina, jak je vysvětleno níže.
-
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, požadavek, aby byla státu odvedena částka ve výši 80 % ceny vstupenek, který byl uložen ministerským rozhodnutím z roku 1995, se vztahoval na kasina Korfu a Mont Parnès ode dne, kdy jim byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, tj. v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003. V období od konce roku 2000 do doby udělení licence v roce 2003 však společnost ETA začala státu dobrovolně odvádět 80 % ceny vstupenek (přičemž cena vstupenky činila 6 EUR) (78). Z této informace, kterou poskytly řecké orgány, a s výhradou dalších připomínek, které řecké orgány případně chtějí podat (a které výše uvedené skutečnosti potvrdí nebo vyvrátí), lze odvodit, že do roku 2000 nebyla odváděna žádná daň ze vstupu, a to ani z nižší částky (80 % z 6 EUR). Během prvního období (od 21. října 1999 do konce roku 2000) by proto částka, jež má být navrácena, měla být vypočítána s použitím částky ve výši 12 EUR, což je daň v plné výši, kterou odváděla soukromá kasina v době, kdy veřejná kasina neplatila žádnou daň, která se vynásobí počtem vstupenek vydaných v daném období.
-
Kasinu Soluň byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1995 (79). Požadavek týkající se odvodu státu ve výši 80 % ceny vstupenek se na kasino Soluň vztahoval od doby udělení licence v roce 1995. Kasino Soluň účtovalo nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR, který účtovala i kasina Mont Parnès a Korfu. Částku, kterou má vrátit kasino Soluň, je proto nutno vypočítat tak, že se počet vstupenek vydaných ode dne 21. října 1999 vynásobí částkou 7,20 EUR.
-
Kasinu Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996. V té době začalo uplatňovat cenu vstupenek ve výši 6 EUR, po privatizaci v dubnu 1999 však přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Z připomínek podaných během formálního vyšetřovacího řízení má Komise za to, že po privatizaci v dubnu 1999 přestalo být kasino Rhodos příjemcem podpory, takže navrácení podpory tímto kasinem brání promlčecí lhůta stanovená v článku 15 procesního nařízení.
(144)
Komise nemá k dispozici dostatečné údaje, aby mohla dospět k přesnému odhadu částek, jež mají vrátit jednotlivá kasina využívající opatření. Žádné ustanovení práva EU však nevyžaduje, aby Komise v případě, že nařídí navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, stanovila přesnou částku podpory, jež má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informaci, která členskému státu a podniku, který je příjemcem podpory, umožní stanovit tuto částku bez větších potíží. Komise se tedy může platně omezit na konstatování povinnosti vrácení dotyčné podpory a přenechat vnitrostátním orgánům výpočet přesné částky, která má být vrácena, na základě pokynů, jež Komise uvede ve svém rozhodnutí.
(145)
Na základě informací poskytnutých členským státem uvádí Komise níže potřebné pokyny pro navrácení podpory.
(146)
Následující tabulka podává celkový přehled o počtu vstupenek vydaných jednotlivými kasiny každý rok (jak je uvedeno v tabulce, poskytnuté údaje nejsou úplné) a uvádí předběžný odhad částek, jež mají být navráceny jednotlivými kasiny, s výhradou případných dalších připomínek, které může Řecko chtít podat poté, co provedlo výpočty týkající se navrácení podpory.
Odhadovaný počet vstupenek vydaných jednotlivými kasiny
ROK
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Informace chybí
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2001
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2002
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2003
Informace chybí do 1. května 2003
Ke dni 1. května 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (do 22.10):
(…)
(…)
(…)
(…)
Celkem do dne 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Vstupenky vydané po dni 22.10.2009
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Předběžný odhad částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina
(v statisících EUR, zaokrouhlené údaje)
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
Algoritmus a výpočet
Pro období 22.10.1999-2000 (82):
počet vstupenek
(x1) × 12 = A1
Pro období 22.10.1999-2000:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 12 = A2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.1999-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Nepoužitelné
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
(y1) × 7,20 = B1
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z1) × 7,20 = C1
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z2) × 7,20 = C2
Pro období 22.10.2009-30.8.2010 (83):
počet vstupenek
(z3) × 7,20 = C3
Celková částka, která má být navrácena
A1 + B1 + C1
Je třeba vypočítat
A2 + B2 + C2
Je třeba vypočítat
AB3 + C3
Je třeba vypočítat
Nepoužitelné
Celková částka, která má být navrácena
Je třeba vypočítat
(147)
Komise dále podotýká, že čl. 108 odst. 3 Smlouvy má odkladný účinek. Komise neobdržela žádné informace ohledně toho, že sporné opatření bylo od doby vydání rozhodnutí o zahájení řízení pozastaveno. Řecké orgány proto opatření patrně dosud uplatňují (84). Řecko musí od příjemce získat podporu, která byla poskytnuta do dne vydání tohoto rozhodnutí. Komise podotýká, že po privatizaci v srpnu 2010 přestalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 6 EUR a přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Při výpočtu částky, která má být navrácena, je proto nutno vzít v úvahu pouze období do srpna 2010.
(148)
Na základě výše uvedených tvrzení musí Komise Řecku nařídit navrácení neslučitelné státní podpory, která byla příjemcům poskytnuta protiprávně. Komise podotýká, že Řecko musí s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zrušit veškeré dosud existující daňové výhody poskytované na základě posuzovaného opatření.
(149)
Co se týká budoucnosti, Řecko uvedlo, že zkoumá možnou změnu cenové politiky kasin, která by měla odstranit diskriminaci mezi kasiny. Podle Řecka tento nový právní předpis ukončí uplatňování posuzovaného opatření. Řecko však Komisi dosud neinformovalo o případném pokroku v tomto směru ani o žádných změnách, které byly skutečně provedeny. Komise se domnívá, že přijetí nového právního předpisu je zásadní pro vyřešení otázek diskriminace mezi kasiny v Řecku, a vybízí Řecko, aby neprodleně přijalo potřebná opatření.
VI. ZÁVĚR
(150)
Na základě výše uvedených úvah, příslušné judikatury a zvláštních znaků tohoto případu má Komise za to, že sporné opatření spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise rovněž konstatuje, že sporné opatření bylo zavedeno v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představuje proto protiprávní podporu.
(151)
Komise uvádí, že podle článku 14 procesního nařízení může být od příjemce vyžadováno navrácení protiprávní podpory, a nařídí, aby Řecko zajistilo navrácení protiprávní podpory, kterou obdrželo každé z kasin využívajících opatření. Komise podotýká, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení případné podpory poskytnuté do dne 21. října 1999. Řecko by s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí mělo zrušit všechny dosud existující daňové výhody poskytované na základě opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou Řecko zavedlo současným uplatňováním řady (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví ve výši 6 EUR respektive 15 EUR,
byla zavedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož kasinům Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Soluň a Korfu využívajícím opatření (za předpokladu, že kasino Rhodos přestalo být příjemcem podpory v dubnu 1999) poskytla neoprávněnou konkurenční výhodu.
Článek 2
1. Řecko získá od kasin využívajících opatření neslučitelnou podporu uvedenou v článku 1, která byla poskytnuta ode dne 21. října 1999.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 (85).
4. Řecko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškerou dosud existující daňovou diskriminaci, která byla způsobena podporou uvedenou v článku 1.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Řecko Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří získali podporu v rámci režimu uvedeného v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich v rámci sporného opatření získal a která je vypočtena podle pokynů obsažených v tomto rozhodnutí;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Řecko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Řecko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemci vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 24. maijs)
par Grieķijas piešķirto valsts atbalstu dažiem Grieķijas kazino C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 3504)
(Autentisks ir tikai teksts grieķu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/716/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc tam, kad ieinteresētās personas ir aicinātas iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (1), un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Konsorcijs DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (2) (turpmāk “sūdzības iesniedzējs” jeb “Loutraki”) 2009. gada 8. jūlijā iesniedza Komisijai sūdzību attiecībā uz Grieķijas tiesību aktiem, ar ko paredz nodokļu sistēmu ieejas maksai kazino, kurā apgalvots, ka šī sistēma nodrošināja valsts atbalstu trīs kazino, proti, Regency Casino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Regency Casino Thessaloniki (3). 2009. gada 7. oktobra elektroniskajā vēstulē sūdzības iesniedzējs norādīja, ka neiebilst savas identitātes atklāšanai. 2009. gada 14. oktobrī notika Komisijas dienestu un sūdzības iesniedzēja pārstāvju tikšanās. 2009. gada 26. oktobra vēstulē sūdzības iesniedzējs sniedza turpmāku informāciju, lai pamatotu savu sūdzību.
(2)
Komisija 2009. gada 21. oktobrī pārsūtīja sūdzību Grieķijai, lūdzot sniegt paskaidrojumus par sūdzībā minēto. Grieķija 2009. gada 17. novembra vēstulē lūdza vairāk laika atbildes sniegšanai, ko Komisija tai piešķīra ar 2009. gada 18. novembra elektronisko vēstuli. Grieķija Komisijai atbildi sniedza 2009. gada 27. novembrī.
(3)
Komisija 2009. gada 15. decembrī pārsūtīja Grieķijas atbildi sūdzības iesniedzējam, kurš savus apsvērumus par Grieķijas atbildi iesniedza 2009. gada 29. decembrī.
(4)
Komisija 2010. gada 25. februārī, 4. un 23. martā un 13. aprīlī pieprasīja Grieķijai papildu informāciju, uz ko Grieķija atbildēja 2010. gada 10. martā un 1. un 21. aprīlī.
(5)
Ar 2010. gada 6. jūlija lēmumu (lēmums par procedūras uzsākšanu) Komisija paziņoja Grieķijai, ka tā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu uzsāk oficiālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz Grieķijas pieņemto pasākumu, proti, zemāku nodokļu noteikšanu ieejas maksai dažos kazino. Lēmums par procedūras uzsākšanu tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un ieinteresētajām personām tika lūgts iesniegt piezīmes (4).
(6)
Grieķija 2010. gada 9. augusta vēstulē lūdza pagarināt termiņu atbildes sniegšanai, kam Komisija piekrita 2010. gada 18. augusta vēstulē. Komisija saņēma Grieķijas piezīmes attiecībā uz lēmumu par procedūras uzsākšanu 2010. gada 6. oktobrī. Savukārt 2010. gada 12. oktobrī Grieķijas iestādes iesniedza papildu informāciju par apstrīdēto pasākumu.
(7)
Pēc izmeklēšanas procedūras uzsākšanas Komisija saņēma apsvērumus no divām ieinteresētajām personām - kazino Mont Parnès pārstāvji, kas ir vieni no atbalsta saņēmējiem pasākuma ietvaros, iesniedza savas piezīmes 2010. gada 4. augusta vēstulē, bet privātā kazino Loutraki pārstāvji tās iesniedza 2010. gada 8. un 25. oktobra vēstulēs.
(8)
Ar 2010. gada 29. oktobra vēstuli Komisija nosūtīja šos apsvērumus Grieķijas iestādēm, lai dotu iespēju tām atbildēt. Grieķijas iestādes ar 2010. gada 6. decembra vēstuli iesniedza savas piezīmes par trešo personu apsvērumiem, kuru mērķis cita starpā bija izskaidrot konkrētus minētās shēmas piemērošanas aspektus un šīs lietas analīzei atbilstošās likumdošanas interpretēšanu.
II. VĒRTĒJAMAIS PASĀKUMS
II.1. Pasākums
(9)
Vērtējamais pasākums ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ko Grieķijas iestādes ir īstenojušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus daļēji saistošus noteikumus (5), kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
tādējādi radot privātīpašumā esošajiem kazino neizdevīgus konkurences apstākļus.
(10)
Šā pasākuma rezultātā ieguvēji ir valsts īpašumā esošie kazino un privātīpašumā esošais kazino Salonikos, kam izņēmuma kārtā ir piešķirtas tādas pašas priekšrocības kā valsts īpašumā esošajiem kazino, kā tas ir detalizētāk paskaidrots turpmāk.
II.2. Atbalsta saņēmēji
(11)
Atbalsta saņēmēji analizējamā pasākuma ietvaros ir Grieķijas kazino Mont Parnès (6), Saloniku kazino (7), Korfu salas kazino (8) un Rodas salas kazino (9).
(12)
Lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas brīdī zemākā regulētā ieejas maksa EUR 6 apmērā attiecās tikai uz trim Grieķijas kazino, proti, Mont Parnès, kurā 49 % kapitāldaļu ir privatizētas, 51 % kapitāldaļai paliekot valsts pārziņā; Saloniku kazino, kas bija privātīpašumā, bet saņēma tādas pašas priekšrocības kā valsts īpašumā esošs kazino; un Korfu salas kazino, kas pieder valstij. Rodas salas kazino un Korfu salas kazino vairs nav šo priekšrocību kopš attiecīgi 1999. gada aprīļa (10) un 2010. gada augusta (11), jo līdz ar to pilnīgu privatizāciju šie kazino vairs nevarēja iekasēt zemāku ieejas maksu.
II.3. Grieķijas tiesību aktu atbilstīgie nosacījumi
(13)
Pirms tirgus liberalizācijas 1994. gadā Grieķijā darbojās tikai trīs kazino, proti, kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino. Tolaik kazino bija valsts uzņēmumi, un Grieķijas Tūrisma birojs (EOT) tos vadīja kā valsts īpašumā esošus klubus (12). Šo kazino ieejas maksa tika noteikta ar EOT ģenerālsekretāra lēmumu (13) šādi:
-
kazino Mont Parnès: 1991. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 2 000 (aptuveni EUR 6 (14)) apmērā,
-
Korfu salas kazino: 1992. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 1 500 apmērā, bet 1997. gadā paaugstināja to līdz GRD 2 000,
-
Rodas salas kazino: 1992. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 1 500 apmērā.
