ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2012. gada 25. janvāris)
par pasākumu SA.14588 (C 20/09), ko Beļģija īstenojusi De Post - La Poste (esošais nosaukums - “bpost”) atbalstam
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 178)
(Autentisks ir tikai teksts franču un nīderlandiešu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/321/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekšminētajiem pantiem (2) un, ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
1.1. KOMISIJAS 2003. GADA LĒMUMS, KO VISPĀRĒJĀ TIESA IR ATCĒLUSI
(1)
Beļģijas iestādes 2002. gada 3. decembrī paziņoja (3) Komisijai par Beļģijas pasta operatora De Post - La Poste (turpmāk tekstā - “DPLP”, esošais nosaukums - “bpost (4)”) kapitāla palielināšanu. Pēc paziņojuma iepriekšējas izskatīšanas Komisija 2003. gada 23. jūlijā nolēma (5) necelt iebildumus par paziņoto pasākumu. Savā lēmumā Komisija secināja, ka, šādi palielinot kapitālu, kā arī īstenojot pārējos iepriekšējā izskatīšanā konstatētos pasākumus, kas veikti par labu DPLP, nav pārmērīgi kompensētas tīrās izmaksas, kas uzņēmumam radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus laika posmā no 1992. gada līdz 2002. gadam.
(2)
Uzņēmums Deutsche Post AG un tā Beļģijas meitas sabiedrība DHL International (6)2003. gada 27. novembrī Komisijas lēmumu pārsūdzēja Vispārējā tiesā. 2009. gada 10. februārī Vispārējā tiesa atcēla Komisijas lēmumu, secinot, ka Komisija nolēmusi necelt iebildumus, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, kuru dēļ tai būtu vajadzējis uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru.
(3)
Beļģija 2009. gada aprīlī Tiesā iesniedza apelācijas sūdzību (7) (C-148/2009) par Vispārējās tiesas spriedumu, ar ko atceļ Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu necelt iebildumus.
(4)
Tiesa 2011. gada 22. septembrī noraidīja Beļģijas iesniegto apelācijas sūdzību, secinot, ka Vispārējā tiesa Komisijas 2003. gada lēmumu atcēlusi pamatoti.
1.2. SŪDZĪBA PAR SNIEGTO ATBALSTU PRESES IZDEVUMU PIEGĀDES JOMĀ
(5)
2005. gadā, pamatojieties uz pretmonopola un valsts atbalsta noteikumiem, vairāki Beļģijas privātie preses izdevumu piegādātāji iesniedza sūdzību par Beļģijas iestāžu un DPLP savstarpējo nolīgumu par preses izdevumu piegādi (8). Šis nolīgums DPLP uzdod pildīt preses izdevumu piegādes sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu visā Beļģijā un nosaka šā pakalpojuma tarifus, kā arī kompensāciju, uz ko DPLP ir tiesīgs sakarā ar papildu izmaksām, kas rodas, pildot šo uzdevumu. Sūdzība galvenokārt attiecas uz DPLP sniegto pakalpojumu tarifiem, kas, pēc sūdzības iesniedzēju teiktā, ir tik zemi, ka ar tiem faktiski nevar konkurēt.
(6)
Attiecībā uz valsts atbalsta noteikumiem Komisijas dienesti sūdzību noraidīja, jo iepriekšējā izskatīšanā tika konstatēts, ka papildu tīrās izmaksas, kas saistītas ar preses izdevumu piegādi, netiek pārmērīgi kompensētas. Tomēr 2009. gada maijā sūdzības iesniedzēji šo iepriekšējas izskatīšanas rezultātā pieņemto nostāju apstrīdēja, sniedza papildu informāciju un lūdza Komisiju veikt padziļinātu izmeklēšanu.
1.3. CETURTAIS “PĀRVALDĪBAS LĪGUMS” (2005.-2010. G.)
(7)
Izskatot sūdzību par kompensāciju, kas bija piešķirta par preses izdevumu piegādi, Komisija atklāja, ka 2005. gadā Beļģija ar DPLP bija noslēgusi “pārvaldības līgumu”, par ko netika paziņots un ar ko bija paredzēts piešķirt kompensāciju par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (VTNP) sniegšanu. Līdz ar to 2007. gada aprīlī Komisija pēc savas iniciatīvas (pienākuma dēļ) uzsāka procedūru (9) un pieprasīja Beļģijai sniegt informāciju.
(8)
Beļģijas iestādes 2007. gada decembrī atbildēja, ka tās uzskata, ka kompensācija par VTNP sniegšanu nav valsts atbalsts, jo ir izpildīti visi četri Altmark lietas (10) nosacījumi. Pēc tam tās nosūtīja informāciju par 4. pārvaldības līgumu un jo īpaši par izmaksu uzskaites sistēmu, ko izmanto, aprēķinot valsts kompensācijas apjomu.
(9)
Pēc tam pasākumus, ko izskatīja pēc Komisijas iniciatīvas uzsāktajā procedūrā, un sūdzības iekļāva formālajā izmeklēšanas procedūrā C20/2009, ko uzsāka 2009. gada 23. jūlijā.
1.4. LĒMUMS PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(10)
Ņemot vērā to, ka Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu, un, izvērtējot Beļģijas iestāžu nosūtīto informāciju par šiem pasākumiem, Komisija 2009. gada 13. jūlijā nolēma sākt formālu izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā (11).
(11)
Komisijas lēmumu par procedūras sākšanu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes.
1.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(12)
Beļģijas iestādes savas piezīmes iesniedza 2009. gada 13. augustā un papildu piezīmes iesniedza 2009. gada 10. septembrī, 2009. gada 12. oktobrī, 2010. gada 23. aprīlī, 2010. gada 26. aprīlī, 2010. gada 19. oktobrī, 2010. gada 19. novembrī, 2010. gada 21. decembrī, 2011. gada 18. janvārī, 2011. gada 17. februārī, 2011. gada 2. martā, 2011. gada 29. martā, 2011. gada 11. aprīlī, 2011. gada 10. maijā, 2011. gada 27. maijā, 2011. gada 14. jūnijā, 2011. gada 10. augustā, 2011. gada 26. augustā, 2011. gada 7. oktobrī, 2011. gada 14. decembrī, 2011. gada 19. decembrī, 2011. gada 20. decembrī un 2011. gada 26. decembrī. Beļģijas iestādes norādīja, ka 2009. gada 22. aprīlī tās iesniedza apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu, un sniedza precizējumus attiecībā uz kompensāciju, ko DPLP saņem par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, un citiem ad hoc pasākumiem DPLP.
1.6. TREŠO PUŠU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU UN BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR TREŠO PUŠU PIEZĪMĒM
(13)
Deutsche Post AG un DHL International N.V./S.A. savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (turpmāk tekstā - “VFP”, Flandrijas preses izdevumu piegādātāju federācija) un Prodipresse (“Profesionālo preses izdevumu piegādātāju apvienība”) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (turpmāk tekstā - “BD”, DPLP konkurents preses izdevumu piegādes tirgū) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija, bezpeļņas organizācija) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
2. DETALIZĒTS ATBALSTA APRAKSTS
2.1. DPLP JURIDISKAIS STATUSS UN DARBĪBAS
(17)
Līdz 1992. gadam Beļģijas La Poste bija valsts pārvaldīta struktūrvienība (“Régie des postes”), bet 1992. gadā tā ieguva neatkarīgas juridiskas personas (patstāvīga publiska uzņēmuma) statusu. 2000. gadā uzņēmums mainīja juridisko statusu, kļūstot par publisko tiesību akciju sabiedrību.
(18)
2010. gadā DPLP saimnieciskās darbības ieņēmumi bija EUR 2 318 miljoni, un uzņēmējdarbībā gūtā peļņa - EUR 319 miljoni. 2010. gada beigās DPLP nodarbināja 33 616 personas. Salīdzinājumam - 2002. gadā uzņēmumā bija 42 000 darbinieku. Personāla izmaksas veido 65 % no kopējām darbības izmaksām.
(19)
Uzņēmuma mazākuma akcionārs, kam pieder 50 % “mīnus” viena daļa, ir privātais ieguldītājs CVC Capital Partners. Vairākuma akcionārs ir Beļģijas valsts.
2.2. PĀRSKATS PAR SNIEGTAJIEM SABIEDRISKAJIEM PAKALPOJUMIEM
2.2.1. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam
(20)
Izmeklēšanā apskatītajā laika posmā, proti, no 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP bija atbildīgs par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu pildīšanu saskaņā ar Pasta likumu (12) un četriem secīgiem pārvaldības līgumiem.
2.2.1.1. Pārvaldības līgumu noteikumi par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu
(21)
Pārvaldības līgumos izklāsta to uzdevumu īstenošanas noteikumus un nosacījumus, ko DPLP veic, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs, un nosaka Beļģijas valsts finansiālā atbalsta apmēru.
(22)
Kopš DPLP dibināšanas 1992. gadā DPLP ar Beļģijas valsti ir parakstījis četrus pārvaldības līgumus par šādiem laika posmiem (13):
1)
pirmais līgums: no 14.9.1992. līdz 31.12.1996.;
2)
otrais līgums: no 1.1.1997. līdz 23.9.2002.;
3)
trešais līgums: no 24.9.2002. līdz 23.9.2005.;
4)
ceturtais līgums: no 24.9.2005. līdz 23.9.2010.; šā līguma darbības laiks ir pagarināts līdz jaunā līguma izveidei.
(23)
Pārvaldības līgumos nosaka sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi, ko Beļģijas valsts paredz spēkā esošajā pārvaldības līgumā, ir šādi (14):
Pasta pakalpojumi
i)
Vispārējie pasta pakalpojumi
ii)
Dienas laikrakstu piegāde
iii)
Periodikas izdevumu piegāde
iv)
Vēlēšanu materiālu piegāde
v)
Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām
vi)
Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence)
vii)
Starptautiskie pasta pakalpojumi
viii)
Starptautiskie pasta paku sūtījumi
Finanšu pakalpojumi
ix)
Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā
x)
Naudas pārvedumu sastādīšana
xi)
Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās
xii)
Vēlēšanu iecirkņu darbinieku honorāru izmaksa
xiii)
Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite
xiv)
Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām
Pastmarku tirdzniecība
xv)
Pastmarku tirdzniecība
Citi sabiedriskie pakalpojumi
xvi)
Pastnieka sociālā loma
xvii)
Pienācīga sabiedrības informēšana
xviii)
Elektroniskā pasta izdrukāšana un piegāde
xix)
Elektronisko ziņojumu sertificēšanas pakalpojumi
xx)
Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem
xxi)
Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu
xxii)
Sadarbība attiecībā uz vēlēšanu biļetenu paku piegādi
2.2.2. Izmeklēšanā apskatītie valsts pasākumi
(24)
No 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP saņēma valsts atbalstu, kas izpaudās kā dažādi pasākumi:
1)
pensiju izmaksu uzņemšanās: pēc 1997. gada pensiju sistēmas reformas valsts atbrīvoja DPLP no tā pensiju saistībām EUR 3,8 miljardu apmērā;
2)
ikgadēja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu (15). Laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam kopumā šajās kompensācijās izmaksāja EUR 5,2 miljardus;
3)
kapitāla palielināšana: divas iemaksas 1997. gadā (EUR 62 miljoni), viena iemaksa 2003. gadā (EUR 297,5 miljoni) un viena iemaksa 2006. gadā (EUR 40 miljoni);
4)
atbrīvojumi no nodokļiem: atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa, zemes nodokļa un citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem;
5)
ēku nodošana: 1992. gadā uzņēmumam DPLP nodeva 63 ēkas, kuru vērtība bija EUR 112,2 miljoni;
6)
garantija, kuru valsts 2004. gadā piešķīra EUR 100 miljonu aizdevumam un par kuru uzņēmumam bija jāmaksā garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.