(14)
Tirgus tika liberalizēts 1994. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (15), kad papildus pašreizējiem valsts īpašumā esošajiem kazino tika izveidoti seši jauni privātie kazino. Ar 1994. gada likumu kopā tika piešķirtas 14 licences - trīs tobrīd jau valsts īpašumā esošajiem kazino, proti, Rodas salā, Korfu salā un kazino Mont Parnès, un 11 privātajiem kazino, kurus bija plānots dibināt (16). Taču no šiem paredzētajiem 11 jaunajiem privātajiem kazino licences tika izsniegtas un darbību sāka tikai seši kazino, proti, kazino Halkidikos (Chalkidiki), Lutraki (Loutraki), Salonikos (Thessaloniki), Rio (Ahajā (Achaia)), Ksantē (Xanthi) (Trāķijā (Thrace)) un Sirā (Syros) (1995. un 1996. gadā). Pārējās piecas licences tika atceltas.
(15)
Likuma 2206/1994 2. panta 10. punktā bija paredzēts, ka ieejas maksa kazino konkrētos apgabalos tiks noteikta ar ministra lēmumu, kā arī ar šo pašu lēmumu tiktu noteikts procentuālais daudzums no maksas, ko Grieķijas valsts iegūs kā ieņēmumus. Finanšu ministra 1995. gada 16 novembra lēmumā (17) bija noteikts, ka, sākot no 1995. gada 15. decembra, visiem to kazino operatoriem, kurus reglamentē Likums 2206/1994 (18), jāiekasē ieejas maksa GRD 5 000 (19) (aptuveni EUR 15 (20)) apmērā. Šis lēmums ietver prasību, ka kazino operatoriem kā nodoklis valstij jāmaksā 80 % no katras ieejas biļetes nominālvērtības, bet atlikušie 20 %, ieskaitot attiecīgo pievienotās vērtības nodokli (PVN), ietilpst kazino ieņēmumos (21). Lēmumā ir paredzēts, ka kazino var noteikt arī bezmaksas ieeju (22). Neatkarīgi no tā, kādu ieejas maksu kazino nosaka, 80 % no regulētās cenas tiem jāmaksā valstij (23). Lēmumā ir noteikta prasība, ka kazino minētie nodokļi jāmaksā katru mēnesi (24). Tas arī ietver noteikumu par konkrētām atlaidēm biļešu cenām, kas var būt spēkā 15 līdz 30 dienas (25).
(16)
Visi jaunie privātie kazino, kas dibināti kopš 1995. gada saskaņā ar Likumu 2206/1994, ir ievērojuši ministra 1995. gada lēmumu un iekasējuši ieejas maksu EUR 15 apmērā - pēc principa, kas minēts iepriekšējā punktā -, izņemot tikai Saloniku kazino, kā tas paskaidrots turpmāk.
(17)
Tomēr valsts īpašumā esošais kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino turpināja darboties kā EOT klubi (26) un nepiemēroja 1994. un 1995. gada tiesību aktus līdz Likumā 2206/1994 minēto licenču piešķiršanai.
(18)
No Grieķijas iestāžu iesniegtajiem apsvērumiem un paskaidrojumiem par valsts noteikumiem Komisija saprata, ka praksē sistēma darbojās šādi.
(19)
Grieķijas iestādes ir paskaidrojušas, ka kazino darbību Grieķijā kopumā reglamentē Likums 2206/1994. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz valsts kazino un kas pastāvēja pirms minētā likuma pieņemšanas, tiek uzskatīti par likuma (un ministra 1995. gada lēmuma par likuma īstenošanu) vispārīgo noteikumu piemērošanas izņēmumiem līdz šo kazino privatizācijai un likumā paredzēto licenču izsniegšanai.
(20)
Tādējādi līdz dienai, kad šiem valsts kazino tika izsniegtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, ministra 1995. gada lēmums netika uzskatīts par piemērojamu valsts kazino ne attiecībā uz prasību par standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, nedz arī prasību 80 % no minētās summas maksāt valstij. Valsts kazino sāka maksāt šos 80 % tikai tad, kad tika piešķirtas Likumā 2206/1994 paredzētās licences (sk. turpmāk 23. punktu un citus). Tomēr, pat uzskatot, ka jau pastāvošie EOT lēmumi, ar kuriem ieejas maksu noteica EUR 6 apmērā, nodrošināja īpašus izņēmumus (jau pastāvošā lex specialis), kura netika mainīts ar Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma vispārīgajiem nosacījumiem, ieejas maksa šajos valsts kazino izņēmuma kārtā palika EUR 6 apmērā, un tie nodokļos maksāja 80 % tikai no šīs summas. EOT lēmumi vairs netika uzskatīti par piemērojamiem tikai pēc privatizācijas, kad kazino vairs nepiederēja valstij. Tikai tad kazino noteica standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, un tiem tika noteikts pienākums maksāt valstij nodokļos 80 % no šiem EUR 15.
(21)
Kaut arī šķiet, ka iepriekšējam nosacījumam vajadzētu būt pašsaprotamam, kazino Mont Parnès daļējā privatizācija bija izņēmums, kas bija apstiprināts Likumā 3139/2003 (kurā bija paredzēts noteikums arī attiecībā uz vēlāk notikušo Korfu salas kazino privatizāciju): tajā bija skaidri norādīts, ka kazino Mont Parnès ieejas maksa saglabāsies EUR 6 apmērā.
(22)
2000. gadā EOT kā Korfu salas kazino un Mont Parnès kazino operatoru aizvietoja Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Grieķijas Tūrisma attīstības iestāde - ETA), kas pilnībā piederēja Grieķijas valstij, un no 2000. gada beigām līdz 2003. gadam, kad tās kazino tika piešķirtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, ETA sāka (27), vispirms brīvprātīgi, bet vēlāk, ievērojot Likuma 2919/2001 24. pantu, pamazām pielāgoties Likuma 2206/1994 prasībām attiecībā uz kazino, lai sagatavotu abus kazino, kuri agrāk bijuši valsts īpašumā esoši klubi, pilnīgai licencēšanai un privatizācijai. Šajā pārejas periodā ETA maksāja valstij 80 % no kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino ieejas maksas EUR 6 apmērā.
(23)
Valsts īpašumā esošais kazino Mont Parnès 2003. gadā tika pārveidots par sabiedrību ar ierobežotu atbildību, un 49 % tā kapitāldaļu tika pārdoti privātajam sektoram (28). Likumā 2206/1994 paredzētā licence kazino Mont Parnès visbeidzot tika piešķirta 2003. gadā saskaņā ar Likumu 3139/2003 (1. panta(1)). Šajā pašā likumā bija noteikts saglabāt kazino Mont Parnès ieejas maksu EUR 6 apmērā (1. panta(1)(vii)) apakšpunkts).
(24)
Korfu salas kazino gadījumā Likumā 2206/1994 paredzētā licence sākotnēji tika piešķirta ETA 2003. gadā saskaņā ar Likumu 3139/2003 (1. panta(3)), lai ETA to vēlāk varētu izsniegt privatizācijas ietvaros. Tajā pašā normā bija paredzēts, ka Korfu salas kazino ieejas maksa tiks noteikta ar jaunu ministra lēmumu, tādējādi netieši norādot, ka ministra 1995. gada lēmums neattiecās uz šo gadījumu. Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju jauns ministra lēmums tā arī netika izdots, un Korfu salas kazino turpināja iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā līdz tā privatizācijai 2010. gada augustā (29), pēc kuras tas noteica ieejas maksu EUR 15 apmērā.
(25)
Rodas salas kazino gadījumā Likumā 2206/1994 paredzētā licence tika izsniegta 1996. gadā līdz ar 1996. gada 29. maija ministra lēmumu Τ/633. Neskatoties uz to, kazino turpināja iekasēt samazināto ieejas maksu līdz 1999. gadam un nomainīja to uz EUR 15 tikai pēc tā privatizācijas 1999. gada aprīlī. Līdz tā privatizācijai šis kazino darbojās EOT pārraudzībā, un tādēļ ievēroja 1992. gada EOT lēmuma (30) noteikumus, kas paredzēja Rodas salas kazino ieejas maksu GRD 1 500 apmērā.
(26)
Privātīpašumā esošais Saloniku kazino tika izveidots un licenci saņēma 1995. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (31). Tas vienmēr tika iekasējis samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā, kāda tā bija valsts īpašumā esošajos kazino (Mont Parnès un Korfu salas kazino), pamatojoties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953 (32), kurā noteikts, ka ar ārzemju investīcijām izveidotajiem uzņēmumiem jāsaņem vismaz tādas pašas priekšrocības, kādas tiek piešķirtas līdzīgiem uzņēmumiem valstī (33). Kad vienreiz šis jautājums tika apspriests, kazino (t. i., Hyatt Regency) vadītājs pieprasīja, lai Saloniku kazino ieejas maksa tiktu noteikta tādā pašā apmērā kā kazino Mont Parnès, proti, EUR 6. Šo pieprasījumu akceptēja pēc tam, kad tika saņemts atzinums no Valsts juridiskās padomes (Atzinums 631/1997). Kopš tā licences izsniegšanas 1995. gadā Saloniku kazino jāievēro prasība maksāt valstij 80 % no ieejas biļešu nominālvērtības (34).
III. IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS PAMATOJUMS
(27)
Komisija uzsāka oficiālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktu, jo pastāvēja nopietnas šaubas par iespējamu diskriminējošu nodokļu režīmu attiecībā uz vairākiem konkrēti norādītiem Grieķijas kazino, kuriem bija noteikts izdevīgāks nodokļu režīms nekā citiem kazino valstī.
(28)
Komisija uzskatīja, ka apstrīdētā pasākuma īstenošanā ir saskatāmas atkāpes no vispārīgajiem juridiskajiem noteikumiem, kuros ir paredzēts standarta nodokļu līmenis ieejas maksai kazino, tādējādi uzlabojot atbalsta saņēmēju konkurētspēju.
(29)
Minētais pasākums radīja priekšstatu, ka tā rezultātā Grieķijas valsts zaudē ieņēmumus, un piešķīra priekšrocības kazino ar zemākām cenām. Uz Grieķijas iestāžu apgalvojumu, ka tiešais ieguvējs no zemāku ieejas maksu noteikšanas ir klients, Komisija atbildēja, ka subsīdija patērētājiem var tikt uzskatīta par valsts atbalstu uzņēmumam, ja tā ir atkarīga no konkrētas uzņēmuma pārdotas preces vai sniegta pakalpojuma izmantošanas (35).
(30)
Komisija arī atzīmēja, ka tai radās priekšstats, ka nodokļu līmenis netika pielāgots katra kazino individuālajiem apstākļiem (36). Tādējādi tā provizoriski secināja, ka pasākums bija selektīvs (37).
(31)
Komisija uzskatīja, ka apstrīdētais pasākums varēja izkropļot konkurenci Grieķijas kazino vidū un uzņēmumu pārņemšanas tirgū Eiropā. Komisija piebilda, ka tā pilnībā respektē dalībvalstu tiesības reglamentēt azartspēles to teritorijā saskaņā ar Eiropas Savienības (ES) likumdošanu, bet nepiekrīt tam, ka no visa minētā izriet, ka apspriežamais pasākums nevar izkropļot konkurenci un neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Uzņēmumi, kas darbojas šajā nozarē, bieži vien ir starptautiskas viesnīcu grupas, kuru lēmumus par ieguldījumu veikšanu varētu ietekmēt šis pasākums, un kazino var būt viens no Grieķijas tūrisma piesaistes objektiem. Tādēļ Komisija secināja, ka pasākums var izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (38).
(32)
Komisija provizoriski uzskatīja, ka pasākums bija nelikumīgs atbalsts, jo Grieķijas iestādes to bija īstenojušas bez iepriekšējas Komisijas piekrišanas, un ka, iespējams, šis atbalsts būs jāatgūst no tā saņēmējiem saskaņā ar 15. pantu procedūras regulā (39).
(33)
Komisija nebija atradusi nekādu pamatojumu, lai apstrīdēto pasākumu uzskatītu par saderīgu ar iekšējo tirgu. Šķita, ka šis pasākums ietvēra nepamatotu darbības atbalstu tiem kazino, kuri bija šā atbalsta saņēmēji (40).
(34)
Komisija atzīmēja, ka, ja tās šaubas par nesaderīgu valsts atbalstu pasākuma ietvaros apstiprinātos, tai būtu pienākums saskaņā ar procedūras regulas 14. panta 1. punktu pieprasīt Grieķijai atgūt sniegto atbalstu no tā saņēmējiem, ja vien tas nav pretrunā vispārējiem tiesību principiem (41).
IV. GRIEĶIJAS IESTĀŽU UN IEINTERESĒTO PERSONU IESNIEGTĀS PIEZĪMES
(35)
Oficiālās izmeklēšanas procedūras gaitā Komisija saņēma apsvērumus no Grieķijas, Elliniko Kazino Parnithas A.E. (Mont Parnès) pārstāvja un Lutrakes (Loutraki) privātā kazino pārstāvjiem.
IV.1. Grieķijas un kazino Mont Parnès piezīmes
(36)
Atbalsta saņēmēja kazino Mont Parnès pārstāvja iesniegtās un no Grieķijas iestādēm saņemtās piezīmes ir būtībā identiskas, un tās ir apkopotas šajā iedaļā.
IV.1.1. Atbalsta esamība
(37)
Gan Grieķijas iestādes, gan kazino Mont Parnès noliedz, ka pastāv jebkāds valsts atbalsts. Tie apgalvo, ka valsts nezaudē nekādus ieņēmumus un ka, ja tā tomēr notiek, kazino negūst nekādas priekšrocības.
(38)
Grieķijas iestādes apgalvo, ka cenu atšķirība ir tikai cenu regulēšanas jautājums, jo nodokļos tiek iekasēta vienāda procentuālā daļa no izsniegto ieejas biļešu attiecīgās cenas.
(39)
Saskaņā ar Grieķijas iestādēm ieejas maksas noteikšanas un prasības maksāt valstij mērķis ir nevis paaugstināt valsts ieņēmumus, bet gan atturēt personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm. Fakts, ka ieejas maksa arī nodrošina valstij ieņēmumus, nemaina šā režīma kā kontroles pasākuma būtību. Attiecīgi Grieķijas iestādes uzskata, ka prasība izsniegt ieejas biļetes par noteiktu cenu klientiem, kuri apmeklē kazino spēļu zonas, ir administratīvs kontroles pasākums, ar kuru tiek uzlikta zināma maksa, kas pēc būtības nav nodoklis un nevar tikt uzskatīta par nodokļu slogu, kā tas minēts Valsts padomes, kas ir augstākā administratīvā tiesa Grieķijā, spriedumā Nr. 4027/1998 (42).
(40)
Attiecībā uz dažādu kazino cenu atšķirībām Grieķija apgalvo, ka šiem dažādajiem kazino ir atšķirīgi un nesalīdzināmi ekonomiskie un sociālie apstākļi. Grieķijas iestādes pastāv uz to, ka ieejas maksu atšķirības nosaka sabiedriskā kārtība: tās jo īpaši argumentē, ka dažādo kazino apstākļi pamato un pilnībā atbilst praksei noteikt atšķirīgu ieejas maksu kazino, kas atrodas tuvu lielpilsētu centriem un kazino lauku apvidos, ko galvenokārt apdzīvo lauku iedzīvotāji, no kuriem vairākumam ir zemāki ienākumi un izglītības līmenis, un nepieciešamība atturēt šos iedzīvotājus no azartspēlēm ir lielāka nekā pilsētu iedzīvotājus.
(41)
Sūdzības iesniedzējs Loutraki ir atzīmējis, ka, Korfu salas kazino tiekot privatizētam 2010. gadā, ieejas maksa pieauga no EUR 6 uz EUR 15, kas atbilstoši Loutraki viedoklim ir diezgan lielā pretrunā ar norādēm par sabiedrisko kārtību, uz ko Grieķijas iestādes atbildēja, ka Korfu salas ģeogrāfiski attālā atrašanās vieta nozīmē, ka šis kazino nekonkurē ar nevienu no pārējiem Grieķijas kazino, tāpēc konkurence nevar tikt izkropļota. Turklāt Grieķijas iestādes apgalvo, ka ieejas maksai jābūt atturošai, lai aizsargātu Korfu salas iedzīvotājus, jo kazino darbības nosacījumu izmaiņas pēc privatizācijas nenovēršami ļaus ievērojami pagarināt tā darba laiku, paaugstināt kopējo aktivitāti un pievilcīgumu.
(42)
Ja arī kazino ar zemākām cenām ir radītas kādas priekšrocības, jo tie piesaista vairāk klientu, Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apstrīd viedokli, ka tās noteikti rada valsts ieņēmumu zaudējumus. Turklāt nevar apgalvot, ka tad, ja ieejas maksa būtu augstāka, šie iespējamie atbalsta saņēmēji radītu valstij vairāk ieņēmumu, tāpēc iespējamie ieņēmumu zaudējumi ir tikai hipotētiski. Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès argumentē, ka zemāka ieejas maksa nodrošina labumu klientiem un ka tā daļa no ieejas maksas, ko patur kazino, ir lielāka kazino, kuri iekasē ieejas maksu EUR 15 apmērā, kas tādējādi nodrošina labumu kazino ar augstākām cenām.
(43)
Tāpat arī Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka konkurence vai tirdzniecība netiek ietekmēta, jo katrs no šiem kazino darbojas vietējā tirgū. Tie apstrīd iespējamo konkurenci citu veidu azartspēļu jomās, kas tiek minēta lēmumā par procedūras uzsākšanu, un norāda, ka interneta azartspēles šobrīd Grieķijā ir nelikumīgas.
(44)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès pastāv uz to, ka, pat ja tiktu akceptēts apgalvojums par samazinātās ieejas maksas EUR 6 apmērā esošo vai nākotnes ietekmi uz ārvalsts uzņēmuma lēmumu investēt Grieķijas kazino, attiecīgajam ārvalstu uzņēmumam vienmēr būtu iespēja atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953, kā to darīja Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE Saloniku kazino gadījumā.
(45)
Sūdzības iesniedzējs norāda, ka atbalsta saņēmēji var piedāvāt bezmaksas ieeju, taču joprojām jāmaksā nodoklis 80 % apmērā, kas, viņaprāt, ļoti skaidri demonstrē to, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu. Grieķijas iestādes uz šo apgalvojumu atbild, ka šādai praksei ir izņēmuma raksturs, jo kazino to izmanto galvenokārt, lai piedāvātu komplementāru ieeju kazino īpaši nozīmīgām personām (VIP) vai klientiem, kuri ir slavenības, un ka šāda prakse ir pretrunā ar likumdošanu nodokļu jomā (Likums 2238/1994), jo, tā kā maksājums valstij no uzņēmuma līdzekļiem 80 % apmērā no ieejas biļetes cenas netiek uzskatīts par produktīviem izdevumiem un nevar tikt atskaitīts no uzņēmuma ienākumiem, šādu praksi īstenojošam uzņēmumam tiek radīts liels nodokļu slogs.
(46)
Iestādes un kazino Mont Parnès vērš Komisijas uzmanību arī uz citām kazino savstarpējām atšķirībām dažādu nodokļu un regulējošo pasākumu ietvaros. Tie piebilst, ka šīs atšķirības sūdzības iesniedzējam Loutraki nāk par labu un līdzsvaro priekšrocības, ko var izmantot atbalsta saņēmēji zemākas ieejas maksas dēļ. Jo īpaši tie min faktu, ka katrs kazino valstij maksā daļu no savas ikgadējās bruto peļņas, bet saskaņā ar likumu Loutraki maksā mazāku daļu nekā citi kazino. Komisija norādīja, ka, pirmkārt, ja Grieķijas iestāžu un kazino Mont Parnès minētie citi pasākumi patiešām pastāv, tie var būt atsevišķs atbalsta pasākums par labu Loutraki ar noteikumu, ka ir ievēroti visi ES spēkā esošo tiesību aktu par valsts atbalstu nosacījumi. Tomēr jebkurā gadījumā minētie pasākumi atšķiras no vērtējamā pasākuma un neietilpst šā lēmuma darbības jomā.
(47)
Visbeidzot, Grieķija ir norādījusi, ka tā apsver iespēju mainīt savu cenu noteikšanas politiku attiecībā uz kazino, lai novērstu diskrimināciju. Neskatoties uz to, Komisija vēl nav tikusi informēta par to, ka šādas izmaiņas tiktu ieviestas.
(48)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès nav iesnieguši nekādus apsvērumus attiecībā uz jebkāda atbalsta saderību un likumību.
IV.1.2. Atbalsta summas noteikšana un atgūšana
(49)
Pakārtoti Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka, pat ja tiktu konstatēts, ka vērtējamais pasākums ir uzskatāms par nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu, šā atbalsta atgūšana būtu pretrunā diviem principiem:
-
pirmkārt, tā būtu pretrunā sabiedrības pārstāvju pamatotu cerību principam. Jautājumu par kazino ieejas maksu un jo īpaši par to, cik lielā mērā ieejas maksai jākļūst par finanšu slogu kazino, izskatīja Valsts padome pirms aptuveni 15 gadiem (43). Tā nolēma saskaņā ar valsts tiesībām, ka ieejas maksai nepiemīt nodokļa raksturs, kas netieši norādīja uz to, ka šī ieejas maksa nav uzskatāma par finansiālu slogu kazino. Tādējādi atbalsta saņēmēji kazino var pamatoti rīkoties saskaņā ar pieņēmumu, ka nevar būt runas par to, ka valsts atbalsts izriet no atšķirībām starp minētajām cenām, kas nav uzskatāmas par finansiālu slogu saskaņā ar valsts tiesībām,
-
otrkārt, tā būtu pretrunā principam, ka tiesības nedrīkst izmantot ļaunprātīgi. Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka Loutraki, iesniedzot Komisijai sūdzību 15 gadus pēc apspriežamā pasākuma pieņemšanas (kas notika 1995. gadā), ļaunprātīgi izmantoja savas tiesības griezties pēc palīdzības pie Komisijas, lai panāktu savu interešu un tiesību aizsardzību saskaņā ar LESD noteikumiem par valsts atbalstu.
(50)
Attiecībā uz atgūstamās summas aprēķināšanu Grieķijas iestādes un Mont Parnès apstrīd Loutraki piedāvāto aprēķinu, kurā ierosināts, ka starpība starp nodokļiem uz vienu klientu, kuri iekasēti no kazino ar augstākām cenām un kazino ar zemākām cenām, jāsareizina ar to klientu skaitu, kuri apmeklējuši atbalsta saņēmējus kazino. Tie uzskata, ka šī aprēķina metode ir nepilnīga un patvaļīga, jo nav konkrēti zināms, vai, nosakot augstāku ieejas maksu, iespējamajiem atbalsta saņēmējiem, proti, kazino Mont Parnès, Saloniku kazino un Korfu salas kazino (44), būtu tāda pati klientūra.
IV.2. Loutraki iesniegtās piezīmes
(51)
Loutraki apgalvo, ka valsts likumdošanā paredzētie pasākumi rada nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ciktāl vienotais 80 % nodoklis, kas jāmaksā valstij no kazino ieejas biļešu cenām, attiecas uz atšķirīgām nodokļu bāzēm, proti, divām valsts noteiktajām, atšķirīgajām ieejas biļešu cenām. Atbalsta saņēmējos kazino ieejas maksa ir ievērojami zemāka nekā pārējos kazino (EUR 6, nevis EUR 15), kas rada valstij ieņēmumu zaudējumus, un, ņemot vērā konkurences izkropļošanu, var uzskatīt, ka pasākums ietver valsts atbalstu.
(52)
Loutraki arī argumentē, ka pasākumam nav objektīva pamatojuma, jo zemākas ieejas maksas noteikšana atbalsta saņēmējiem kazino ir faktiski pretrunā ar sociālo mērķi un kazino ieejas maksas noteikšanas pamatojumu, un raksturojumu, kas ir apspriests Valsts padomes nolēmumā Nr. 4027/1998. Loutraki uzskata, ka nav nekāda pamata apgalvot, ka, nosakot dažādas ieejas maksas, var uzlabot administratīvo kontroli un sabiedrības aizsardzību - kazino Mont Parnès, kas atrodas tikai aptuveni 20 km no Atēnu pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 6, savukārt Loutraki, kas atrodas aptuveni 85 km no Atēnu pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 15, tāpat arī Saloniku kazino, kas atrodas aptuveni 8 km no Saloniku pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 6, savukārt Halkidiki kazino, kas atrodas 120 km no Saloniku pilsētas centra, tā ir EUR 15.
(53)
Loutraki atzīmē, ka Grieķija iepriekš apgalvoja, ka samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā var pamatot ar katra atbalsta saņēmēja kazino apstākļiem, galvenokārt saistībā ar ģeogrāfisko atrašanās vietu (kas nosaka attiecīgus ekonomiskos, sociālos, demogrāfiskos un citus specifiskus aspektus), bet, kad Korfu salas kazino 2010. gada augustā tika privatizēts un sāka iekasēt ieejas maksu EUR 15 apmērā, netika sniegts neviens paskaidrojums, kādēļ šie īpašie apstākļi vairs netika ņemti vērā.
(54)
Attiecībā uz atgūstamā atbalsta summas noteikšanu Loutraki apgalvo, ka šo summu var iegūt, sareizinot starpību starp nodokļiem uz vienu klientu ar to klientu skaitu, kuri apmeklējuši atbalsta saņēmējus kazino.
(55)
Saistībā ar Grieķijas un kazino Mont Parnès minētajiem atsevišķajiem pasākumiem, kas saskaņā ar to viedokli ir labvēlīgi Loutraki, galvenajam no tiem esot pasākumam, kas ļaujot Loutraki maksāt valstij mazāku daļu no tā ikgadējās bruto peļņas, nekā to dara pārējie kazino, Loutraki norāda, ka realitātē tas ir maksājis tādu pašu summu kā konkurenti, pamatojoties uz atsevišķu līgumu ar iestādēm.
V. NOVĒRTĒJUMS
(56)
Vērtējamais pasākums ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ko Grieķijas iestādes ir īstenojušas, vienlaikus piemērojot vairākus noteikumus (45), kas paredz vienotu 80 % nodokli, maksājamu no kazino iekasētās ieejas maksas, un nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem (EUR 15) kazino, tādējādi radot privātīpašumā esošajiem kazino neizdevīgus konkurences apstākļus (46).
V.1. Valsts atbalsta esamība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(57)
Lai noskaidrotu, vai pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) izpratnē, Komisijai jāizvērtē, vai pasākums ir saderīgs ar LESD 107. panta 1. punktu. Tajā ir noteikts, ka “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(58)
Komisija attiecīgi izvērtēs, vai apstrīdētais pasākums atbilst visiem četriem nepieciešamajiem nosacījumiem, lai būtu uzskatāms par valsts atbalstu 107. panta 1. punkta izpratnē.