2.2.2.1. Pensiju izmaksas uzņemšanās
(25)
Régie des postes 1992. gadā likuma ceļā tika pārveidots par neatkarīgu publisku uzņēmumu ar nosaukumu “De Post - La Poste”. Kā Régie des postes tiesību un pienākumu likumiskais pārņēmējs DPLP pārņēma tās aktīvus un personālu. Šie notikumi būtiski izmainīja uzņēmuma modeli.
1.
Régie des postes atradās kompetentā ministra pakļautībā un tiešā vadībā, taču DPLP vadību uzņēmās tā valde un pārvaldības komiteja, tādējādi valsts kompetencē palika tikai uzraudzīt, lai tiktu ievērotas tiesību normas un pārvaldības līgums (16).
2.
Būtībā DPLP pats bija atbildīgs par savu finansiālo stabilitāti, taču Régie des postes gada budžetu sagatavoja kompetentais ministrs, kurš to kā savas ministrijas budžeta pielikumu iesniedza Parlamentam apstiprināšanai.
(26)
Līdz ar to 1992. gadā DPLP pārņēma 43 747 ierēdņus, kā arī tiem pienākošos tiesisko aizsardzību attiecībā uz nodrošinātu darbu, pensiju un atalgojumu (1991. gada 21. marta likuma 33. pants).
(27)
DPLP 2008. gadā nodarbināja aptuveni 23 500 štata darbinieku (kuru statuss līdzinājās ierēdņu statusam), kas, kā turpmāk norādīts, veidoja gandrīz divas trešdaļas no kopējā personāla.
1. attēls
Nodarbinātības veidi DPLP
(28)
No 1972. gada līdz 1996. gadam pensijas izmaksāja saskaņā ar paaudžu solidaritātes principu. Saskaņā ar šo principu DPLP valstij atmaksāja to pensiju kopsummu, kuru valsts bija izmaksājusi pensionētajiem ierēdņiem (17) saskaņā ar šo ierēdņu pensiju tiesībām, kas iegūtas kopš 1972. gada, kad Beļģijas La Poste kļuva par atsevišķu ekonomisku vienību valsts sistēmā (Régie des postes).
(29)
Līdz 1997. gada pensiju reformai pensiju finansēšanas sistēmā neveica nekādas izmaiņas. Reformas rezultātā pensiju sistēmas pirmo līmeni, ko piemēro DPLP štata darbiniekiem, pielīdzināja privātajam sektoram: sākot ar 1997. gadu, DPLP bija jāveic pensiju iemaksas ONSS (Valsts sociālās apdrošināšanas birojs), kas atbilst 8,86 % no izmaksāto algu apjoma.
(30)
Līdztekus tam valsts piekrita uzņemties DPLP pensiju saistības EUR 3,8 miljardu apmērā.
2.2.2.2. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma īstenošanas izmaksu ikgadēja kompensācija
(31)
Katrā līgumā paredzēja ikgadēju kompensāciju, ko valsts izmaksā attiecīgajā līgumā noteikto sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.
(32)
Pirmajos trijos līgumos kompensācijas apjomu noteica, pamatojoties uz faktisko starpību starp izdevumiem un ieņēmumiem, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. 4. pārvaldības līgumā paredz izmaksāt nemainīgu kompensāciju, kuru aprēķina, pamatojoties uz plānoto starpību starp DPLP izdevumiem un sabiedrisko pakalpojumu lietotāju radītajiem ieņēmumiem, un kurai pārvaldības līgumos tomēr ir noteikts maksimālais apjoms (18).
(33)
Sabiedriskie pakalpojumi, par kuriem saskaņā ar spēkā esošo pārvaldības līgumu (19) DPLP ir tiesīgs saņemt kompensāciju no valsts, ir šādi:
Pasta pakalpojumi
ii)
Dienas laikrakstu piegāde
iii)
Periodikas izdevumu piegāde
iv)
Vēlēšanu materiālu piegāde
v)
Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām
vi)
Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence)
Finanšu pakalpojumi
ix)
Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā
x)
Naudas pārvadājumu sastādīšana
xi)
Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās
xiii)
Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite
xiv)
Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām
Pastmarku tirdzniecība
xv)
Pastmarku tirdzniecība
Citi sabiedriskie pakalpojumi
xvi)
Pastnieka sociālā loma
xx)
Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem
xxi)
Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu
(34)
Jāatzīmē, ka saskaņā ar trīs pēdējiem pārvaldības līgumiem (20) par vispārējo pasta pakalpojumu nevar saņemt kompensāciju. Lai gan preses izdevumu piegādi vispārīgi var piedēvēt vispārējam pakalpojumam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (21), Beļģijas iestādes šos īpašos uzdevumus (dienas laikrakstu piegādi un periodikas izdevumu piegādi), par kuriem saskaņā ar pārvaldības līgumiem jāvar saņemt kompensāciju, definēja atbilstīgi kritērijiem, kas tos nošķir no vispārējā pasta pakalpojuma. Minētie kritēriji ir šādi: 1) uzdevuma mērķi, kas sniedzas tālāk par vispārējā pakalpojuma mērķiem; 2) īpaši noteikumi, kas izklāstīti minētajos līgumos; un 3) īpaši cenu politikas nosacījumi, kas atšķiras no tiem, ko piemēro vispārējo pakalpojumu cenu politikai.
(35)
Uzdevuma mērķi: Beļģijas iestādes uzskata, ka īpaši svarīgi ir nodrošināt drukātās preses plaša mēroga piegādi visā Beļģijas teritorijā, lai tādējādi palielinātu sabiedrības informētības līmeni un viedokļu dažādību un veicinātu tās līdzdalību politiskajās debatēs.
(36)
Līgumā nosaka īpašus pakalpojumu sniegšanas noteikumus: kompensējamais preses izdevumu piegādes īpašais pakalpojums, kas jāsniedz DPLP, ir plašāks par klasisko piegādes pakalpojumu, ko ietver vispārējie pakalpojumi. Uz šo īpašo pakalpojumu attiecas vairāki stingri noteikumi par kvalitāti un rezultātiem attiecībā uz piegādes laiku (piemēram, piegādi pirms plkst. 7.30), biežumu, piegādes iespējām, kas pieejamas izdevējiem, izdevējiem sniegto elastību realizācijas apjoma noteikšanai, kā arī pakalpojuma sniegšanas nepārtrauktību (tostarp force majeure gadījumu precīzu definīciju).
(37)
Īpaša cenu politika: kompensējamā preses izdevumu piegādes uzdevuma tarifus nosaka trīspusējās sarunās (Beļģijas valsts/DPLP/izdevēji) un nav nepieciešams, lai regulēšanas iestāde šos tarifus apstiprinātu, kā tas būtu jādara attiecībā uz vispārējo pasta pakalpojumu tarifiem. Vispārējo pasta pakalpojumu tarifi ir balstīti uz izmaksām, taču kompensējamā preses izdevumu piegādes īpašā uzdevuma tarifi ir ievērojami zemāki, lai tādējādi varētu sasniegt šā uzdevuma mērķus.
(38)
Par 33. apsvērumā minēto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu var saņemt kompensāciju. Katrā pārskata periodā faktiski izmaksātā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir šāda:
1. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
1992. (22)
91 720 000
1993.
351 327 000
1994.
322 138 000
1995.
368 308 000
1996.
314 205 000
2. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
1997.
208 934 000
1998.
228 629 000
1999.
213 788 000
2000.
216 282 000
2001.
224 269 000
2002.
194 559 000
3. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
2003.
175 554 000
2004.
247 606 000
2005.
254 825 000
4. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
2006.
299 729 000
2007.
306 396 000
2008.
315 683 000
2009.
321 244 000
2010.
325 735 000
2.2.2.3. Kapitāla palielināšana
(39)
Kapitāla palielināšana 1997. gadā: DPLP labā veica divas kapitāla iemaksas, kapitālu kopumā palielinot par EUR 62 miljoniem, bet par veiktajām iemaksām nepaziņoja. Tomēr vēlāk Beļģijas iestādes norādīja, ka veiktās iemaksas faktiski bija kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas DPLP netika izmaksātas paredzētajā laikā, bet tika atliktas uz vēlāku laiku.
(40)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes DPLP kapitālu palielināja par EUR 297,5 miljoniem. Beļģijas iestādes apgalvo, ka šo kapitāla iemaksu veica apstākļos, kas ir pieņemami privātam ieguldītājam, kas darbojas parastos tirgus ekonomikas apstākļos, un ka saskaņā ar tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principu šāda iemaksa nav valsts atbalsts.
(41)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes vēlreiz palielināja DPLP kapitālu, veicot iemaksu EUR 40 miljonu apmērā. Beļģijas iestādes apgalvo, ka kapitāla iemaksa atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo šo iemaksu veica saskaņā ar nosacījumiem, kas ir identiski (pari passu) tiem, ko piemēro privātiem ieguldītājiem.
2.2.2.4. Atbrīvojumi no nodokļiem:
(42)
Līdz 2005. gada 31. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa.
(43)
Laika posmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP bija atbrīvots no zemes nodokļa par ēkām, ko tas izmantoja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, tādējādi ik gadu uzņēmums ietaupīja EUR […] (23) līdz EUR […]. Ja uzņēmums šo nodoklis būtu maksājis, to produktu (sabiedriskie pakalpojumi un komercprodukti) izmaksas, kurus nodrošina, izmantojot šīs ēkas, būtu bijušas proporcionāli augstākas.