V.1.1. Radītās priekšrocības
(59)
Lai pasākumu varētu uzskatīt par valsts atbalstu, tam jārada atbalsta saņēmējiem priekšrocības, kas atbrīvo tos no maksājumiem, kurus būtu bijis jāizmaksā no to budžeta.
(60)
Grieķijas iestādes ir argumentējušas, ka, pirmkārt, pasākums neietilpst noteikumu par valsts atbalstu darbības jomā tādēļ, ka maksājuma apjoms, kas visiem Grieķijas kazino jāmaksā valstij, ir vienāds, proti, 80 % no katras ieejas biļetes vērtības, savukārt režīma atšķirības izriet no 1994. un 1995. gada likumdošanā paredzētās cenu noteikšanas politikas, kuras ietvaros saskaņā ar Likumu 2206/1994 to kazino, kuriem bija izsniegtas licences, ieejas maksa tika noteikta EUR 15 apmērā.
(61)
Tās arī apgalvo, ka ieejas maksa ir tikai administratīvs kontroles pasākums, kuram nepiemīt nodokļa raksturs, jo saskaņā ar Valsts padomes nolēmumu 4025/1998 kazino ieejas maksas noteikšanai ir sociāls raksturs, un tā nav uzskatāma par nodokļu pasākumu.
(62)
Vispirms jānorāda, ka cenu noteikšana saskaņā ar Likumu 2206/1994 nevar tikt vienkārši uzskatīta par tipisku cenu noteikšanas politiku, jo visiem kazino tiek dota iespēja iekasēt no klientiem zemāku ieejas maksu vai pat piešķirt bezmaksas ieeju, bet, neskatoties uz to, visos gadījumos šiem kazino ir pienākums maksāt valstij 80 % no izsniegtās ieejas biļetes vērtības neatkarīgi no tā, kāda summa tikusi faktiski iekasēta no klienta.
(63)
Jebkurā gadījumā, piemērojot ES noteikumus par valsts atbalstu, nav svarīgi, vai vērtējamais pasākums ir nodoklis vai cenu noteikšanas pasākums, jo 107. pants attiecas uz jebkāda veida atbalstu, kas rada priekšrocības. Fakts, ka tā primārais mērķis nav radīt nodokļu ieņēmumus, pats par sevi nav pietiekams, lai pieļautu, ka šāds pasākums netiek klasificēts kā valsts atbalsts.
(64)
Pat ja tiek akceptēts, ka kazino ieejas maksas noteikšanai var būt sociāls mērķis, jautājums par to, vai šis pasākums rada priekšrocības, kas atbilst valsts atbalstam, jāizvērtē saistībā ar tā ietekmi uz atsevišķiem uzņēmumiem, lai noteiktu, vai daži uzņēmumi iemaksā mazāk valsts ieņēmumos. Ņemot vērā, ka atbrīvojums no vispārīgās ieejas maksas EUR 15 apmērā iekasēšanas ir piešķirts individuāli konkrētiem kazino un jo īpaši ka 80 % nodoklis valstij ir maksājams no zemākās cenas, kas šiem kazino jāiekasē (pēc būtības, sk. iepriekš), ir skaidrs, ka šiem kazino tiek radītas priekšrocības.
(65)
Komisija atzīst dalībvalstu tiesības noteikt pasākumu par nodokļu vai cita veida pasākumu saskaņā ar valsts likumdošanu. Komisijas vērtējuma mērķis nebūt nav interpretēt valsts likumdošanu. Taču šim pasākumam ir visas iespējas panākt, ka katram kazino regulāri jāmaksā valstij 80 % no katras izsniegtās ieejas biļetes vērtības. Papildus tam Komisija atzīmē, ka saskaņā ar valsts likumdošanu (jo īpaši Likumu 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmumu) maksājamās summas jāiemaksā atbilstīgajā ienākuma nodokļu iestādē (47). Kaut arī pasākuma klasifikācija saskaņā ar valsts likumdošanu paliek nemainīga, Komisija norāda, ka šā pasākuma ietekme ir līdzīga nodokļu pasākuma ietekmei. Attiecīgi tikai šajā lēmumā un lai veiktu izvērtēšanu saskaņā ar ES noteikumiem par valsts atbalstu, Komisija nodēvēs pasākumu šādi: “nodokļu pasākums”, “nodoklis” vai “aplikšana ar nodokļiem”.
(66)
Vērtējamais pasākums, proti, nodokļu diskriminācija tādas kopējās ietekmes dēļ, ko ir radījusi nevienādu regulētu ieejas biļešu cenu aplikšana ar vienotu nodokli, rada priekšrocības Grieķijas valsts īpašumā esošajiem kazino salīdzinājumā ar privātīpašumā esošajiem kazino. Iepriekš minēto divu valsts darbību kopējā ietekme ir tāda, ka privātīpašumā esošajiem kazino jāmaksā valstij nodoklis par ieejas maksu uz vienu personu EUR 12 apmērā (80 % no EUR 15), savukārt valsts īpašumā esošie kazino maksā nodokli tikai EUR 4,80 apmērā (80 % no EUR 6) (48).
(67)
Ar šo pasākumu Grieķija atbrīvo valsts īpašumā esošos kazino no sloga, kāds tiem citkārt būtu, ja aplikšana ar nodokļiem būtu nediskriminējoša un neietekmētu konkurenci. Nediskriminējoša un konkurenci neietekmējoša aplikšana ar nodokļiem būtībā Grieķijā tika ieviesta ar Likumu 2206/1994 par kazino izveidošanu, organizāciju, apsaimniekošanu un kontroli, kurā bija noteikta ieejas maksa EUR 15 apmērā un valstij maksājamais nodoklis 80 % apmērā no šīs summas. Taču Grieķijas valsts nav piemērojusi šo nediskriminējošo un konkurenci neietekmējošo nodokļu sistēmu attiecībā uz valsts īpašumā esošajiem kazino (vai privātīpašumā esošo kazino Salonikos, kas saņem tādas pašas priekšrocības), un tā vietā ļauj tiem maksāt tikai EUR 4,80 lielu nodokli par ieejas maksu. Tā rezultātā Grieķija ir sniegusi īpašu atbalstu šiem uzņēmumiem. Šiem kazino ir bijis mazāks nodokļu slogs uz personu no to kopējiem ieņēmumiem. To kopējie ieņēmumi ietver ne tikai ienākumus no ieejas maksas (tikai no ieejas biļešu cenas), bet arī no citiem ienākumu avotiem, piemēram, azartspēlēm, viesnīcas pakalpojumiem, bāru un restorānu pakalpojumiem, izklaides pasākumiem u.c.
(68)
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbalsta jēdziens ietver ne tikai labvēlīgu palīdzību, bet arī pasākumus, ar kuriem dažādos veidos tiek samazināti maksājumi, kuri parasti tiek iekļauti uzņēmuma budžetā un kuri, lai gan nav subsīdijas vārda vistiešākajā nozīmē, ir līdzīgi pēc rakstura un kuriem piemīt tāda pati ietekme (49). Šādas priekšrocības var tikt nodrošinātas, dažādos veidos samazinot uzņēmuma nodokļu slogu, tostarp samazinot nodokļu bāzi.
(69)
Šajā gadījumā kazino Mont Parnès un Korfu salas un Saloniku kazino (un līdz 1999. gadam arī Rodas salas kazino (50)) ir saņēmuši priekšrocības, kas ir līdzīgas nodokļu bāzes samazināšanai, jo, kā iepriekš paskaidrots, šiem kazino pastāv īpaši nosacījumi, saskaņā ar kuriem to maksātais nodoklis uz vienu apmeklētāju ir noteikts zemākā līmenī nekā pārējo kazino nodoklis.
(70)
Grieķijas iestādes ir argumentējušas, ka ieguvējs no šā zemākā nodokļu sloga ir klients. Tomēr, pat ja varētu apgalvot, ka klienti gūst labumu arī no samazinātā ieejas maksas nodokļu sloga tādēļ, ka viņi samaksā zemāku kopējo cenu, tas nenozīmē, ka pasākums nerada priekšrocības attiecīgajiem uzņēmumiem, proti, atbalsta saņēmējiem kazino, jo tie maksā zemākus nodokļa maksājumus uz vienu apmeklētāju.
(71)
Nodokļu lietās ir novērots, ka atbrīvojumi no nodokļiem, kuru nominālo vērtību maksā patērētājs, bet iekasē piegādātājs, var tikt uzskatīti par iespējamu valsts atbalstu tāpat kā citi stimuli, kas vērsti uz patērētājiem, lai iegādātos konkrētas preces un pakalpojumus (51).
(72)
Saskaņā ar iepriekšējo praksi (52) Komisija uzskata, ka par patērētājiem maksājamo nodokļu samazināšana var tikt uzskatīta par valsts atbalstu, ja šī samazināšana ir atkarīga no konkrēta uzņēmuma nodrošinātas noteiktas preces iegādes vai pakalpojuma izmantošanas. Tādējādi arguments, ka tiešais atbalsta saņēmējs ir klients, nav šķērslis tam, lai konstatētu, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu.
(73)
Turklāt, ņemot vērā Grieķijas kazino īstenoto ierasto komercpraksi, kuras ietvaros tie atsakās no ieejas maksas, vienlaicīgi maksājot valstij nodokli par ieejas maksu (80 % no biļetes nominālvērtības), ar nodokļu diskrimināciju radītās priekšrocības valsts īpašumā esošajiem kazino ir pat lielākas, jo privātīpašumā esošajos kazino, kuriem jāmaksā nodoklis EUR 12 apmērā, ieejas maksa ir ievērojami augstāka nekā valsts īpašumā esošajos kazino, kuriem no saviem kopējiem ieņēmumiem jāsedz summa tikai EUR 4,80 apmērā no biļetes cenas.
(74)
Grieķijas iestādes apgalvo, ka praksei noteikt bezmaksas ieeju konkrētās dienās atbalsta saņēmējos kazino ir izņēmuma raksturs. Tomēr tā ir īpaši paredzēta valsts likumdošanā (ministra 1995. gada lēmums). Grieķija ir argumentējusi, ka šī prakse attiecas tikai uz VIP personām vai slavenībām, bet Komisijas rīcībā ir pierādījumi publiski pieejamas informācijas veidā, piemēram, ar avīžu un interneta starpniecību izplatītas reklāmas, kurās tiek piedāvāta bezmaksas ieeja, kas liecina, ka bezmaksas ieeja tiek piedāvāta visiem klientiem atsevišķās nedēļas dienās kā ierasta prakse (piemēram, Saloniku kazino savā interneta mājas lapā reklamē, ka tas piedāvā regulāru bezmaksas ieeju no svētdienas līdz ceturtdienai (53)). Tādējādi nešķiet, ka atbalsta saņēmēju kazino vidū bezmaksas ieejas noteikšanas praksei piemīt izņēmuma raksturs.
(75)
Grieķija apgalvo, ka šāda prakse ir pretrunā ar valsts nodokļu likumdošanu, bet Komisija norāda, ka valsts likumdošanā par kazino ir skaidri paredzēta iespēja piedāvāt bezmaksas ieeju, ko atbalsta saņēmēji kazino arī acīmredzami izmanto.
(76)
Tāpat arī Grieķija argumentē, ka, tā kā no kazino līdzekļiem valstij maksājamie 80 % no biļetes cenas netiek uzskatīti par produktīvajiem izdevumiem un saskaņā ar Grieķijas nodokļu likumdošanu tie nevar tikt atskaitīti no uzņēmuma ienākumiem, šādu praksi īstenojošam uzņēmumam rodas ievērojams nodokļu slogs. Komisija atzīmē, ka šāds apgalvojums faktiski ir labvēlīgs sūdzības iesniedzēja argumentācijai, ka ievērojamā nodokļu sloga dēļ, ko rada nodokļu maksāšana no ieņēmumiem, privātīpašumā esošs kazino realitātē nevar atļauties piedāvāt bezmaksas ieeju, tādējādi pamatojot argumentu, ka kazino ar zemākām cenām ir priekšrocības.
(77)
Grieķija arī ir norādījusi, ka, tā kā kazino patur 20 % no nevienādās ieejas maksas, priekšrocības rodas tiem kazino, kuri iekasē augstāku maksu, tādējādi nodrošinot tīro ieņēmumu EUR 3 apmērā, salīdzinot ar valsts īpašumā esošo kazino iekasēto summu EUR 1,20 apmērā. Šis arguments ir maldinošs, jo nav ņemti vērā divi ļoti svarīgi fakti, lai pienācīgi izprastu šā pasākuma patieso pret konkurenci vērsto ietekmi. No vienas puses, fakts, ka iestādes atsevišķiem kazino ir noteikušas zemākas biļešu cenas, ieskaitot nodokli par ieejas maksu, padara šos kazino pievilcīgākus klientiem, un tas i) rada pieprasījuma novirzes, kas neatbilst tādai situācijai, kas dominētu, ja kazino konkurētu tikai paši par sevi, balstoties tikai uz piedāvāto pakalpojumu klāstu un kvalitāti, kā arī, ii) ja visi pārējie faktori ir līdzīgi, mākslīgi palielina šo kazino apmeklētāju skaitu. No otras puses, kā paskaidrots iepriekš, ieņēmumi no ieejas maksas ir tikai ierobežota daļa no kopējiem ieņēmumiem, ko uzņēmumam rada kazino piesaistītie apmeklētāji un no kuriem tam jāmaksā nodoklis par ieejas maksu.
(78)
Visbeidzot, nodokļu diskriminācija sniedz priekšrocības, kas ir atzīts arī attiecīgajā valsts likumdošanā. Kā Grieķijas iestādes ir ziņojušas, Saloniku kazino ir atļauts iekasēt zemāku ieejas maksu un maksāt zemākus nodokļus, pamatojoties uz 1953. gada Likumdošanas dekrētu, kurā ir noteikts, ka ar ārvalstu kapitālu izveidotiem uzņēmumiem jānodrošina tikpat labvēlīgi nosacījumi kā vietējiem uzņēmumiem. Kaut arī Grieķijas iestādes apgalvo, ka apspriežamā shēma nerada priekšrocības, tās tomēr piemēro šo likumdošanu attiecībā uz Saloniku kazino ar pamatojumu, ka tā nodrošina vislabvēlīgākos nosacījumus tāpat kā vietējiem uzņēmumiem, pretēji apgrūtinošākajiem nosacījumiem, ko piemēro attiecībā uz pārējiem privātīpašumā esošajiem kazino.
(79)
Pakārtoti Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès vērš uzmanību uz citām kazino savstarpējām atšķirībām dažādu nodokļu un regulējošo pasākumu ietvaros un attiecīgi piebilst, ka šīs atšķirības nodrošina labvēlīgus nosacījumus sūdzības iesniedzējam Loutraki un līdz ar to līdzsvaro priekšrocības, ko var izmantot atbalsta saņēmēji zemākas ieejas maksas dēļ (54). Komisija atzīmē, ka pamatojums, ka viens pasākums (vispārējās nodokļu politikas atšķirības) jākompensē ar citu (ieejas biļešu cenu atšķirības un īpašais ieejas maksas nodoklis), nevar tikt akceptēts kā arguments viedoklim, ka vērtējamais pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu. Jebkurā gadījumā, kā iepriekš minēts, šie pasākumi atšķiras no vērtējamā pasākuma un neietilpst šā lēmuma darbības jomā (sk. 46. punktu).
(80)
Komisija secina, ka vērtējamais pasākums, proti, nodokļu diskriminācija tādas kopējās ietekmes dēļ, ko ir radījusi nevienādu regulētu cenu aplikšana ar vienotu nodokli par ieejas maksu, rada priekšrocības kazino ar zemākām cenām.
V.1.2. Valsts līdzekļi un attiecināmība uz valsti
(81)
Iepriekšminētās priekšrocības ir attiecināmas uz valsti un tiek finansētas no valsts līdzekļiem.
(82)
Kā paskaidrots iepriekš, nodokļu diskriminācija izriet no vairākiem Grieķijas valsts pieņemtiem administratīvajiem aktiem, dekrētiem un noteikumiem, jo īpaši šādiem: Likums 2206/1994, ministra 1995. gada lēmums, 2003. gada 30. aprīļa Likums 3139, Likumdošanas dekrēts 2687/1953, EOT (kas pārvalda valsts īpašumā esošos kazino) ģenerālsekretāra lēmumi, izdoti saskaņā ar Likumu 1624/1951 un Dekrētu 4109/1960, proti, EOT1991. gada 21. novembra lēmums 535633, ar kuru nosaka kazino Mont Parnès ieejas maksu GRD 2 000 apmērā, un EOT1992. gada 24. marta lēmums 508049, ar kuru nosaka Korfu un Rodas salu kazino ieejas maksu GRD 1 500 apmērā (Korfu salas kazino gadījumā tā vēlāk ar 1997. gada 24. novembra lēmumu 532691 tika paaugstināta līdz GRD 2 000), kā arī licences, kas katram kazino izsniegtas saskaņā ar valsts likumdošanu, apliecinot attiecīgo ieejas maksu un pienākumu maksāt valstij 80 % no katrā konkrētajā kazino spēkā esošās cenas.
(83)
Turklāt nodokļu diskriminācija tiek finansēta no valsts līdzekļiem. Ja valsts negūst ieņēmumus, kas tai būtu jāiekasē no uzņēmuma normālos apstākļos, jāsecina, ka attiecīgais pasākums tiek finansēts no valsts līdzekļiem.
(84)
Šajā gadījumā valsts īpašumā esošo kazino priekšrocības nodokļu izteiksmē rodas, jo tikusi mākslīgi samazināta ar 80 % nodokli apliekamā nodokļu bāze, valsts īpašumā esošajiem kazino pārejot no ieejas biļetes vispārējās nominālvērtības EUR 15 apmērā uz nominālvērtību EUR 6 apmērā.
(85)
Eiropas Kopienu Tiesa ir nolēmusi (55), ka šāda diskriminējoša nodokļu bāzes samazināšana ir novedusi pie valsts nodokļu ieņēmumu zaudējumiem, kas atbilst valsts līdzekļu patēriņam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Kopumā šīs vērtējamās lietas ietvaros Grieķijas valsts zaudē nodokļu ieņēmumus no valsts īpašumā esošajiem kazino EUR 7,20 apmērā uz vienu apmeklētāju, kas ir starpība starp privātīpašumā esošo kazino valstij maksāto nodokli par ieejas maksu EUR 12 apmērā un valsts īpašumā esošo kazino maksāto nodokli EUR 4,80 apmērā. Tomēr, vērtējot katra atbalsta saņēmēja kazino saņemtās priekšrocības, var būt jāņem vērā konkrētas korekcijas (detalizētāk paskaidrots V.4. iedaļā “Atbalsta summas noteikšana un atgūšana”: jo īpaši, piemēram, fakts, ka līdz 2000. gadam kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino nemaksāja valstij nodokli par ieejas maksu, tādēļ šajā gadījumā priekšrocības izpaužas kā privātīpašumā esošo kazino valstij maksātais nodoklis EUR 12 apmērā).
(86)
Grieķija ir norādījusi, ka, tā kā kazino, kuros noteikta zemāka ieejas maksa, šā apstākļa dēļ var piesaistīt vairāk klientu, nav pārliecības, ka valsts zaudē ieņēmumus. Tā apgalvo, ka tādējādi pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu.
(87)
Kā tas jau minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, Komisija nepiekrīt šim argumentam. Saskaņā ar iepriekšējo praksi (56) Komisija uzskata, ka tāds fakts, ka nodokļu samazināšana attiecībā uz konkrētiem nodokļu maksātājiem var palielināt ar šā nodokļa starpniecību iekasētos kopējos ieņēmumus, uzreiz nenozīmē, ka pasākums netiek finansēts no valsts līdzekļiem.
(88)
Grieķijas iestāžu pamatojums ir kļūdains no tāda aspekta, ka kritērijs, pēc kura tās pārbauda nodokļu diskriminācijas ietekmi uz valsts budžetu, ir neobjektīvs pasākuma radīto priekšrocību dēļ. Savā argumentācijā Grieķijas iestādes ir ņēmušas vērā cenas samazināšanas dinamisko ietekmi, kas var palielināt pieprasījumu un līdz ar to arī iekasēto nodokļu apjomu, jo iekasētais nodoklis ir proporcionāls attiecībā pret apmeklētāju skaitu. Bet šis salīdzinājums ir nepareizs, jo pieprasījuma pieaugumu izraisa tieši šī priekšrocību radītā nevienlīdzība, proti, fakts, ka pastāv zemāka ieejas maksa un tādējādi arī zemāks nodokļu slogs uz vienu apmeklētāju.
(89)
Jebkurā gadījumā Grieķijas iestādes nav sniegušas nekādus pierādījumus tam, ka šāda nevienādu cenu sistēma būtu maksimāli palielinājusi kopējos nodokļu ieņēmumus no kazino maksātajiem nodokļiem par ieejas maksu. Ja Komisija uzskatītu par patiesu argumentu, ka ieejas maksas samazināšana līdz EUR 6 rada iekasēto nodokļu pieaugumu, tad nodokļu ieņēmumiem būtu maksimāli jāpieaug, nosakot visu gan valsts īpašumā esošo, gan privātīpašumā esošo kazino ieejas maksu EUR 6 apmērā, bet tas savukārt ir pretrunā ar Grieķijas pamatojumu, ka šādu situāciju var nodrošināt ar tādas nodokļu diskriminācijas starpniecību, kas balstīta uz nevienādām cenām.
(90)
No iepriekš minētā attiecīgi izriet, ka apstrīdētās priekšrocības tiek finansētas no valsts līdzekļiem.
V.1.3. Selektivitāte
(91)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, lai pasākumu varētu uzskatīt par valsts atbalstu, tam jābūt īpašam vai selektīvam, kas nozīmē, ka priekšrocības attiecas tikai uz konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanu.
(92)
Atbilstīgi Eiropas Kopienu Tiesas judikatūrai (57)“attiecībā uz selektivitātes kritērija novērtējumu, kas ir valsts atbalsta jēdziena pamatā, Tiesa ir konsekventi lēmusi, ka EK līguma 87. panta 1. punkts (tagad LESD 107. panta 1. punkts) ietver prasību izvērtēt, vai konkrētas juridiskās kārtības ietvarā valsts pasākums var “veicināt dažas uzņēmējsabiedrības vai dažu preču ražošanu” salīdzinājumā ar citām, kas ir faktiski un tiesiski līdzīgā stāvoklī, ievērojot minētā pasākuma mērķi” (58). Tiesa vairākos gadījumos arī ir lēmusi, ka LESD 107. panta 1. punkts neizšķir dažādus valsts atbalsta iemeslus vai mērķus, bet gan tikai tos definē saistībā ar to radīto ietekmi (59). Saskaņā ar Komisijas praksi un ES judikatūru nodokļu lietās attiecīgās selektīvās priekšrocības var izrietēt no juridiska, regulatīva vai administratīva nodokļu noteikumu izņēmuma vai nodokļu iestāžu diskrecionārās prakses. Neskatoties uz to, pasākuma selektīvo raksturu var pamatot ar šīs sistēmas veidu vai vispārējām iezīmēm (60), un tādā gadījumā tas, iespējams, nav uzskatāms par valsts atbalstu.
(93)
Pirmkārt, Komisija konstatē, ka vērtējamās lietas ietvaros vispārīgā nodokļu sistēma ir sistēma, kas būtībā tiek piemērota attiecībā uz visiem kazino un kas ir noteikta Likumā 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmumā par likuma īstenošanu (šo apgalvojumu apstiprina Grieķijas iestādes, sk. 19. punktu).
(94)
Otrkārt, Komisija konstatē, ka apspriežamais pasākums ir uzskatāms par atkāpi no vispārīgās nodokļu sistēmas. Kā to apliecina Grieķijas iestādes, īpašie noteikumi, kas tiek piemēroti attiecībā uz valsts īpašumā esošajiem kazino (un privātīpašumā esošo Saloniku kazino) tiek uzskatīti par Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma par likuma īstenošanu vispārīgo noteikumu izņēmumiem (sk. iepriekš 19. punktu un citus).
(95)
Komisija norāda, ka prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij neattiecās uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino līdz 2003. gadam. Kā atzīmēts iepriekš, šī prasība sāka attiekties uz Saloniku un Rodas salas kazino, tiklīdz tie saņēma licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, attiecīgi 1995. un 1996. gadā. Kazino Mont Parnès un Saloniku kazino gadījumā ieejas maksa līdz pat šim brīdim ir bijusi EUR 6, bet Korfu salas kazino gadījumā tā saglabājās šāda līdz privatizācijai 2010. gada augustā, savukārt Rodas salas kazino gadījumā - līdz privatizācijai 1999. gadā. Taču abas prasības - gan par valstij maksājamo 80 % nodokli, gan par ieejas maksas noteikšanu EUR 15 apmērā - kļuva saistošas arī visiem pārējiem kazino, sākot no 1995. gada, un kopš šā brīža ir arī tikušas piemērotas.
(96)
Komisija attiecīgi secina, ka pasākums ir selektīvs.
(97)
Treškārt, Komisija konstatē, ka pasākuma selektīvo raksturu var pamatot ar sistēmas veidu un vispārējām iezīmēm, proti, ar mēru, kādā izņēmumi nodokļu sistēmā vai sistēmas diferenciācija izriet tieši no attiecīgās dalībvalsts sistēmas pamatprincipiem (šis ir selektivitātes analīzes trešais posms). Komisija saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru (61) uzskata, ka pasākumi, kas ievieš atšķirību starp uzņēmumiem, nav valsts atbalsts, ja atšķirība izriet no tās izmaksu sistēmas būtības un vispārējās struktūras, kurā tie ietilpst. Šis pamatojums, kas balstīts uz nodokļu sistēmas būtību vai vispārējo struktūru, kopumā parāda īpaša nodokļu pasākuma saskaņotību ar nodokļu sistēmas iekšējo loģiku. Tomēr Komisijas prakses un Tiesas judikatūras ietvaros pastāv ļoti ierobežojoša pieeja attiecībā uz šāda veida pamatojumiem. Apsvērumiem, uz kuriem balstās šāds pamatojums, jābūt attiecīgās nodokļu sistēmas galvenajām iezīmēm.
(98)
Grieķijas iestādes ir norādījušas, ka katra kazino individuālie apstākļi ir atšķirīgi un ka cenas tiek noteiktas, ņemot vērā šos apstākļus un paturot prātā, ka mērķis ir noteikt tādu cenu, kas attur personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm.
(99)
Komisija šiem apgalvojumiem nepiekrīt. Apgalvojums, ka cenas līmenis tiek noteikts un pamatots, ņemot vērā katra atsevišķa kazino apstākļus un paturot prātā, ka mērķis ir noteikt tādu cenu, kas attur personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm, ir pretrunā ar faktu, ka gan kazino Mont Parnès, gan Saloniku kazino, kuru ieejas maksa ir EUR 6, atrodas tuvu lielām apdzīvotām vietām Grieķijā. Pretrunā tam ir arī skaidri minētā iespēja klientiem piešķirt bezmaksas ieejas tiesības, ja valstij tik un tā tiek maksāti 80 % no ieejas maksas.