(44)
DPLP ir atbrīvots arī no citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Beļģijas iestādes šā atbrīvojuma radīto priekšrocību nevar precīzi noteikt, taču norāda, ka šis pasākums ietilpst de minimis noteikumu piemērošanas jomā.
(45)
Nodokļu atbrīvojumus piemēroja jau pirms 1958. gada, kad stājās spēkā EK līgums, un to nosacījumi nav būtiski mainīti. Lai gan 2005. gada 31. decembrī atcēla atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa, abi pārējie nodokļu atbrīvojumi joprojām ir spēkā.
2.2.2.5. Ēku nodošana
(46)
Beļģijas valsts 1992. gadā DPLP nodeva 63 ēkas, par to nesaņemot atlīdzību (24). DPLP šīs ēkas izmantoja jau pirms tam, kaut arī tad tās vēl juridiski piederēja valstij. Šo īpašumu kopējā vērtība bija EUR 112,2 miljoni (25). Šīs ēkas nebija iekļautas sākotnējos pamatlīdzekļos, kuriem tās pievienoja vēlāk un kurus 1971. gadā, La Poste, kļūstot par neatkarīgu valsts struktūrvienību (“Régie des postes”), nodalīja no valstij piederošajiem līdzekļiem. Régie des postes jau likumīgi piederēja aktīvi, kas bija iekļauti tās bilancē. Šīs papildu ēkas, ko nodeva 1992. gadā, bija paredzētas, lai kompensētu pensiju izmaksas, par kurām Régie des postes, kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, kļuva atbildīgs DPLP.
(47)
Beļģijas iestādes uzsver, ka šo ēku nodošana bija saistīta tikai un vienīgi ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu un nedeva nekādas priekšrocības. Tās apgalvo, ka Beļģijas La Poste (un līdz ar to arī Régie des postes) šīs ēkas izmantoja, jau pirms tas kļuva par DPLP 1992. gadā.
2.2.2.6. Valsts garantija
(48)
DPLP bija iespēja saņemt valsts garantiju aizņēmumiem, par to maksājot garantijas prēmiju ar 0,25 % likmi.
(49)
Laikposmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP šo valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi - Eiropas Investīciju bankas (EIB) piešķirtajam aizdevumam EUR 100 miljonu apmērā. Saskaņā ar nolīgumu, ko 2004. gada 22. decembrī parakstīja DPLP un EIB, DPLP varēja izmantot EIB piešķirto kredītlīniju līdz 2008. gada 10. jūnijam. DPLP to izmantoja un 2007. gada 8. novembrī pieprasīja EUR 100 miljonu aizdevumu, ko faktiski saņēma 2007. gada 5. decembrī. DPLP apņēmās aizdevumu atmaksāt 11 vienādos ikgadējos maksājumos, ik gadu veicot maksājumu aptuveni EUR 9,09 miljonu apmērā. Pirmais maksājums ir jāveic 2012. gada 5. decembrī un pēdējais - 2022. gada 5. decembrī. Procentu maksājumi ir jāveic reizi ceturksnī (5. decembrī, 5. martā, 5. jūnijā un 5. septembrī). Procentu likmi nosaka saskaņā ar trīs mēnešu termiņa EURIBOR likmi, no kuras atņem 37 bāzes punktus.
3. TO IEMESLU APRAKSTS, KĀ REZULTĀTĀ 2009. GADĀ TIKA UZSĀKTA IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRA
(50)
Pamatojoties uz spriedumu Altmark lietā (26), Komisija uzskatīja, ka iepriekšminētās kompensācijas, kas kopš 1992. gada izmaksātas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kā arī atbrīvojumus no nodokļiem, kapitāla iemaksas, valsts garantiju un ēku nodošanu var uzskatīt par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(51)
Valsts atbalstu, kas izpaužas kā tādu izmaksu kompensēšana, kas attiecas uz vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, var atzīt par saderīgu LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, ja šāds atbalsts ir nepieciešams šo pakalpojumu sniegšanai un neietekmē tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Eiropas Savienības interesēm.
(52)
Komisija 2009. gada lēmumā par procedūras uzsākšanu apsvēra, cik nepieciešami un samērīgi ir DPLP piešķirtie atbalsta pasākumi sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.
(53)
Attiecībā uz kompensācijas pārmaksas aprēķinu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu Komisija uzskatīja, ka, pārbaudot, vai sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi netiek pārmērīgi kompensēti, visas izmaksas un ieņēmumi, kas ir saistīti ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tika ņemti vērā. Attiecībā uz šo aprēķinu jāpārbauda, cik stabila ir uzskaites sistēma, ko pielieto, nosakot izmaksas, kas attiecināmas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, kā arī jāņem vērā visas sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas un sniegtais papildu atbalsts neatkarīgi no tā veida.
(54)
Attiecībā uz ierēdņu pensiju finansēšanu par valsts līdzekļiem Komisija izskatīja, cik lielā mērā situācija, kādā DPLP nonāca, valstij uzņemoties tā pensiju saistības, ir pielīdzināma konkurentu situācijai attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksām.
(55)
Saskaņā ar Komisijas pieeju, pieņemot lēmumu par Francijas La Poste strādājošo ierēdņu pensiju izmaksu finansēšanu par valsts līdzekļiem (27), bija jāpārbauda, vai šis pasākums ir saderīgs LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un tādējādi jānosaka, cik lielā mērā DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas, ko uzņēmums maksāja pēc tam, kad valsts uzņēmās tā pensiju saistības, ir pielīdzināmas DPLP konkurentu sociālās apdrošināšanas izmaksām.
4. IEINTERESĒTO OPERSONU PIEZĪMES
4.1. VFP UN PRODIPRESSE PIEZĪMES
(56)
VFP un Prodipresse savas piezīmes par DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(57)
Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību VFP un Prodipresse uzsvēra konkurences izkropļojumus, ko ir izraisījuši zemie tarifi, ko DPLP piemēro par preses izdevumu piegādi, tādējādi neļaujot pārējiem tirgus dalībniekiem nekādi konkurēt.
(58)
Tās norādīja, ka DPLP piemērotās cenas noteica trīspusējās sarunās starp DPLP, izdevējiem un valsti. Tās apgalvo, ka, izmaksājot kompensācijas par VTNP, valsts kompensē zaudējumus, kas DPLP rodas, sniedzot pakalpojumus par cenu, kas ir zem tirgus cenas. DPLP ir šī atbalsta tiešais labuma guvējs, bet arī dienas laikrakstu izdevēji no tā gūst netiešu labumu.
(59)
VFP un Prodipresse uzskata, ka valsts, iespējams, pārmērīgi kompensē DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu, tādējādi ļaujot DPLP liekos līdzekļus novirzīt pārējo darbību finansēšanai.
4.2. BEĻĢIJAS DIENAS LAIKRAKSTU IZDEVĒJU ASOCIĀCIJAS PIEZĪMES
(60)
Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tā uzsvēra, cik nozīmīga demokrātijas un vienlīdzības ziņā ir efektīva sistēma, ar ko visā Beļģijas teritorijā piegādāt dienas laikrakstus par vienādām un pieņemamām cenām tā, lai abonenti tos saņemtu jau agri no rīta.
4.3. DEUTSCHE POST AG UN DHL INTERNATIONAL PIEZĪMES
(61)
Deutsche Post AG un DHL International savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tie uzsvēra, ka ir jāizskata to pensiju saistību uzņemšanās, par kurām ir atbildīgs DPLP, un jo īpaši jāpārliecinās par šā pasākuma saderību ar iepriekšējo praksi, jāpārbauda kapitāla iemaksu saderība ar tirgu, jāpārbauda izmaksu sadales saderība ar Chronopost lietu un, visbeidzot, jāpārbauda ēku nodošana.
4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA PIEZĪMES
(62)
Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (“BD”), kas pieder TNT grupai, savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. BD un DPLP, jo īpaši Deltamedia, DPLP meitassabiedrība, kas ir atbildīga par preses izdevumu piegādi, konkurē periodikas izdevumu un dienas laikrakstu piegādes tirgū. Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību BD uzsvēra, ka DPLP dienas laikrakstus izplata par cenām, kas ir zemākas par BD cenām. BD apgalvo, ka DPLP zaudējumus finansē ar valsts subsīdijām. DPLP zemās cenas apgrūtina jebkādas iespējas konkurēt ar šo uzņēmumu.
(63)
BD apgalvo, ka DPLP ir pārkāpis Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (28), kā arī Direktīvas 97/67/EK 7. pantu. BD arī izvērtēja, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un to, vai VTNP izmaksu kompensācija ir saderīga LESD 106. panta 2. punkta izpratnē.
(64)
BD apskatīja to, vai dienas laikrakstu piegādi var uzskatīt par VTNP, ņemot vērā, ka vairākumā dalībvalstu šī ir konkurencei atvērta darbība, kuras īstenošanā pasta operators neiesaistās.
(65)
BD apsvēra arī to, vai piemērotākais līdzeklis, ar ko atbalstīt dienas laikrakstu piegādi, būtu subsīdija, kas paredzēta tikai pasta operatoram, vai atbalsts izdevējiem, kas līdz ar to piegādes pakalpojumus varētu saņemt brīva tirgus apstākļos, tādējādi ļaujot savstarpēji konkurēt dažādiem šo pakalpojumu sniedzējiem.
(66)
BD apskatīja to, cik pamatotas ir izmaksas un cik svarīgi būtu apstiprināt DPLP uzticēto dienas laikrakstu piegādes uzdevumu. BD uzskata, ka DPLP izmaksas ir daudz augstākas par pārējo operatoru izmaksām un ka tādēļ DPLP ir nepieciešamas lielāka subsīdijas. Tādā gadījumā subsīdijas nav ne samērīgas, ne pamatotas.
(67)
Visbeidzot, BD uzskata, ka DPLP izmaksas, kuras uzņēmās valsts, varētu ietvert ieguldījumu izmaksas, kas nav nepieciešamas VTNP sniegšanai, ņemot vērā to, ka DPLP varēja izmantot citiem pakalpojumiem paredzētās infrastruktūras. Iespējams, ka arī komercproduktu reklāmas kampaņas finansēja, izmantojot valsts subsīdiju.
5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES
5.1. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS
(68)
Beļģijas iestādes uzsver, ka saskaņā ar pieeju Combus lietā (29) pensiju saistību uzņemšanās nav valsts atbalsts, jo tādējādi Beļģijas La Poste atbrīvo no pārmērīgām izmaksām un nevis samazina izmaksas, ko parasti sedz no uzņēmuma budžeta.
(69)
Šādu pārmērīgu izmaksu pamatā ir augstākas algu izmaksas štata darbinieku dēļ un nepietiekama rīcības brīvība, kas neļauj DPLP pēc saviem ieskatiem samazināt nodarbināto ierēdņu skaitu.