(100)
Komisija arī konstatē, ka nav skaidrs, kādēļ šī zemā cena ir nepieciešama tieši šo konkrēto kazino gadījumā, nevis attiecībā uz pārējiem kazino. Grieķijas iestādes nav izskaidrojušas ekonomisko aprēķinu, ar kuru ieejas maksa tiek noteikta tieši zemajā EUR 6 līmenī, nevis kādā citā vidējā līmenī, vai, pieņemot, ka patiešām pastāv minētie īpašie apstākļi - kuri saskaņā ar Grieķijas minēto ir atkarīgi galvenokārt no ģeogrāfiskās atrašanās vietas - to, kādēļ visiem atbalsta saņēmējiem kazino ir pienākums drīzāk iekasēt vienādu ieejas maksu (pēc vispārējā principa, sk. iepriekš), nevis ieejas maksu, kas ir pielāgota katrai individuālajai situācijai. Piemēram, ja tiek apgalvots, ka zemāko ieejas maksu var pamatot ar faktoriem, kas ir specifiski katra kazino ģeogrāfiskajai atrašanās vietai, šāds arguments nekādā gadījumā neattiektos uz Saloniku kazino, kas saņem šādas priekšrocības nevis savas ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ, bet gan pateicoties valsts likumdošanas noteikumam, ka ar ārvalstu kapitālu izveidotiem uzņēmumiem jānodrošina vislabvēlīgākie nosacījumi, kādi piemērojami vietējiem uzņēmumiem. Tādējādi nešķiet, ka, nosakot Saloniku kazino ieejas maksu, vispār būtu ņemta vērā tā ģeogrāfiskā atrašanās vieta. Vēl kā piemēru var minēt to, ka Korfu salas kazino sāka iekasēt ieejas maksu EUR 15 apmērā līdz ar tā privatizāciju 2010. gada augustā. Šajā saistībā Grieķijas iestādes nav pienācīgi paskaidrojušas, kādēļ iepriekšminētie īpašie apstākļi šajā gadījumā netika ņemti vērā un kādēļ vairs nebija nepieciešams noteikt zemāku ieejas maksu.
(101)
Attiecīgi Komisija secina, ka vērtējamā pasākuma selektīvo raksturu nevar pamatot ar sistēmas veidu vai vispārējām iezīmēm. Komisija uzskata, ka apstrīdētais pasākums ietver diskriminācijas elementu, kas izpaužas kā nodokļu bāzes samazināšana, tādējādi radot nodokļu priekšrocības par labu atsevišķiem kazino, un ka šo diskrimināciju nevar pamatot ar Grieķijas vispārīgās nodokļu sistēmas iekšējo loģiku.
(102)
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka ir konstatēta atbilstība selektivitātes kritērijam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
V.1.4. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību
(103)
Lai pasākumu uzskatītu par valsts atbalstu, tam jāietekmē dalībvalstu savstarpējā konkurence un tirdzniecība. Neatkarīgi no atbalsta saņēmēja juridiskā statusa vai finanšu avotiem šis kritērijs paredz, ka pasākuma adresāts veic saimniecisku darbību.
(104)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru (62): “(…) Lai valsts pasākumu kvalificētu kā aizliegto valsts atbalstu, nav jāpierāda atbalsta patiesā ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences faktiska kropļošana, bet tikai jāpārbauda, vai šāds atbalsts var ietekmēt minēto tirdzniecību un izkropļot konkurenci. Jo īpaši, ja atbalsts, ko piešķir dalībvalsts, stiprina uzņēmuma stāvokli attiecībā pret citām Kopienas iekšējā tirdzniecībā konkurējošām uzņēmējsabiedrībām, jāuzskata, ka minētais atbalsts ietekmē šo tirdzniecību. (…) Turklāt nav nepieciešams, lai saņēmēja uzņēmējsabiedrība piedalās Kopienas iekšējā tirdzniecībā. Atbalsts, ko dalībvalsts piešķir uzņēmējsabiedrībai, var palīdzēt saglabāt vai palielināt tās iekšzemes darbību, tādējādi samazinot citās dalībvalstīs reģistrēto uzņēmējsabiedrību iespējas iekļūt attiecīgās dalībvalsts tirgū.” Turklāt saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru (63), lai secinātu, ka pasākums izkropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, pietiek ar to, ka atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem konkurencei atvērtos tirgos iekšējā tirgus ietvaros (64). Komisija uzskata, ka judikatūrā paredzētie noteikumi ir ievēroti turpmāk minēto iemeslu dēļ.
(105)
Ar apstrīdētā pasākuma starpniecību tiek atvieglota atbalsta saņēmēju nodokļu nasta, salīdzinot ar citiem Grieķijas kazino, tādējādi uzlabojot to relatīvo finansiālo stāvokli un investīciju rentabilitāti attiecībā pret to, kāda tā būtu bijusi bez šā pasākuma.
(106)
Kā jau iepriekš minēts, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilstība kritērijam, ka atbalstam jāspēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tiek konstatēta, ja atbalsta saņēmējs uzņēmums veic saimniecisku darbību, kas ietver tirdzniecību starp dalībvalstīm. Lai secinātu, ka tiek ietekmēta Eiropas iekšējā tirdzniecība, ir pietiekami konstatēt, ka atbalsts stiprina uzņēmuma pozīciju, salīdzinot ar tādu pārējo uzņēmumu pozīcijām, kuri konkurē Eiropas iekšējā tirgū. Kaut arī atbalsta apjoms var būt salīdzinoši mazs, tā saņēmējs var būt neliels uzņēmums vai arī tā daļa Eiropas tirgū var būt ļoti maza, kā arī šis saņēmējs, iespējams, neeksportē vai arī eksportē gandrīz visu tā produkciju ārpus Eiropas tirgus, tas nekādā ziņā nemaina iepriekš minēto secinājumu (65).
(107)
Grieķija ir argumentējusi, ka minēto kazino atrašanās vieta un attālums starp tiem nozīmē, ka katrs no tiem darbojas vietējā tirgū, un tādēļ pasākums nevar izkropļot konkurenci vai ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tomēr saskaņā ar judikatūru nepastāv tāda robeža, kas nosaka faktisko vai potenciālo ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, un attiecīgi minētais kritērijs par atbilstību 107. panta 1. punktam nav atkarīgs no piedāvāto pakalpojumu vietējā vai reģionālā rakstura vai arī no attiecīgās darbības jomas apmēra (66).
(108)
Grieķija ir arī pamatojusi, ka azartspēļu tirgus nav saskaņots starp dalībvalstīm, kuras tādējādi var to regulēt valsts līmenī pēc saviem ieskatiem. Tā atsaucas uz Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru ir atļauts ierobežot kopējo azartspēļu pakalpojumu tirgu, lai aizsargātu patērētājus no krāpniecības un noziedzības (67).
(109)
Komisija pilnībā respektē dalībvalstu tiesības noteikt to politikas mērķus azartspēļu jomā ar nosacījumu, ka jebkādi pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi ir atbilstīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai, kā arī aprobežojas ar to, kas ir nepieciešams izvirzīto mērķu sasniegšanai, un tiek piemēroti nediskriminējošā veidā. Tomēr Komisija nepiekrīt, ka no minētā izriet tas, ka apspriežamais pasākums nevar izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(110)
Uzņēmumi, kas darbojas šajā nozarē, bieži vien ir starptautiskas viesnīcu grupas (68), kuras konkurē viena ar otru un kuru lēmumus par ieguldījumiem kazino vai citās viesnīcās var ietekmēt šis pasākums, jo tas ietekmē minēto grupu un to investīciju relatīvo rentabilitāti. Kazino bieži atrodas tūristu piesaistes vietās, kas norāda uz to, ka kazino esamība var kalpot par iemeslu, lai tūristi apmeklētu Grieķiju. Par kazino Grieķijā ir atbildīga Tūrisma ministrija. Komisija arī atzīmē, ka pastāv zināma klientu pārrobežu mobilitāte. Kazino pakalpojumi arī tiek piedāvāti pārrobežu vidē - piemēram, kazino sniedz savus pakalpojumus uz kruīza kuģiem, kas ceļo no Grieķijas uz Itāliju un citiem galamērķiem. Vispārīgākā kontekstā personas, kuras vēlas spēlēt azartspēles, var izvēlēties to darīt gan kazino, gan arī tiešsaistē. Tiešsaistes azartspēles ir starptautiska uzņēmējdarbība, ar kuras starpniecību spēlētāji Grieķijā var piekļūt šāda veida pakalpojumiem, ko piedāvā operatori citās dalībvalstīs. Faktiski tiešsaistes azartspēles bija tā sprieduma priekšmets, uz kuru atsaucās Grieķija (sk. 108. punktu). Grieķijas iestādes ir apstrīdējušas iespējamo konkurenci citu veidu azartspēļu jomās, kas tiek minēta lēmumā par procedūras uzsākšanu, un norāda, ka šobrīd Grieķijā spēlēt azartspēles internetā ir pretlikumīgi. Tomēr, neskatoties uz pašreizējo tiesisko regulējumu Grieķijā, šīs iestādes pašas ir atzinušas, ka interneta azartspēles ir pieaugušas līdz nekontrolējamiem apjomiem (69). Jāatsaucas arī uz Tiesas spriedumu lietā C-65/05 Komisija pret Grieķiju (70), kurā Tiesa nolēma, ka Likums 3037/2002, kura mērķis bija aizliegt interneta azartspēles Grieķijā, bija uzskatāms par nepamatotu šķērsli brīvībai veikt uzņēmējdarbību un brīvībai sniegt pakalpojumus.
(111)
Turklāt vispārējā ekonomiskā krīze ietekmē patērētāju ieradumus un rīcībā esošos ienākumus, ko var tērēt izklaidei, piemēram, kazino pakalpojumu izmantošanai. Šajā konkrētajā kontekstā ieejas maksas atšķirībām ir pat lielāka kropļojoša ietekme uz patērētāju izvēli, un tādējādi ir vēl ticamāk, ka šī ietekme izkropļos konkurenci kazino tirgū.
(112)
Iestādes un kazino Mont Parnès ir argumentējuši, ka, pat ja tiktu akceptēts, ka samazinātā ieejas maksa EUR 6 apmērā, iespējams, ir ietekmējusi vai vēl ietekmēs ārvalsts uzņēmuma lēmumu par to, vai investēt kazino Grieķijā, šim ārvalstu uzņēmumam vienmēr būtu iespēja atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953. Komisija atzīmē, ka šā dekrēta piemērošana nav automātiska un faktiski ļautu piešķirt arī citiem uzņēmumiem labvēlīgākus nosacījumus (t. i., zemāku cenu EUR 6 apmērā), kādi tie ir atbalsta saņēmējiem kazino. Tādējādi šis pasākums var vēl vairāk palielināt vērtējamo nodokļu diskrimināciju. Papildus tam Komisija norāda, ka kaut arī citi kazino būtu varējuši atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953, ja tie būtu piesaistījuši ārvalstu kapitālu un savlaicīgi iesnieguši pieteikumu, tā piemērošanu nosaka īpaši pieņemtie noteikumi, kas padara minēto pasākumu par selektīvu. Bez iepriekš minētā vienīgais piemērs saistībā ar likuma potenciālu piemērošanu, uz kuru tika vērsta Komisijas uzmanība, attiecās uz kazino Sirā, kurš iesniedza pieteikumu, kas tika noraidīts, jo tika iesniegts pēc ārvalsts kapitāla importēšanas, nevis pirms tam.
(113)
Jāmin arī, ka, privatizējot kazino Mont Parnès, pirkuma līgumā bija īpaši norādīta iespēja piešķirt licenci otram kazino šajā reģionā. Nenoliedzami iespējamība, ka šādā saimnieciskajā darbībā tiks ieguldītas investīcijas, būtu atkarīga no konkurences nosacījumiem ar esošo operatoru. Tā kā nevar izslēgt, ka kazino, iespējams, konkurē ar līdzīgiem uzņēmumiem citās dalībvalstīs, šī LESD 107. panta 1. punkta prasība jāuzskata par īstenotu.
(114)
Komisija secina, ka apstrīdētais pasākums var izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, potenciāli uzlabojot darbības apstākļus atbalsta saņēmējiem, kuri ir tieši iesaistīti saimnieciskā darbībā un kuriem ir pienākums maksāt minēto nodokli par kazino ieejas maksu Grieķijā.
V.1.5. Secinājums
(115)
Komisija secina, ka ir konstatēta atbilstība kritērijam attiecībā uz atbalsta esamību LESD 107. panta izpratnē un pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas rada priekšrocības kazino ar zemāku ieejas maksu. Tie ir kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino, Saloniku kazino un Rodas salas kazino. Šajā saistībā Komisija gan saprot, ka Rodas salas kazino vairs nav atbalsta saņēmējs, jo tas pārtrauca iekasēt zemo ieejas maksu līdz ar privatizāciju 1999. gada aprīlī. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka ne Grieķijas iestādes, ne kazino Mont Parnès nav iesniedzis tādus argumentus, kas būtu pietiekami, lai mainītu šo secinājumu.
V.2. Atbalsta saderība
(116)
Kā minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, Komisija uzskata, ka šis pasākums nekvalificējas nevienam no LESD 106. vai 107. pantā minētajiem izņēmumiem.
(117)
Grieķija līdz šim ir norādījusi, ka pasākums nav saistīts ar valsts atbalstu, un nav minējusi nevienu argumentu, kāpēc jebkāds atbalsts būtu saderīgs.