(70)
Beļģijas iestādes nosaka trīs cēloņus, kuru dēļ darbība nav pietiekami elastīga:
1)
ierēdņiem ir nodrošināts darbs;
2)
nav iekšējas mobilitātes;
3)
nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba.
(71)
Ierēdņiem ir nodrošināts darbs: DPLP uzsver, ka tā štata darbinieki faktiski ir pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku. DPLP nevar izbeigt ar štata darbiniekiem noslēgto līgumu darbību, ja vien tam nav būtiska iemesla vai darbinieku sniegums pastāvīgi nav slikts. Pat, ja tā būtu, atlaišana ir jāveic saskaņā ar ļoti stingriem nosacījumiem.
(72)
Turklāt Conseil d’État (Beļģijas administratīvā tiesa, kuras kompetencē ir štata darbinieki, savukārt līgumdarbinieki ir darba lietu tiesu kompetencē) atbalstīja štata darbiniekus, nosakot stingrus noteikumus attiecībā uz “pamatota atlaišanas iemesla” noteikšanu. Līdz ar to DPLP nevar atlaist savus štata darbiniekus ne saskaņā ar individuālās, ne kolektīvās atlaišanas principiem, kā arī ne ekonomisku, ne tehnisku iemeslu dēļ.
(73)
Tādējādi darba līgumu laušana nav pārvaldības instruments, ar ko pārstrukturēt personāla sastāvu darbības optimizēšanas nolūkos. Arī tas, ka darbiniekus nevar atlaist ekonomisku iemeslu dēļ, ievērojami ierobežo DPLP rīcībā esošos līdzekļus tādu problēmu risināšanai kā nepietiekama mobilitāte vai štata darbinieku algas un pabalsti, kas pārsniedz tirgū esošo algu un pabalstu apmēru. Turklāt štata darbiniekiem nav tiesību pieprasīt, lai tos automātiski pārceltu strādāt valsts pārvaldes iestādēs, un arī DPLP to nevar uzspiest.
(74)
Tādējādi štata darbinieku skaits pamatā var samazināties tikai tad, ja kāds no darba aiziet brīvprātīgi, kas notiek reti, vai citu dabisku iemeslu dēļ.
(75)
Nav iekšējas mobilitātes: papildus tam, ka DPLP nevar samazināt darbinieku skaitu jomās, kurās pieprasījums pēc pakalpojumiem ir krities, arī DPLP iespējas uzņēmuma vajadzībām štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām uzņēmuma iekšienē ir ļoti ierobežotas.
(76)
Tādu apstākļu dēļ kā darbinieku valoda, kvalifikācija, darba stāžs un funkcionālā klasifikācija DPLP praktiski nespēj savus darbiniekus, kas strādā jomās, kur vajadzība pēc darbaspēka samazinās, piemēram, tradicionālo pasta sūtījumu skaita samazināšanās dēļ, pārcelt strādāt tādās jomās, kur nav pietiekami darbinieku, jo īpaši pensionēšanās vai pieaugoša pieprasījuma dēļ.
(77)
Tas nozīmē, ka, ņemot vērā “statusa” neelastību, DPLP praktiski nespēj savus štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām atkarībā no uzņēmuma vajadzībām vai izlīdzināt darbinieku skaitu starp jomām, kur to ir par daudz vai par maz. Interesanti, ka, lai apmierinātu vajadzību pēc darbiniekiem jomās, kur to ir par maz, DPLP jāpieņem darbā pagaidu darbinieki vai līgumdarbinieki, nesamazinot pārlieku lielo štata darbinieku skaitu jomās, kur darbinieku ir par daudz.
(78)
Nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba: papildus minētajam, ja trūkst darba, DPLP savus štata darbiniekus nevar īslaicīgi atlaist (“ekonomiskais bezdarbs”) kā to var darīt privātie uzņēmēji.
(79)
Augstākas algu izmaksas: 1992. gadā, kad Régie des postes kļuva par neatkarīgu publisku uzņēmumu un to pārdēvēja par DPLP, štata darbinieki saņēma izteikti lielākas algas un pabalstus nekā privātajā sektorā strādājošie līgumdarbinieki. Ņemot vērā to, ka kopš 1992. gada algas automātiski ir palielinātas atkarībā no darba stāža un arodbiedrībām ir ievērojama ietekme, štata darbinieku algas un pabalsti joprojām ir salīdzinoši augstāki.
(80)
Papildus tam, ka štata darbiniekiem ir lielākas algas un pabalsti nekā līgumdarbiniekiem, štata darbiniekiem ir arī par četrām līdz vienpadsmit apmaksātām atvaļinājuma dienām vairāk (30), kas palielina DPLP izmaksas. Šie apstākļi, kas raksturo situāciju attiecībā uz štata darbiniekiem, apgrūtināja DPLP spēju pārvaldīt štata darbinieku izmaksas, kas ir ievērojami augstākas par privātajā sektorā strādājošo līgumdarbinieku izmaksām.
(81)
Kopš 1992. gada, kad DPLP pārņēma Régie des postes štata darbiniekus, DPLP vadītāji atzīst, ka šie darbinieki, kuriem ir jāmaksā lielākas algas un ar kuriem nevar brīvi rīkoties darbības uzlabošanas nolūkos, rada strukturāli neizdevīgu stāvokli, ko, pasta pakalpojumu tirgum liberalizējoties, ir arvien grūtāk pārvarēt. Līdz ar to 1998. gadā DPLP pārtrauca pieņemt štatā jaunus darbiniekus. Darbiniekiem aizejot no darba dabisku iemeslu dēļ, galvenokārt aizejot pensijā, to skaits samazinājās līdz 23 538 darbiniekiem 2008. gadā.
(82)
Kā norādīts zemāk esošajā tabulā štata darbinieku skaita samazināšanās, kas, ņemot vērā šā brīža darbinieku vecumu, galvenokārt ir atkarīga no tā, cik darbinieku no darba aiziet dabisku iemeslu dēļ, ir noritējusi lēni un, visai iespējams, tā turpināsies līdz pat 2030. gadam, kas ir krietni pēc pasta pakalpojumu tirgus pilnīgas liberalizācijas.
2. attēls
DPLP štata darbinieku skaita dinamika
(83)
Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka DPLP štata darbinieki ir nopietns traucēklis gan uzņēmuma darbībai, gan izmaksu ziņā attiecībā uz privātuzņēmējiem un ka valsts DPLP ir atbrīvojusi no pārmērīgām izmaksām, kādu nav tā konkurentiem.
(84)
Beļģijas iestādes uzskata, ka šis pasākums nav atbalsts un ka līdz ar to DPLP gadījumā nav nepieciešams ievērot rīcības modeli, ko Komisija, pamatojoties uz iepriekšējo praksi attiecībā uz pensiju shēmām [EDF (31), Francijas La Poste (32), Royal Mail (33)], ievēroja lēmumā par procedūras sākšanu.
(85)
Tomēr Beļģijas iestādes norāda, ka, ja DPLP gadījumā šādu rīcības modeli īstenotu, tad jāsecina, ka DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa, to izsakot kā procentu no algu izmaksām, ir tāda pati kā konkurentiem.
5.2. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR SABIEDRISKO PAKALPOJUMU IZMAKSU IKGADĒJO KOMPENSĀCIJU
(86)
Beļģijas iestādes nosūtīja DPLP grāmatvedības datus (34) un izklāstīja DPLP izmaksu uzskaites principus.
(87)
Pirmkārt, tās norāda, ka ikgadējā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nav atbalsts, ciktāl tas ir saskaņā ar spriedumu Altmark lietā.
(88)
Otrkārt, tās uzsver, ka, ja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir atbalsts, tad tā ir saderīga, jo DPLP tīrās izmaksas, kas uzņēmumam rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, netiek pārmērīgi kompensētas. Saskaņā ar Beļģijas iestāžu iesniegtajiem aprēķiniem DPLP izmaksas netiek pietiekami kompensētas.
(89)
Visbeidzot, Beļģijas iestādes norāda, ka daži pasākumi ir pastāvošs atbalsts. Tādējādi tas attiecas uz sadaļu par pastāvošajiem atbalstiem (224. un turpmākie apsvērumi).
5.3. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR KAPITĀLA PALIELINĀŠANU
5.3.1. Kapitāla palielināšana 1997. gadā
(90)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta vēstulē Komisijai norāda, ka 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas EUR 62 miljonu apmērā būtu jāuzskata par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju, kuras izmaksa bija atlikta uz vēlāku laiku.
5.3.2. Kapitāla palielināšana 2003. un 2006. gadā
(91)
Beļģijas iestādes apgalvo, ka 2003. un 2006. gadā veikto kapitāla iemaksu pamatā bija stratēģisks plāns (35), kā galīgais mērķis bija uzlabot uzņēmuma konkurētspēju un rentabilitāti, pasta pakalpojumu tirgum pakāpeniski liberalizējoties.
(92)
Šim stratēģiskajam plānam bija divi galvenie mērķi:
1)
palielināt ražīgumu, lai nodrošinātu konkurētspēju un rentabilitāti liberalizētākā tirgū;
2)
tuvināt DPLP tirgus principiem, padarot tā kapitālu pieejamu privātajiem ieguldītājiem, proti, panākt un saglabāt tādu ienesīguma līmeni, kas ir vajadzīgs, lai piesaistītu privātos ieguldītājus un apgūtu uzņēmuma potenciālu rentabilitātes ziņā.
(93)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes uzskata, ka 2003. gadā veiktās kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, ņemot vērā ievērojamās finansiālās saistības, ko DPLP uzņēmās, lai uzceltu četrus jaunus šķirošanas centrus, modernizētu esošu centru, optimizētu pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizētu darbību.
(94)
Turklāt Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ieguldītais finansējums nosedza arī personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.
(95)
Šie pasākumi pienācīgi nodrošināja rentabilitātes līmeni, ko sasniedza laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam un kas atbilst privāto ieguldītāju prasībām. Līdz ar to 2003. gadā, pieņemot lēmumu par kapitāla palielināšanu, Beļģijas valsts kā vienīgais DPLP akcionārs vadījās no peļņas izredzēm, pilnībā ievērojot principu par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.
(96)
Turklāt 2009. gada 5. augustā Beļģijas iestādes uzsvēra, ka peļņas prognozes norāda uz to, ka kapitāla palielināšana tika veikta saskaņā ar principu par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jo sagaidāmais ienesīgums bija lielāks par to, ko būtu pieprasījis privātais ieguldītājs. Šīs prognozes bija reālistiskas, jo faktiskā peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2008. gadam bija izteikti lielāka par prognozēto peļņu.