(118)
Saskaņā ar iepriekšminētajiem paskaidrojumiem Komisija atzīst dalībvalstu tiesības reglamentēt azartspēles savā teritorijā atbilstoši ES tiesību aktiem un akceptē, ka šāda veida regulējums, kura mērķis ir kontrolēt iesaistīšanos azartspēlēs un atturēt no tām, ir likumīgs valsts politikas mērķis. Tomēr, pat ja iepriekš minētais patiešām būtu šā atbalsta mērķis, Komisija neuzskata, ka šādi tas nonāktu LESD 106. panta 2. punkta darbības jomā. Taču jebkurā gadījumā, kā tas iepriekš norādīts, arguments, ka pasākuma mērķis ir atturēt no azartspēlēm, ir pretrunā ar faktu, ka kazino ar ieejas maksu EUR 6 apmērā atrodas tuvu lielām apdzīvotām vietām Grieķijā. Pretrunā tam ir arī skaidri minētā iespēja klientiem piešķirt bezmaksas ieejas tiesības, ja valstij tik un tā tiek maksāti 80 % no ieejas maksas.
(119)
Minētajā lietā nav piemērojami LESD 107. panta 2. punktā minētie izņēmumi attiecībā uz sociāla rakstura atbalstu, ko piešķir individuāliem patērētājiem, atbalstu, kas paredzēts dabas katastrofu vai citu ārkārtēju notikumu izraisīto kaitējumu novēršanai, un atbalstu, kas tiek piešķirts noteiktiem Vācijas Federatīvās Republikas reģioniem.
(120)
Tāpat nav piemērojams 107. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums, kas atļauj atbalstu ar mērķi veicināt ekonomikas attīstību reģionos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda augsts bezdarba līmenis, jo vērtējamais pasākums nav pakārtots tam, ka atbalsta saņēmēji veic kāda veida darbību reģionos, kuros ir īpaši apstākļi (71).
(121)
Tāpat arī nevar uzskatīt, ka apstrīdētais pasākums saskaņā ar 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta noteikumiem veicina projekta īstenošanu Eiropas kopējās interesēs vai ka tas ir paredzēts, lai novērstu nopietnus traucējumus Grieķijas tautsaimniecībā. Tāpat tā mērķis nav saskaņā ar 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu sekmēt kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu.
(122)
Visbeidzot, apstrīdētais pasākums jāpārbauda saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kurā ir atļauts atbalsts, lai veicinātu noteiktu saimniecisko darbību vai noteiktu ekonomikas reģionu attīstību, ja šim atbalstam nav tādas negatīvas ietekmes uz tirdzniecības noteikumiem, kura ir pretrunā ar kopējām interesēm. Tomēr jānorāda, ka apstrīdētais pasākums nav saistīts ne ar vienu no gadījumiem, kuros Komisija ir akceptējusi, ka minētais punkts ir attiecināms, un neietilpst nevienā sistēmā vai pamatnostādnēs, kas nosaka noteikumus konkrētu atbalsta veidu uzskatīšanai par saderīgiem ar iekšējā tirgus nosacījumiem.
(123)
Apstrīdētais pasākums ir uzskatāms par darbības atbalstu, kas mākslīgi nostiprina konkrētu uzņēmumu konkurētspēju attiecībā pret citiem līdzīgiem uzņēmumiem un kas nav pakārtots tam, ka atbalsta saņēmēji veic kādu īpašu darbību, lai sasniegtu politikas mērķus kopējās interesēs.
(124)
Jo īpaši priekšrocības, kas piešķirtas saskaņā ar apstrīdēto pasākumu, nav saistītas ar ieguldījumiem, darba vietu izveidi vai īpašiem projektiem. Šis pasākums vienkārši atbrīvo attiecīgos uzņēmumus no izmaksām, kuras parasti jāsedz līdzīgiem uzņēmumiem, un tāpēc tas jāuzskata par darbības atbalstu. Parasti darbības atbalsts neatbilst LESD Līguma 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam, jo tas kropļo konkurenci jomās, kurās tas tiek piešķirts, un vienlaikus tieši savas būtības dēļ nevar sasniegt nevienu no šo noteikumu izvirzītajiem mērķiem (72). Kaut arī ārkārtas gadījumos šāds atbalsts var tikt piešķirts reģionos, kas ir atbilstīgi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izņēmumu, un kaut arī daži Grieķijas reģioni šādā ziņā ir atbilstīgi, Komisijai ir būtiskas šaubas, vai šajā lietā ir izpildīti darbības atbalsta saderības nosacījumi. Saskaņā ar Komisijas standarta praksi šādu atbalstu nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo tas neveicina noteiktu darbību vai noteiktu ekonomikas jomu attīstību un nav ierobežots laikā, tas netiek pakāpeniski samazināts un nav proporcionāls tam, kas ir nepieciešams, lai novērstu īpašus ekonomiskos traucējumus attiecīgajās jomās.
(125)
Tādējādi jāsecina, ka vērtējamais pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
V.3. Atbalsta likumība
(126)
Kā minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, pirmie tiesību akti, kas liecināja par nodokļu diskrimināciju kazino vidū, ir spēkā kopš 1994. un 1995. gada, un Komisija ir apsvērusi, vai pasākums visā tā kopumā ir pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē.
(127)
Nodokļu diskriminācija tika ieviesta nelikumīgi - proti, saskaņā ar ES tiesību aktiem par valsts atbalstu - 1995. gadā, kad Grieķijas iestādes izvēlējās konkrētiem kazino piešķirt izņēmumu no vispārīgajiem noteikumiem, kas izrietēja no Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma. Jo īpaši Grieķijas iestādes atļāva valsts īpašumā esošajiem kazino - kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino - arī turpmāk piemērot zemāku ieejas maksu EUR 6 apmērā, nevis standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, un 1995. gadā tās piešķīra šos labvēlīgākos nosacījumus arī Saloniku kazino saskaņā ar 1953. gada likumdošanas dekrētu attiecībā uz ārvalstu kapitālu. Standarta ieejas maksa EUR 15 apmērā jāmaksā un jāievēro pieciem citiem privātiem kazino, kuri ir izveidoti un kuriem ir izsniegtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994 kopš 1995. gada. Turklāt saskaņā ar Likumu 3139/2003 zemākā ieejas maksa EUR 6 apmērā tika īpaši saglabāta attiecībā uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, tādējādi nodrošinot, ka nodokļu diskriminācija tika nelikumīgi paildzināta un apstiprināta. Šīs diskriminācijas rezultātā ieguvējs bija arī Saloniku kazino, jo tam tika piešķirtas tādas pašas priekšrocības kā kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, kas tika apstiprināts līdz ar Prezidenta dekrēta 290/1995 izdošanu saskaņā ar 1953. gada likumu, kā tas paskaidrots iepriekš. Attiecībā uz Saloniku kazino īstenotie nosacījumi ir cieši saistīti ar kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino piemērotajiem nosacījumiem. Grieķijas iestādes ir ziņojušas (73), ka pēc 1995. gada ieejas maksas jautājums tika apspriests un Saloniku kazino vadītājs pieprasīja noteikt tā ieejas maksu tādā pašā apmērā kā kazino Mont Parnès, proti, EUR 6. Šis pieprasījums tika akceptēts pēc atzinuma iegūšanas no Valsts juridiskās padomes (atzinums 631/1997). Tādējādi var uzskatīt, ka, ja 2003. gadā tiktu mainīti nosacījumi attiecībā uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, nosakot, ka tiem jāiekasē ieejas maksa EUR 15 apmērā, būtu bijis jāmaina nosacījumi arī attiecībā uz Saloniku kazino. Bet tā nenotika, un nodokļu diskriminācija saskaņā ar valsts likumdošanu turpinājās.
(128)
Komisija netika informēta par nevienu no iepriekšminētajiem pasākumiem par labu konkrētiem kazino, kā arī netika tos apstiprinājusi, vismaz pavisam noteikti ne saskaņā ar ES noteikumiem par valsts atbalstu.
(129)
Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (74), 15. pantā ir noteikts, ka uz Komisijas tiesībām atgūt atbalstu attiecas desmit gadu noilguma periods. Noilguma periods sākas dienā, kad nelikumīgais atbalsts piešķirts saņēmējam vai nu kā individuāls atbalsts, vai arī kā atbalsts saskaņā ar atbalsta shēmu. Šo periodu pārtrauc jebkāda darbība, ko attiecībā uz nelikumīgu atbalstu veic Komisija vai dalībvalsts pēc Komisijas lūguma. Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna. Noilguma periodu pārtrauc uz laiku, kamēr Komisijas lēmumu izskata Eiropas Kopienu Tiesas procesā. Jebkāds atbalsts, attiecībā uz kuru ir beidzies noilguma periods, ir uzskatāms par pastāvošu atbalstu. Tomēr saskaņā ar šīs pašas regulas 1. panta c) punktu pastāvoša atbalsta grozījumi ir uzskatāmi par jaunu atbalstu.
(130)
Komisija atzīmē, ka saskaņā ar ES dalībvalstu tiesu judikatūru regulas par valsts atbalsta procedūru 15. pantā paredzētais noilguma periods nekādā ziņā nepauž vispārēju principu, saskaņā ar kuru jaunu atbalstu pārveido par pastāvošu atbalstu, tas tikai izslēdz noteiktā atbalsta atgūšanu, ja pagājuši desmit gadi pirms Komisijas pirmās iejaukšanās (75).
(131)
Šajā lietā līdz pat 2009. gadam ne Komisija, nedz arī Grieķija pēc Komisija lūguma neveica nekādas darbības. Komisija uzsāka rīkoties 2009. gada 21. oktobrī, kad tā nosūtīja Grieķijai sūdzību un lūdza paskaidrot tajā ietvertos jautājumus.
(132)
Visbeidzot, tiek secināts, ka jebkurš šā pasākuma ietvaros piešķirtais atbalsts 1999. gada 21. oktobrī vai vēlāk (desmit gadus pirms dienas, kad Komisija nosūtīja sūdzību Grieķijas valstij un lūdza informāciju) ir jauns un nelikumīgs atbalsts, kas ticis ieviests, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai, vai arī Komisijai nepieņemot par to lēmumu, attiecībā uz kuru ir piemērojams procedūras regulas 15. pants par atbalsta atgūšanu, kā tas detalizētāk paskaidrots turpmāk.
V.4. Summas noteikšana un atgūšana
(133)
Apstrīdētais pasākums tika īstenots, par to iepriekš nepaziņojot Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu. Līdz ar to pasākums ir uzskatāms par nelikumīgu atbalstu.
(134)
Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantā ir noteikts, ka, ja ir konstatēts, ka nelikumīgi piešķirtais valsts atbalsts ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu, tas jāatgūst no atbalsta saņēmēja, ja vien tas nav pretrunā ar vispārējiem tiesību principiem. Ar atbalsta atgūšanas starpniecību ir paredzēts maksimāli atjaunot konkurences stāvokli, kāds pastāvēja pirms atbalsta piešķiršanas. Grieķijas iestādes vai kazino Mont Parnès nav iesnieguši tādus argumentus, kas pamatotu vispārēju atkāpi no šā pamatprincipa.
(135)
Tāpat arī Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā ir noteikts, ka “Komisija nepieprasa atgūt atbalstu, ja tas būtu pretrunā ar vispārējo Kopienu tiesību principu”. Eiropas Kopienu Tiesas judikatūra un Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse jo īpaši paredz, ka atbalsta atgūšanas prasība ir pretrunā ar kādu vispārēju ES tiesību principu, ja atbalsta saņēmējs Komisijas rīcības rezultātā pamatoti sagaida, ka atbalsts atbilst ES tiesību normām (76).
(136)
Tiesas spriedumā lietā Forum 187 (77) bija noteikts, ka “tiesības pamatoties uz tiesiskās paļāvības principu ir ikvienam, kam kāda Kopienas iestāde ir devusi pamatotas cerības. Taču nav iespējams apgalvot, ka šis princips ir pārkāpts, ja administrācija nav devusi konkrētus solījumus. Arī gadījumā, ja rūpīgs un pieredzējis uzņēmējs var paredzēt tāda Kopienu pasākuma veikšanu, kas var skart tā intereses, tas uz šo principu nevar atsaukties, kad minētais pasākums tiek īstenots”.
(137)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès ir argumentējuši, ka jebkāda atbalsta atgūšana šajā gadījumā būtu pretrunā ar sabiedrības pārstāvju pamatotas paļāvības principu, ņemot vērā Grieķijas Valsts padomes pieņemto nolēmumu saskaņā ar valsts likumdošanu. Komisija savukārt norāda, ka tā ir valsts iestādes īstenota rīcība valsts mērogā, nevis ES iestādes rīcība iepriekš izklāstītās judikatūras ietvaros. Turklāt Valsts padomes nolēmums tika pieņemts, pamatojoties tikai uz valsts likumdošanu, un tajā netika apspriesti jautājumi saistībā ar valsts atbalstu vai jebkāda pasākuma kā valsts atbalsta klasificēšana. Tādēļ Komisija nevar atteikties no atbalsta atgūšanas, pamatojoties uz iepriekšminēto.
(138)
Grieķija un kazino Mont Parnès ir apgalvojuši, ka Loutraki novēloti iesniedza sūdzību Komisijai un tādējādi pārkāpa principu, ka tiesības nedrīkst izmantot ļaunprātīgi. Komisija uzskata, ka kavēšanās no sūdzības iesniedzēja puses nekādā ziņā nevar ietekmēt nelikumīga atbalsta atgūšanu, ņemot vērā procedūras regulas 15. pantā noteikto desmit gadu noilguma periodu.