(97)
Beļģijas iestādes precizēja, ka kapitāla palielināšana 2003. gadā un valsts parādsaistību pret DPLP norakstīšana 2005. gadā nekādi nebija saistītas. Šī parādsaistību norakstīšana, kas norisinājās citā brīdī, bija parasta grāmatvedības darbība, jo valsts bija nepārprotami norādījusi, ka šos parādus DPLP nenomaksās. Galīgās summas, ko norakstīja, pārskatot 2005. gada bilanci, atšķīrās no 2003. gadā veiktajām kapitāla iemaksām un 2002. gada beigās uzkrātajiem zaudējumiem.
(98)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes uzsver, ka šī kapitāla palielināšana atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo to veica apstākļos, kas ir līdzvērtīgi (pari passu) tiem, kas attiecas uz privātu ieguldītāju, proti, Post Invest Europe SA, kas ieguldīja EUR 300 miljonus. Valsts un privātais ieguldītājs parakstījās uz jaunām akcijām, tādējādi jaunais ieguldītājs ieguva 50 % “mīnus” vienu akciju, bet valsts paturēja 50 % “plus” vienu akciju (36).
(99)
Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas bija EUR […]. Beļģijas iestādes atzīst, ka turpmākie DPLP rezultāti pārspēja novērtējuma brīdī izteiktos pieņēmumus.
(100)
Beļģijas iestādes uzskata, ka, īstenojot stratēģisko plānu, DPLP kļuva vienu no efektīvākajiem pasta operatoriem Eiropā. DPLP ir panācis ievērojamus uzlabojumus rentabilitātes, efektivitātes (37) un kvalitātes ziņā, vienlaicīgi saglabājot pieņemamas cenas patērētājiem.
5.4. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ATBRĪVOJUMIEM NO NODOKĻIEM
(101)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā atzīst, ka līdz 2005. gada 27. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa, bet tam bija jāmaksā peļņas nodoklis (proti, juridisko personu ienākuma nodoklis). Tomēr tās uzsver, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP no šā atbrīvojuma labumu neguva: būtībā, ja DPLP būtu bijis jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, tas pārnestu iepriekšējo periodu zaudējumus, un līdz ar to šajā periodā uzņēmuma ienākuma nodoklis nebūtu jāmaksā.
(102)
Turklāt Beļģijas iestādes norāda, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP bija jāmaksā peļņas nodoklis EUR 2 miljonu apmērā.
(103)
Sākot no 2006. finanšu gada, DPLP bija jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, un tas nevarēja pārnest iepriekšējo periodu zaudējumus. Beļģijas iestādes lēš, ka neizmantotā uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaide ir EUR 51,87 miljoni.
(104)
Līdz ar to tās secina, ka, nemaksājot uzņēmuma ienākuma nodokli pirms 2006. gada, DPLP neto peļņu neguva.
(105)
Beļģijas iestādes precizē, ka DPLP nav jāmaksā zemes nodoklis par ienākumiem, ko tas gūst no nekustamā īpašuma, ko izmanto, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs.
(106)
Tās novērtēja tīro peļņu, ko tādējādi iegūst DPLP, un uzskata, ka tā sedz tikai mazu daļu papildu izmaksu, kas uzņēmumam rodas, pildot saistības, kuras tam paredz uzturēt teritoriāli blīvu pasta iestāžu tīklu un par kurām nepiešķir papildu kompensācijas.
(107)
Beļģijas iestādes paskaidro, ka DPLP ir atbrīvots no dažiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Tās uzsver, ka šāda atbrīvojuma tīrā ietekme ir niecīga.
5.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ĒKU NODOŠANU
(108)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā apstiprināja, ka, DPLP kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, tam tika nodots noteikts skaits ēku. DPLP šīs ēkas izmantoja jau kopš 1971. gada, lai sniegtu pasta pakalpojumus.
(109)
Beļģijas iestādes uzsver, ka, saņemot ēkas, DPLP neguva nekādas priekšrocības, jo uzņēmums tās izmantoja jau iepriekš, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka tā bija tikai valsts līdzekļu pārstrukturēšana.
5.6. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR VALSTS GARANTIJU AIZŅĒMUMIEM
(110)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā uzsver, ka DPLP valsts garantiju aizņēmumiem nesaņem automātiski. Ja DPLP vēlētos saņemt šādu garantiju, tam būtu jāsaņem Beļģijas iestāžu galvojums un Valsts kasei jāmaksā ikgadēja garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.
(111)
Apskatītajā laika posmā DPLP valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi.
(112)
Beļģijas iestādes uzskata, ka garantijas prēmija ar 0,25 % likmi ir piemērota, ņemot vērā DPLP finansiālo situāciju un niecīgo iespēju, ka DPLP neatmaksās aizņēmumu. Turklāt tās uzskata, ka tirgus likmes līdzīgam aizdevumam bez valsts garantijas būtu līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas.
5.7. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMĒM
(113)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. oktobra deklarācijā uzsver, ka tikai BD un VFP/Prodipresse apgalvojumos ir ietverti noteicoši elementi. Šie elementi jo īpaši attiecas uz dienas laikrakstu un periodikas izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumiem.
(114)
Beļģijas iestādes norāda, ka pretēji BD apgalvotajam nerezervēto pasta pakalpojumu (piemēram, preses izdevumu piegāde) sniegšanas tiesību piešķiršana neietilpst Savienības tiesiskā regulējuma par valsts iepirkumu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (38)) piemērošanas jomā.
(115)
Turklāt tās uzsver, ka dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kas ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, nav pretrunā ar ES noteikumiem par pasta pakalpojumu tirgus liberalizāciju.
(116)
Beļģijas iestādes arī norāda, ka šīs tiesības nav piešķirtas patvaļīgi. Tās uzskata, ka DPLP ir vienīgais uzņēmums, kas atbilst minētajiem noteikumiem un var pildīt saistības, kas noteiktas šādu pakalpojumu sniedzējam.
(117)
Beļģijas iestādes uzsver, ka pretēji tam, ko apgalvo BD, laika posmā no 2002. gada līdz 2008. gadam DPLP izmaksas, kas ir saistītas ar dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegādes pakalpojuma sniegšanu, netika pārmērīgi kompensētas.
(118)
Tās nepiekrīt VFP/Prodipresse viedoklim, saskaņā ar kuru DPLP no 82 % uz 100 % ir palielinājis savus ieguldījumus un papildu izmaksas, kas ir saistītas ar progresīvās piegādes pakalpojumu pārklājuma palielināšanu valstī. Šī 18 % lielā pieauguma pamatā galvenokārt ir attālie reģioni, tāpēc DPLP personāla izmaksas palielinājās neproporcionāli, un lielo attālumu pārvarēšanai uzņēmumam bija jāiegādājas transportlīdzekļi, kuru amortizācijas izmaksas ir augstas.
(119)
Visbeidzot, Beļģijas iestādes uzsver, ka, aprēķinot valsts kompensāciju par preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, reklāmas kampaņas izmaksas netika ņemtas vērā.
(120)
BD norāda, ka DPLP izmaksu efektivitāte ir acīmredzami zema. Beļģijas iestādes šo argumentu apstrīd, uzsverot, ka BD pilnībā neņem vērā augstās papildu izmaksas, kas ir saistītas ar preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, un nepievērš pietiekamu uzmanību DPLP ievērojamajiem centieniem samazināt izmaksas un palielināt ražīgumu.
(121)
BD apgalvo, ka Deltamedia izmaksas ir zemākas par DPLP izmaksām. Beļģijas iestādes uzskata, ka šo situāciju var izskaidrot šādi:
a)
Deltamedia nesniedz pakalpojumus valsts mērogā;
b)
Deltamedia strādā ar neatkarīgiem piegādātājiem;
c)
Deltamedia sniegtie pakalpojumi ir vienkāršoti, jo tā strādā tikai ar noteiktu skaitu izdevēju, kas ir piesaistīti vienai preses grupai;
d)
izdevēji dienas laikrakstus pa tiešo nogādā piegādes punktos.
5.8. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PASTĀVOŠO ATBALSTU
(122)
Beļģijas iestādes 2010. gada 21. decembra deklarācijā norāda, ka daži no izmeklēšanā apskatītajiem pasākumiem ir pastāvošs atbalsts.
(123)
Pirmkārt, Beļģijas iestādes uzsver, ka nodokļu atbrīvojumus DPLP piemēroja jau pirms Beļģija parakstīja EK līgumu un tādējādi tie ir pastāvošs atbalsts.
(124)
Otrkārt, Beļģijas iestādes norāda, ka ikgadējo kompensāciju DPLP labā sāka izmaksāt pirms 1999. gada, proti, pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas, un tādējādi tā ir pastāvošs atbalsts. Savukārt pirms 1999. gada veiktās kapitāla iemaksas nevajadzētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu, ja tās bija valsts atbalsts.
(125)
Treškārt, ņemot vērā desmit gadu noilguma termiņu, Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas pieņemti pirms 1999. gada 13. jūlija (kas ir desmit gadi pirms attiecīgās formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas) ir pastāvošs atbalsts, jo Vispārējās tiesas iepriekš pieņemtais spriedums, ar ko atceļ Komisijas lēmumu necelt iebildumus, atceļ arī visas Komisijas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Tās norāda, ka, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada decembrī, izmeklēšanā nebūtu jāiekļauj pasākumi, kas īstenoti pirms 1992. gada decembra. Tas attiecas uz ēku nodošanu un pirmo ikgadējo kompensāciju 1992. gadā.
6. NOVĒRTĒJUMS
6.1. IEPRIEKŠĒJAS PIEZĪMES PAR DPLP IZMAKSU UZSKAITES SISTĒMU
(126)
14. pants Direktīvā 97/67/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīvu 2008/6/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgu izveidi (39) (Trešā pasta pakalpojumu direktīva), pieprasa, lai pasta operatori veiktu izmaksu uzskaiti, skaidri nošķirot pakalpojumus un produktus, kas ir daļa no vispārējā pakalpojuma, un tos, kas nav. Šajā uzskaitē tiešās izmaksas ir tieši jāattiecina uz produktiem, kā arī tieši vai netieši jāattiecina kopējās izmaksas, jo īpaši atbilstīgi jāiedala kopējās izmaksas, kas ir vajadzīgas gan vispārējā pakalpojuma, gan citu pakalpojumu sniegšanai. DPLP izmaksu uzskaite izpaužas kā darbību izmaksu uzskaites metode, kas saskaņā ar pilnīgas izmaksu attiecināšanas metodi (FDC) kopējās darbības izmaksas iedala pa produktiem līdz pat uzņēmuma darbības rezultātam pirms procentiem un nodokļiem (EBIT). Izmaksu uzskaite attiecas uz visām DPLP darbības izmaksām un organizatoriskajām struktūrvienībām. 2009. gadā DPLP apgrozījumā komercproduktu daļa bija […] %, bet to pakalpojumu daļa, kas saistīti ar sabiedriskajiem pakalpojumiem, - […] %.