(139)
Tāpat arī Komisija nevar akceptēt Grieķijas iestāžu un kazino Mont Parnès argumentus kā iemeslu izņēmuma kārtā atteikties no atgūšanas.
(140)
Kā tas paskaidrots šajā lēmumā, ar valsts 1994. un 1995. gadā īstenoto pasākumu starpniecību tika noteikta gan prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij, gan arī standarta ieejas maksa EUR 15 apmērā visos kazino. Taču neviena no šīm prasībām neattiecās uz atbalsta saņēmējiem kazino, neskatoties uz to, ka, sākot no 1995. gada, abas šīs prasības attiecās uz visiem pārējiem kazino, kas kopš tā brīža tās ir arī praksē īstenojuši (visiem privātīpašumā esošajiem kazino tika izsniegtas licences 1995. vai 1996. gadā, kad tie arī sāka īstenot noteiktos pasākumus, izņemot vienīgi Saloniku kazino). Tā kā nodokļu diskriminācija, ko izraisīja ieejas maksas atšķirības un saistītie 80 % maksājumi valstij, faktiski sākās 1995. gadā, var uzskatīt, ka atbalsta piešķiršanas periods arī sākās šajā pašā gadā.
(141)
Saskaņā ar V.3. iedaļas “Atbalsta likumība” beigās minēto secinājumu Komisija uzskata, ka Regulas (EK) Nr. 659/1999 15. pantā paredzētais 10 gadu noilguma periods liedz atgūt jebkādu atbalstu, kas piešķirts pirms 1999. gada 21. oktobra.
(142)
Atgūstamās summas aprēķinam jābūt balstītam uz faktu, ka, kā tas paskaidrots šajā lēmumā (sk. arī 85. punktu), Grieķijas valsts nav iekasējusi no valsts īpašumā esošajiem kazino summu EUR 7,20 apmērā uz vienu apmeklētāju, kas ir starpība starp privātīpašumā esošo kazino valstij maksāto nodokli EUR 12 apmērā uz vienu apmeklētāju un valsts īpašumā esošo kazino maksāto nodokli attiecīgi EUR 4,80 apmērā.
(143)
Tomēr, aprēķinot no katra kazino atgūstamo summu, jāņem vērā noteikti aspekti saistībā ar konkrētā kazino situāciju, kā paskaidrots turpmāk.
-
Saskaņā ar šajā lēmumā sniegtajiem paskaidrojumiem prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij, kas tika piemērota ar ministra 1995. gada lēmumu, attiecās uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, sākot no dienas, kad tiem saskaņā ar Likumu 2206/1994 izsniedza licences, t. i., 2003. gadā atbilstoši Likumam 3139/2003. Tomēr, sākot no 2000. gada beigām līdz pat licenču izsniegšanai 2003. gadā, ETA brīvprātīgi sāka maksāt valstij 80 % no ieejas maksas (kas bija EUR 6) (78). No šīs informācijas, ko iesniedza Grieķijas iestādes, ņemot vērā jebkādus turpmākus apgalvojumus, ko tās, iespējams, vēlēsies sniegt nākotnē (apstiprinot vai noliedzot iepriekšminēto), var secināt, ka līdz 2000. gadam vispār netika maksāts nodoklis par ieejas maksu, pat ne samazinātā summa (80 % no EUR 6). Tādēļ par pirmo periodu (no 1999. gada 21. oktobrim līdz 2000. gada beigām) atgūstamā summa jāaprēķina, balstoties uz summu EUR 12 apmērā, kas ir privātīpašumā esošo kazino maksātais pilna apmēra nodoklis laikā, kad valsts īpašumā esošie kazino vispār nemaksāja nodokli, un šī summa jāreizina ar šajā periodā pārdoto biļešu skaitu.
-
Saloniku kazino tika izsniegta licence 1995. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (79). Prasība maksāt valstij 80 % no ieejas maksas ir attiekusies uz Saloniku kazino kopš tā licences izsniegšanas 1995. gadā. Tas ir iekasējis tādu pašu samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā kā kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino. Tādējādi no Saloniku kazino atgūstamā summa jāaprēķina, sareizinot ar EUR 7,20 to biļešu skaitu, kuras izsniegtas, sākot no 1999. gada 21. oktobra.
-
Rodas salas kazino licence tika izsniegta 1996. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994. Tolaik tas uzsāka iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā, bet šī ieejas maksa tika nomainīta uz EUR 15 līdz ar kazino privatizāciju 1999. gada aprīlī. No oficiālās izmeklēšanas procedūras gaitā iesniegtajiem apsvērumiem Komisija saprot, ka Rodas salas kazino beidza saņemt atbalstu līdz ar tā privatizāciju 1999. gada aprīlī, tādēļ atgūt atbalsta summu no šā kazino liedz procedūras regulas 15. pantā minētais noilguma periods.
(144)
Komisijas rīcībā nav pietiekamu datu, lai iegūtu pareizu aplēsi par atgūstamajām summām no katra atbalsta saņēmēja kazino. Tomēr ES likumdošanā nav tādas normas, kas paredz, ka, izdodot tāda atbalsta atgūšanas rīkojumu, kas paziņots kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu, Komisijai būtu jānosaka precīza atgūstamā atbalsta summa. Pietiek ar to, ka Komisijas lēmumā ir iekļauta tāda informācija, kas ļauj dalībvalstij un atbalsta saņēmējam uzņēmumam pašiem aprēķināt šo summu bez pārmērīgām grūtībām. Tādēļ Komisija var likumīgi aprobežoties ar vispārīga pienākuma uzlikšanu atbalsta saņēmējam - atmaksāt attiecīgo atbalstu un atstāt valsts iestāžu ziņā precīzas atmaksājamās atbalsta summas aprēķināšanu saskaņā ar Komisijas lēmumā ietvertajām norādēm.
(145)
Pamatojoties uz dalībvalsts iesniegto informāciju, Komisija turpmāk sniedz nepieciešamās norādes par atbalsta atgūšanu.
(146)
Turpmākajā tabulā ir sniegts vispārējs pārskats par katra kazino gadā izsniegto ieejas biļešu skaitu (kā norādīts tabulā, šī informācija nav pilnīga) un provizoriska aplēse par summām, kas atgūstamas no katra kazino, ņemot vērā jebkādus turpmākos apsvērumus, ko Grieķija, iespējams, vēlēsies iesniegt pēc tam, kad būs veikusi savu aprēķinu par atbalsta atgūšanu.
Aplēse par katra kazino izsniegto biļešu skaitu
GADS
KAZINO
Mont Parnès
Korfu salas kazino
Saloniku kazino
Rodas salas kazino
1999
(22.10.1999.-31.12.1999.).
Trūkst informācijas
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2001
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2002
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2003
Trūkst informācijas par periodu līdz 2003. gada 1. maijam
Uz 2003. gada 1. maiju:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (līdz 22.10.2009.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Kopā līdz 22.10.2009.
[…]
[…]
[…]
[…]
Biļetes, kas izsniegtas pēc 22.10.2009.
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Provizoriska aplēse par atgūstamo summu uz vienu kazino
(noapaļotos skaitļos miljonos EUR)
Mont Parnès
Korfu salas kazino
Saloniku kazino
Rodas salas kazino
Algoritms un aprēķins
Par periodu 22.10.1999.-2000. (82):
biļešu skaits
(x1) × 12 = A1
Par periodu 22.10.1999.-2000.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 12 = A2 (EUR […])
Par periodu 22.10.1999.-22.10.2009.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 7,20 = AB3 (EUR […])
Neattiecas
Par periodu 2000.-22.10.2009.:
biļešu skaits
(y1) × 7,20 = B1
Par periodu 2000.-22.10.2009.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 7,20 = B2 (EUR […])
Par periodu 22.10.2009.-tagad:
biļešu skaits
(z1) × 7,20 = C1
Par periodu 22.10.2009.-tagad:
biļešu skaits
(z2) × 7,20 = C2
Par periodu 22.10.1999.-30.8.2010. (83):
biļešu skaits
(z3) × 7,20 = C3
Kopējā atgūstamā summa
A1 + B1 + C1
Tiks vēl aprēķināta
A2 + B2 + C2
Tiks vēl aprēķināta
AB3 + C3
Tiks vēl aprēķināta
Neattiecas
Kopējā atgūstamā summa
Tiks vēl aprēķināta
(147)
Papildus tam Komisija norāda, ka LESD 108. panta 3. punktam ir apturoša ietekme. Komisija nav saņēmusi nekādu informāciju par to, ka apstrīdētais pasākums būtu atcelts kopš lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas. Tādējādi var pieņemt, ka Grieķijas iestādes ir turpinājušas īstenot attiecīgo pasākumu līdz pat šim brīdim (84). Attiecīgi Grieķijai no atbalsta saņēmējiem jāatgūst jebkāds atbalsts, kas tika piešķirts pirms šā lēmuma pieņemšanas. Komisija atzīmē, ka Korfu salas kazino pārtrauca iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā un nomainīja to uz EUR 15 līdz ar privatizāciju 2010. gada augustā. Tādēļ, aprēķinot atgūstamo summu, jāņem vērā tikai periods līdz 2010. gada augustam.
(148)
Ņemot vērā iepriekšminētos argumentus, Komisijai būtu jāizdod rīkojums, ka Grieķijai jāatgūst no saņēmējiem nelikumīgi piešķirtais, nesaderīgais valsts atbalsts. Komisija norāda, ka, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas, Grieķijai jāatceļ visas vērtējamā pasākuma ietvaros piešķirtās nodokļu priekšrocības.
(149)
Attiecībā uz nākotni Grieķija ir minējusi, ka tā apsver tādas iespējamas izmaiņas kazino cenu noteikšanas politikā, kuru mērķis būtu novērst diskrimināciju starp tiem. Saskaņā ar Grieķijas teikto ar šo jauno likumdošanu atcels vērtējamo pasākumu. Tomēr Grieķija nav informējusi Komisiju par jebkādu progresu šajā jomā vai par jebkādām faktiski ieviestām izmaiņām. Komisija uzskata, ka šāda veida jaunas likumdošanas pieņemšana ir ļoti svarīga, lai atrisinātu ar diskrimināciju saistītās problēmas Grieķijas kazino vidū, un rosina Grieķiju nekavējoties veikt nepieciešamās darbības.
VI. SECINĀJUMS
(150)
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, attiecīgo judikatūru un lietas specifiskās iezīmes, Komisija uzskata, ka apstrīdētais pasākums, kas ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino un ko Grieķijas iestādes ir ieviesušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus noteikumus, kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Komisija arī konstatē, ka apstrīdētais pasākums ticis īstenots, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, un tādēļ ir uzskatāms par nelikumīgu atbalstu.
(151)
Komisija norāda, ka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu no saņēmējiem var atgūt jebkādu nelikumīgu atbalstu, un izdos rīkojumu, ka Grieķijai piešķirtais nelikumīgais atbalsts no saņēmējiem kazino jāatgūst. Tā norāda, ka procedūras regulas 15. pantā paredzētais 10 gadu noilguma periods liedz atgūt jebkādu atbalstu, kas piešķirts pirms 1999. gada 21. oktobra. Grieķijai, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas, jāatceļ visas vērtējamā pasākuma ietvaros piešķirtās nodokļu priekšrocības,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kas ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino un ko Grieķijas iestādes ir ieviesušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus daļēji saistošus noteikumus, kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
ir piešķirts nelikumīgi, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, un nav saderīgs ar iekšējo tirgu, jo tas ir radījis nepamatotas konkurētspējas priekšrocības saņēmējiem kazino - Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki un Korfu salas kazino (ņemot vērā, ka Rodas salas kazino beidza saņemt atbalstu 1999. gada aprīlī).
2. pants
1. Grieķija no saņēmējiem kazino atgūst 1. pantā minēto nesaderīgo atbalstu, kas tika piešķirts, sākot no 1999. gada 21. oktobra.
2. Atgūstamā summa ietver procentus, kas tiek aprēķināti, sākot no dienas, kad līdzekļi nodoti saņēmēja rīcībā, līdz dienai, kad līdzekļi faktiski atgūti.
3. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (85) V nodaļu.
4. Grieķija no šā lēmuma pieņemšanas dienas atceļ pašreizējo nodokļu diskrimināciju, ko izraisījis 1. pantā minētais atbalsts.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšana stājas spēkā uzreiz, un tā jāveic nekavējoties.
2. Grieķija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četru mēnešu laikā pēc tā izziņošanas.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma izziņošanas dienas Grieķija sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
to saņēmēju saraksts, kuriem ir ticis piešķirts atbalsts 1. pantā minētās shēmas ietvaros, un informācija par kopējo summu, ko katrs no tiem saņēma apstrīdētā pasākuma ietvaros un kas aprēķināta saskaņā ar šajā lēmumā sniegtajām norādēm;
b)
kopējo no katra atbalsta saņēmēja atgūstamā summa (pamatsumma ar procentiem);
c)
šā lēmuma izpildes nodrošināšanas nolūkā veikto un plānoto pasākumu sīks apraksts;
d)
dokumenti, kas pierāda, ka atbalsta saņēmējam ir likts atmaksāt atbalstu.
2. Grieķija līdz 1. pantā minētā atbalsta atgūšanas beigām informē Komisiju par šā lēmuma izpildei noteikto valsts pasākumu īstenošanas gaitu. Pēc Komisijas pieprasījuma Grieķija nekavējoties iesniedz informāciju par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem, lai izpildītu šo lēmumu. Tā arī sniedz detalizētu informāciju par atbalsta apjomu un atgūšanas procentiem, ko atbalsta saņēmējs jau atmaksājis.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Grieķijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 24. maijā