(127)
Izmaksu uzskaites sistēmai ir trīs līmeņi: resursi, darbības un produkti. Tās mērķis ir noteikt izmaksu daļu, kas attiecas uz katru produktu.
(128)
Izmaksas ir sadalītas 398 dažādos izmaksu veidos un 3 954 atbildības centros. Uzskaites nolūkos tie ir sagrupēti 34 resursu pūlos un 108 kodu grupās. Ir 986 dažādas darbības.
(129)
Resursu izmaksas attiecina uz darbībām atkarībā no to veida: “tiešos resursus” tieši attiecina uz konkrētu darbību, bet “netiešie resursi” attiecas uz vairākām darbībām un tos iedala, izmantojot sadalījuma koeficientus, kas attēlo attiecīgā resursa izmantošanas pakāpi katrā darbībā. Visbeidzot, kopējais ieguldījums darbībā ietver vispārējās izmaksas, ko nevar attiecināt uz konkrētām darbībām, līdz ar to šīs izmaksas līdzvērtīgi attiecina uz visiem produktiem, pamatojoties uz to izmaksām plus vērtību (saskaņā ar tā saucamo “cost plus” (“izmaksas plus”) metodi).
(130)
Dažādās 986 darbības ir daļa no katra produkta vērtības ķēdes. Daļu izmaksu, kas ir saistītas ar konkrētu darbību, attiecina uz produktiem atkarībā no attiecīgās darbības izmantošanas pakāpes katrā produktā. Neoperatīvo darbību izmaksas sākotnēji attiecina uz saimnieciskajām darbībām, kas tieši attiecas uz produktiem.
(131)
Procesa pēdējā posmā darbību izmaksas attiecina uz katru produktu saskaņā ar sadalījuma koeficientu, kas parasti ir atkarīgs no apjoma. Tas nozīmē, ka visus produktus, kas izmanto darbību, iekļauj šīs darbības izmaksās kā izmaksu daļu, kas ir proporcionāla pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.
(132)
Komisija uzskata, ka DPLP pielietotā izmaksu uzskaites metode ir apmierinoša, ņemot vērā, ka tā pareizi un pietiekami precīzi attiecina visas izmaksas. Tomēr Komisija konstatē, ka DPLP šo metodi ir ieviesis pakāpeniski, tāpēc var uzskatīt, ka, lai gan uzskaites dati izmeklēšanā apskatītā laika posma sākumā kopumā ir droši, tie nav tikpat detalizēti kā esošās uzskaites sistēmas dati.
(133)
Beļģijas iestādes 2011. gada martā Komisiju iepazīstināja ar tādu DPLP izmaksu uzskaites metodes maiņu ar atpakaļejošu spēku, kas paredz citādāk pārdalīt konkrētas komercdarbību un sabiedrisko pakalpojumu darbību izmaksas. Beļģijas iestāžu plānotās izmaiņas attiecas uz izmaksu attiecināšanas pēdējo posmu, kad produktus iekļauj attiecīgās darbības izmaksās proporcionāli pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.
(134)
Veicot šīs izmaiņas, paredz mainīt DPLP līdzšinējo metodi, ko tas pielietoja darbības izmaksu attiecināšanai uz produktiem. Izmaiņu rezultātā konkrētas izmaksas, kas ir saistītas ar komercproduktiem, novirzītu uz sabiedrisko pakalpojumu jomu, tādējādi palielinot sabiedrisko pakalpojumu izmaksu bāzi. Līdz ar to sabiedrisko pakalpojumu izmaksas gadā vidēji pieaugtu par EUR […], ko šobrīd attiecina uz komercproduktiem. Pārējās izmaksu uzskaites metodes pozīcijas paliktu bez izmaiņām.
(135)
Beļģijas iestādes norāda, ka dažu darbību izmaksām pēc būtības ir noteikts apjoms, ko nosaka sabiedrisko pakalpojumu vajadzības. Tas nozīmē, ka šo sabiedrisko pakalpojumu vajadzībām izmantoto darbību izmaksas nemainītos pat tad, ja neviens komercprodukts tās neizmantotu. Ja komercprodukts nav pamatā attiecīgajai darbībai, tad tam nebūtu jāsedz ar šo darbību saistītās darbības izmaksas pat tad, ja tas šo darbību izmanto.
(136)
Lai gan Beļģijas iestādes uzsver, ka pārskatītā metode ir saderīga ar Direktīvu 97/67/EK, Chronopost lietu (40) un Kopienas nostādnēm valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (41) (turpmāk tekstā - “VTNP nostādnes”), jo šī metode uz produktiem attiecina tiešās izmaksas un daļu kopējo izmaksu, kā arī labāk atspoguļo reālās izmaksas, kas ir saistītas ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, Komisija uzskata, ka šiem argumentiem nevar piekrist formālu, ekonomisku un juridisku iemeslu dēļ.
(137)
No formālā viedokļa raugoties piedāvātā metode netiek izmantota DPLP iekšējā uzskaitē, bet tā vairāk izpaužas kā iepriekšējo periodu datu izmainīšana ex-post. Regulēšanas iestāde neatzina, ka pārskatītā metode varētu būt tarifikācijas pamatā, kā arī valsts to neizmanto, aprēķinot VTNP kompensāciju. Līdz ar to šķiet, ka pārskatītā metode ir teorētisks izklāsts, kas izveidots šai valsts atbalsta procedūrai. No ekonomiskā viedokļa raugoties, attiecībā uz iekšējās cenas noteikšanu, ko veic uzņēmuma iekšienē, nevar pieņemt, ka uz komercproduktiem nevajadzētu attiecināt daļu to resursu izmaksu, ko šie komercprodukti izmanto (piemēram, saskaņā ar šo metodi komercprodukti neietekmē to pasta sūtījumu piegādes braucienu izmaksas, ko veic pastnieki, lai gan šajos braucienos pastnieki piegādā arī komercproduktus). Visbeidzot, no juridiskā viedokļa raugoties, šādas izmaiņas nešķiet saderīgas ar Direktīvas 97/67/EK 14. panta 3. punkta b) apakšpunkta iv) daļu, Chronopost lietu (42) un 2005. gada VTNP nostādnēm (43), jo šajos tiesību kopumos pieprasa, lai kopējās izmaksas uz komercdarbībām attiecinātu atbilstīgi.
(138)
Līdz ar to Komisija savu novērtējumu attiecina nevis uz pārskatīto uzskaiti, bet gan uz izmaksu uzskaites datiem, kurus saskaņā ar Direktīvu 97/67/EK ir apstiprinājis Beļģijas Pasta pakalpojumu un telekomunikāciju institūts (IBPT - Beļģijas pasta nozares regulēšanas iestāde (44)), kuri tika iepriekš iesniegti un ir balstīti izmaksu uzskaites sistēmā, ko oficiāli piemēro DPLP.
6.2. NOVĒRTĒJUMS PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS
6.2.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(139)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(140)
Konkrēts pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti šie visi četri nosacījumi:
i)
pasākums rada priekšrocības saņēmējam;
ii)
pasākums rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem;
iii)
pasākums ietver valsts iejaukšanos vai to jāīsteno, izmantojot valsts līdzekļus;
iv)
pasākums var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
6.2.1.1. Priekšrocība un selektivitāte
(141)
Pamatojoties uz pieeju Combus lietā (45), Beļģijas iestādes uzsver, ka pensiju saistības ietvēra pārmērīgas izmaksas, kādu nebija konkurentiem, un ka līdz ar to, valstij uzņemoties šīs saistības, nav atbalsta.
(142)
Tās būtībā apgalvo, ka, ņemot vērā ierobežoto rīcības brīvību štata darbinieku statusa dēļ, DPLP nevarēja samazināt šīs darbinieku kategorijas izmaksu daļu, lai arī tā ir daudz apgrūtinošāka par tādu hipotētisku darbinieku izmaksām, kam būtu ne tik labvēlīgi darba līgumi.
(143)
Vispirms ir jāatgādina, ka spriedumu Combus lietā Tiesa neapstiprināja. Tieši otrādi, Tiesas judikatūra ir pretrunā pieņēmumam, ka neizdevīga strukturālā stāvokļa kompensēšana izslēdz atbalsta esamību. Saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru, atbalsta esība ir jāvērtē, ņemot vērā valsts iejaukšanās sekas, nevis tās iemeslus vai mērķus (46). Tiesa arī nosprieda, ka valsts atbalsta jēdziens ietver valsts iestāžu piešķirtās priekšrocības, ar kurām dažādā veidā tiek mazinātas izmaksas, kas uzņēmumam parasti jāsedz no sava budžeta (47).
(144)
Turklāt Tiesa norādīja, ka ar darbinieku atalgojumu saistītās izmaksas pēc to definīcijas ir sedzamas no uzņēmuma budžeta neatkarīgi no tā, vai šīs izmaksas izriet vai neizriet no tiesiskām saistībām vai koplīgumiem (48). Šajā sakarā Tiesa atzina, ka fakts, ka valsts pasākumu mērķis ir kompensēt papildu izmaksas, nenozīmē, ka šos pasākumus nevarētu kvalificēt kā atbalstu (49).
(145)
Turklāt jāatzīmē, ka Combus un DPLP gadījumā konkurences apstākļi bija atšķirīgi. Combus sava transporta darbība bija jāpārvalda, ievērojot komerciālos nosacījumus, un jādarbojas tirgū līdzīgos konkurences apstākļos kā privātām autobusu sabiedrībām. Šajā kontekstā valsts transporta pārvaldības sabiedrības rīko iepirkuma konkursus, kuru rezultātā autobusu transporta pakalpojumu piedāvāšanu uztic privātiem un valsts uzņēmumiem. Saskaņā ar iepirkuma konkursu noteikumiem konkursā uzvar “ekonomiski izdevīgākais piedāvājums”, neņemot vērā to, vai pretendents ir privāts vai valsts uzņēmums. Novērtēšanas laikā DPLP darbojās izteikta monopola apstākļos, kuros ekonomiskie ierobežojumi izpaudās pavisam citādāk. Turklāt pretēji Combus lietai Beļģija šajā gadījumā nav pieņēmusi nevienu tiesību normu, kas paredzētu atcelt vai grozīt DPLP ierēdņu īpašo nodarbināšanas režīmu vai pensiju tiesību iegūšanas veidu.
(146)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka Combus lietas un šīs konkrētās lietas faktu atšķirības ir pietiekami lielas, lai būtu pamatoti šajā lietā pieņemt atšķirīgu lēmumu.
(147)
Lai novērtētu to, vai attiecīgie pasākumi ietver valsts atbalstu, jānosaka, vai ar šiem pasākumiem DPLP tiek sniegta ekonomiska priekšrocība tādā ziņā, ka pasākumi uzņēmumam ļauj izvairīties no tādu izmaksu segšanas, kuras parasti būtu jāsedz no paša uzņēmuma finanšu līdzekļiem, un ka tādējādi šie pasākumi ir lieguši tirgus spēkiem radīt to parasto iedarbību. Atbalsts tiek sniegts tad, ja tiek mazinātas no uzņēmuma budžeta parasti sedzamās izmaksas, ņemot vērā attiecīgo izmaksu sistēmas veidu un ekonomisko struktūru. Attiecīgi pēc pretēja principa iespējams definēt “īpašas izmaksas”, kuras ir papildus parastajām izmaksām. Šādu īpašu izmaksu atcelšana ar tiesību normu nerada saņēmējam nekādas priekšrocības un tādējādi nav uzskatāma par valsts atbalstu.
(148)
Tiesas judikatūra selektivitātes analīzes jomā norāda, ka, lai noteiktu, vai konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai piemērotā atšķirīgā attieksme atbilst vai neatbilst “sistēmas veidam un ekonomiskajai struktūrai”, jāveic salīdzinājums ar atskaites sistēmu no strukturālā viedokļa parastā tirgus situācijā, tāpēc, lai noskaidrotu, vai izmaksas ir “parastas” vai “īpašas”, jādefinē atskaites sistēma vai salīdzināmais lielums, lai tādējādi noteiktu uzņēmumus, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, ir līdzīgā juridiskā vai faktiskā situācijā.
(149)
Tomēr, šķiet, nav iespējams noteikt ārējo salīdzināmo lielumu, kas dotu iespēju definēt “parastas” iemaksas, kādas veic uzņēmumi, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, atrodas DPLP līdzīgā juridiskā un faktiskā situācijā. DPLP konkurenti ir uzņēmumi, kurus reglamentē privātās tiesības un kuri darbojas konkurējošos tirgos, bet DPLP novērtējumā apskatītajā laika posmā pirms pasta nozares pilnīgas liberalizācijas, kas notika 2011. gadā, darbojās likumīga monopola apstākļos.
(150)
Lai noteiktu, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisijai ir jāizpēta DPLP situācija un jāsalīdzina sociālās iemaksas, kas veiktas pirms un pēc tam, kad valsts uzņēmās pensiju izmaksas.
(151)
Laika posmā no 1971. gada 6. jūlija likuma pieņemšanas līdz 1997. gada pensiju reformai DPLP uz saviem ierēdņiem attiecināmos pensiju izdevumus un sociālās iemaksas sedza pilnā apmērā. Ņemot vērā minēto, Komisija uzskata, ka šie izdevumi ir daļa parasto izdevumu, ko DPLP bija jāfinansē no saviem līdzekļiem, ņemot vērā tā juridisko un faktisko pozīciju Beļģijas pasta pakalpojumu tirgū.
(152)
Ņemot vērā, ka līdz ar 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksu uzņemšanos, ko apskata izmeklēšanā, DPLP vairs nebija jāsedz izmaksas, kuras parasti tam būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem, šie pasākumi pasta operatoram piešķir priekšrocību Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē.
(153)
Attiecīgā priekšrocība ir selektīva, jo tā attiecas tikai uz DPLP.
6.2.1.2. Valsts līdzekļi
(154)
Pensiju izmaksu uzņemšanos finansēja valsts, kas pārņēma DPLP pilnvaras attiecībā uz pensijām.
(155)
Ņemot vērā to, ka valsts no saviem budžeta līdzekļiem tiešā veidā izmaksā pensijas DPLP pensionētajiem darbiniekiem, acīmredzami tiek izmantoti valsts līdzekļi.
6.2.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(156)
Iepriekš izklāstītie pasākumi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo DPLP darbojas tādos konkurencei atvērtos tirgos, piemēram, pasta paku piegādes pakalpojumu jomā, kuriem ir raksturīgi nozīmīgi pārrobežu darījumi. Pasta paku pakalpojumu tirgū uzņēmumam ir konkurenti, kas darbojas citās dalībvalstīs, piemēram, UPS, FedEx vai TNT Express. DPLP darbojas arī preses izdevumu piegādes tirgū, kurā darbojas vai var darboties citu dalībvalstu uzņēmumi. Pasta paku piegādes pakalpojumi nekad nav bijuši tikai DPLP kompetencē, un jau 20. gadsimta deviņdesmito gadu sākumā citi uzņēmumi piedāvāja atsevišķus pasta paku piegādes pakalpojumus (50) vai citus īpašus pasta pakalpojumu (51). DPLP darbojas arī finanšu pakalpojumu tirgū (pasta norēķinu konti, krājkonti un maksājumu pakalpojumi), kur tas konkurē ar uzņēmumiem, kas piedāvā finanšu produktus, piemēram, bankām un citiem finanšu pakalpojumu sniedzējiem. Pasta norēķinu konti un krājkonti, ko izmanto gan maksājumiem, gan uzkrājumiem, konkurē ar banku norēķinu kontiem un krājkontiem. Banku nozare bija atvērta konkurencei jau pirms 1992. gada, un šajā nozarē starp dalībvalstīm norisinājās plaša mēroga tirdzniecība. Dažādu dalībvalstu bankas pirms 1992. gada nodibināja pārstāvniecības Beļģijā, proti, 1992. gadā Beļģijas teritorijā bija vairāk nekā 70 ārzemju finanšu iestāžu (52).
(157)
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir acīmredzams, ka jebkāds valsts pasākums, kas DPLP piešķir ekonomisku priekšrocību, var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(158)
Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 141. apsvēruma līdz 157. apsvērumam, Komisija uzskata, ka pensiju izmaksu uzņemšanās ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
6.2.2. Novērtējums attiecībā uz pensiju izmaksu uzņemšanās saderību ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē
(159)
1997. gada pensiju reformas ietvaros DPLP pensiju ikgadējās tīrās iemaksas, ko tas maksāja valstij, tika aizstātas ar no saistībām atbrīvojošām iemaksām, tādējādi DPLP pensiju izmaksas pielīdzinot konkurentu izmaksām. Ja šādas reformas nebūtu bijis, pensiju izmaksu apjoms nākamo gadu laikā būtu turpinājis ievērojami palielināties, kas skaidrojams galvenokārt ar to, ka pēc DPLP lēmuma vairs nepieņemt darbā ierēdņus, pasliktinātos aktīvo (iemaksas veicošo) un neaktīvo (maksājumus saņemošo) ierēdņu attiecība.
(160)
Ņemot vērā, ka ir pilnīgi skaidrs, ka LESD 107. panta 2. punktā un 3. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās atkāpēs nav piemērojamas, un ka Beļģija neatsaucās uz LESD 106. panta 2. punktu, lai pamatotu DPLP labā veikto pensiju izmaksu uzņemšanās saderību, Komisija izskatīs, vai šādu uzņemšanos var atzīt par saderīgu ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kas paredz, ka atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(161)
Vispirms Komisija izskatīs to, cik lielā mērā ar pensijām saistīto izmaksu kopsummas uzņemšanās atbilst prasībai par kopīgām interesēm un ir šīm interesēm vajadzīga, bet pēc tam novērtēs šā pasākuma samērīgumu un izanalizēs atbalsta pozitīvo un negatīvo ietekmi.
6.2.2.1. Pasta nozares liberalizācija ir kopīgas intereses mērķis.
(162)
Kopš 1992. gada Savienības tiesību akti arvien vairāk ir veicinājuši pasta nozares liberalizāciju, jo tika pieņemta Zaļā grāmata, kuras ietekmē savukārt tika pieņemtas trīs direktīvas, proti, i) Direktīva 97/67/EK, ii) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāku atvēršanu konkurencei (53), un iii) Direktīva 2008/6/EK. Tāpat arī atzīts, ka pasta tirgus liberalizācijai ES līmenī ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.
(163)
Līdz ar to ir svarīgi ne tikai nodrošināt pasta pamatpakalpojumus vispārējo pasta pakalpojumu sniegšanas pienākuma jēdziena izpratnē, bet arī izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus vēsturiskajam operatoram (operatoram, kas sniedza pakalpojumus pirms tirgus liberalizācijas), tirgū jau esošajiem konkurentiem un jaunajiem tirgus dalībniekiem.
(164)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija atzina, ka vienlīdzīgu nosacījumu izveidošana attiecībā uz vēsturiskā operatora un tā konkurentu sociālajām iemaksām ir pamatnosacījums taisnīgai konkurencei pasta nozarē. Tā uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka valsts subsīdijas gan Francijas La Poste, gan tā konkurentiem nodrošina vienlīdzīgas sociālo iemaksu likmes, Francijas La Poste ierēdņu pensiju finansēšanas saistību uzņemšanās ir saderīga ar iekšējo tirgu. DPLP gadījumā Komisija plāno ievērot iepriekš minētā lēmuma 6.3. nodaļā pielietoto loģiku, ko DPLP gadījumā jāuzskata par piemērotu, ciktāl tā attiecas uz DPLP lietu.
6.2.2.2. Pensiju izmaksu uzņemšanās nepieciešamība
(165)
Komisija uzskata, ka DPLP juridiskā statusa mainīšana 1992. gadā bija vajadzīga, lai veicinātu konkurenci pasta pakalpojumu tirgū. Tādējādi tā DPLP un tā konkurentus būtībā nostādīja līdztiesīgās pozīcijās juridiskās formas ziņā (un līdz ar to atcēla neierobežotās garantijas, ko DPLP izmantoja kā valsts iestāde).
(166)
Tomēr ne Beļģijas valsts, ne Régie des postes nebija uzkrājušas rezerves, kas atbilstu nenosegtajām pensiju saistībām. 1992. gadā, kad tika izveidots DPLP, tas turpināja pildīt saistības attiecībā uz pensijām, taču uzņēmums šo saistību segšanai nenovirzīja atbilstīgus aktīvus.
(167)
Ņemot vērā, ka daudziem ierēdņiem tuvojās pensionēšanās vecums, šīs izmaksas DPLP pakāpeniski būtu radījušas pārmērīgu slogu. Lai gan esošās situācijas uzlabošanai tika veikti vairāki pasākumi (ražīguma palielināšana, pakāpeniski darbinieku skaita samazināšana, darbiniekiem aizejot pensijā dabisku iemeslu dēļ, algu indeksācija), ar tiem nepietiktu, lai panāktu ilgtspējīgu līdzsvaru attiecībā uz DPLP finansiālo stāvokli (sk. 3. attēlu turpmāk tekstā).
(168)
Viens no iemesliem ir tāds, ka kļūstot par privāttiesību uzņēmumu DPLP vairs nevarētu nepieņemt darbā ierēdņus, bet tikai līgumdarbiniekus (uz kuriem attiecas standarta darba līgums un darba tiesību normas). Līdz ar to pēc 1997. gada DPLP no saviem līdzekļiem būtu bijis jāfinansē gan pensijā aizgājušo ierēdņu pensiju izmaksas, gan sociālās iemaksas strādājošo līgumdarbinieku pensiju apdrošināšanai.
(169)
DPLP skaidrās naudas plūsmu negatīvā tendence gadu gaitā pieņemtos spēkā, jo pieaugušās pensiju izmaksas pārsniegtu darbības rezultātā gūtos ieņēmumus (sk. 3. tabulu).
3. attēls
DPLP naudas plūsmu simulācija, ko 1996. gadā izstrādāja Beļģijas iestādes
(170)
Nevar noliegt, ka DPLP izmaksas būtu ievērojami palielinājušās, ja tam pēc 1997. gada visu savu pensijā aizgājušo ierēdņu pensijas būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem. Ir acīmredzams, ka bez valsts atbalsta uzņēmums varēja izvēlēties nemainīt savu juridisko formu no valsts iestādes uz privātu uzņēmumu.
(171)
Turklāt pensiju izmaksu pilnīga refinansēšana, šim nolūkam attiecīgi palielinot ieņēmumus no standarta pasta sūtījumu pakalpojumiem, būtu novedusi pie ļoti augstiem pasta sūtījumu tarifiem un, iespējams, ievērojama sūtīto vēstuļu skaita samazinājuma, tādējādi apdraudot vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu.
(172)
Komisija turklāt uzskata, ka attiecīgie pasākumi ir piemēroti to izmantošanai Kopienas interesēs, ko ar tiem paredzēts sasniegt. Ne ar vienu citu instrumentu šo jautājumu nebūtu bijis iespējams atrisināt efektīvāk. Nozarēs, kurās ir noteikti VTNP, protams, varētu piešķirt sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas, taču šāda pieeja ilgtermiņā nav ilgtspējīga, ņemot vērā problēmas īpašo raksturu.
(173)
Ņemot vērā pasta tirgus liberalizācijas mērķus, kas jo īpaši paredz nodrošināt kvalitatīvu vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu par pieņemamām cenām, un mērķi, kas paredz veicināt godīgu konkurenci, pensiju izmaksu uzņemšanās bija nepieciešams pasākums.
6.2.2.3. Pensiju izmaksu uzņemšanās samērīgums
(174)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija sniedz novērtējumu par to, cik samērīgi ir atbalsta pasākumi, kas paredz to vēsturisko pasta operatoru pensiju izmaksu uzņemšanos, kas ierēdņus joprojām nodarbina saskaņā ar nosacījumiem, par kuriem vienojās, kad šie operatori bija monopola situācijā. Samērīgums jānovērtē, ņemot vērā taisnīgu nosacījumu īstenošanu konkurencei atvērtos tirgos (piemēram, korespondences, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos). Vēsturiskajam operatoram ir jāveic sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas ir līdzvērtīgas tā konkurentu veiktajām iemaksām.
(175)
Tā kā DPLP līgumdarbinieki juridiskā ziņā ir pielīdzināmi jebkura privāta uzņēmuma darbiniekiem, bet štata darbinieki - ierēdņiem, salīdzinot sociālās iemaksas, ko DPLP veic par katru no šīm darbinieku kategorijām, var pārbaudīt, vai kopš brīža, kad valsts uzņēmās DPLP pensiju izmaksas, DPLP ievēro nosacījumu par sociālo iemaksu veikšanu tādā apmērā, kas ir līdzvērtīgs tam, ko maksā konkurenti.
(176)
Zemāk esošā kopsavilkuma tabula detalizēti atspoguļo DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas par tā štata darbiniekiem un līgumdarbiniekiem:
DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas
Štata darbinieki
Līgumdarbinieki
DPLP iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā; no tām 8,86 % novirza pensijās
[…] %
[…] %
DPLP tiešās izmaksas
[…] %
[…] %
Slimības un invaliditātes pabalsti
[…] %
[…] %
Ģimenes pabalsti
[…] %
-
Iemaksa kompensāciju izmaksai (54)
[…] %
Strukturālā samazināšana (55)
[…] %
DARBA DEVĒJA IEMAKSAS kopā
[…] %
[…] %
DARBA ŅĒMĒJU IEMAKSAS
[…] %
[…] %
Darba ņēmēja iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā
[…] %
[…] %
(177)
Kā norādīts augstāk esošajā tabulā, DPLP iemaksu apjoms Beļģijas sociālās apdrošināšanas sistēmā (nominālā procentu likme no algu izmaksām) ir ievērojami zemāks nekā privātuzņēmēju iemaksu līmenis (attiecīgi […] % un […] %).
(178)
Tomēr, ja, salīdzinot sociālo iemaksu faktiskās likmes, ņem vērā darba devēja tiešās izmaksas, abos gadījumos procenti ir gandrīz identiski, pat nedaudz augstāki DPLP štata darbinieku gadījumā ([…] % un […] %).
(179)
Var konstatēt arī to, ka darba ņēmēju veiktās iemaksas abos gadījumos ir gandrīz vienādas ([…] % un […] %).
(180)
Sociālās apdrošināšanas iemaksu nominālā likme, ko DPLP maksā par saviem štata darbiniekiem, ir zemāka, jo DPLP nav jāveic atsevišķas sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas neattiecas uz darbiniekiem, kam ir ierēdņa statuss (piemēram, iemaksas pabalstiem par arodslimībām, bezdarbu, nelaimes gadījumiem). Tomēr DPLP štata darbinieku īpašā statusa dēļ DPLP tiešās izmaksas ietver iemaksas, kam ir noteikts atbrīvojums. Līdz ar to DPLP tiešās izmaksas ir augstas.
(181)
Darba ņēmēju iemaksas, kas arī būtu jāņem vērā, jo darba ņēmējiem šīs iemaksas ir jāveic saskaņā ar darba devēja izmaksāto algu (līdz ar to arī šī iemaksa ir izdevums darba devējam), ir nedaudz augstākas štata darbinieku gadījumā (salīdzinājumā ar līgumdarbiniekiem).
(182)
Beļģijas iestādes un DPLP ir sniegušas informāciju, kas parāda, ka tiešās iemaksas laika gaitā kopumā nav mainījušās.
(183)
Lai gan DPLP tiešās izmaksas ([…] %) šī jēdziena tiešā izpratnē neatbilst sociālām iemaksām, jāņem vērā, ka tās nav brīvprātīgas, bet gan tiešā veidā izriet no štata darbinieku īpašā statusa un līdz ar to DPLP ir obligātas. Līdz ar to izcelsmes un mērķa ziņā būtu loģiski tās pielīdzināt citām sociālās apdrošināšanas izmaksām.
(184)
Tāpēc šīs tiešās izmaksas ir jāņem vērā, aprēķinot DPLP faktiskās sociālās iemaksas. Tādējādi DPLP štata darbiniekiem paredzēto sociālo iemaksu kopējais apjoms būtu nedaudz augstāks kā privātā sektora uzņēmumu darbiniekiem (attiecīgi […] % un […] %).
6.2.2.4. Pensiju izmaksas uzņemšanās līdzsvara tests
(185)
DPLP piemērojamā pensiju režīma reforma bija būtisks posms ceļā uz uzņēmuma pielāgošanu pakāpeniskajai liberalizācijai un Beļģijas pasta tirgus pilnīgu liberalizāciju, kam ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.
(186)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija norādīja, ka pasta nozares liberalizācija varētu būt apgrūtināta, ja netiktu apstiprināti pensiju reformu projekti, kas būtu pielīdzināmi tam, ko īstenoja Beļģijā.
(187)
Komisija uzskata arī, ka lai gan attiecīgie pasākumi pensionāriem veicamo maksājumu ziņā neattiecas uz īpašu režīmu, tie ļauj padarīt ilgtspējīgu tādu finansēšanas mehānismu, kuru vēsturiskā attīstība padarīja neizmantojamu. Komisija uzskata, ka šie pasākumi līdz ar to iekļaujas daudz plašākajā dalībvalstu pensiju sistēmu reformas kontekstā, un šo reformu atbalsta gan Padome, gan Komisija.
(188)
Pasākuma negatīvā ietekme, šķiet, nav liela, jo, ņemot vērā DPLP pagātni un darbību, ir skaidrs, ka liela daļa uzņēmuma pensiju saistību attiecas uz darbībām rezervētajā nozarē, kur konkurences kropļojumi pēc būtības nav lieli.
(189)
Attiecīgais pasākums teorētiski varētu dot iespēju DPLP palikt vadošā pozīcijā. Tomēr Komisija uzskata, ka šis risks ir zems, jo attiecīgie pasākumi aprobežojas ar DPLP veikto iemaksu pielīdzināšanu konkurentu iemaksām.
(190)
No iepriekšminētā izriet, ka salīdzinājumā ar DPLP labā veikto atbalsta pasākumu pozitīvo ietekmi to negatīvā ietekme nav liela.
(191)
Tā kā pasākumi aprobežojas ar to, kas ir stingri nepieciešams, lai izveidotu vienlīdzīgus nosacījumus attiecībā uz sociālajām iemaksām, un likvidē konkurences kropļojumu, kas DPLP nostādīja neizdevīgā stāvoklī, šiem pasākumiem nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(192)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksas uzņemšanos LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē var uzskatīt par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, jo, ņemot vērā DPLP štata darbinieku sociālās apdrošināšanas izmaksas, DPLP nav labākā situācijā par citiem pakalpojumu sniedzējiem.
6.3. SABIEDRISKO PAKALPOJUMU KOMPENSĀCIJAS UN CITU PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS
6.3.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
6.3.1.1. Priekšrocība un selektivitāte
(193)
Attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju Altmark lieta (56) nosaka kritērijus, kurus valsts atbalstam ir jāizpilda, lai to varētu uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju un nekvalificētu kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(194)
Šajā gadījumā minētie kritēriji, jo īpaši ceturtais, nav izpildīti, proti, DPLP netika izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā. Turklāt Beļģijas iestādes neuzrādīja, ka kompensācijas apjoms tika noteikts, pamatojoties uz tādu izmaksu analīzi, kas vidējam uzņēmumam, ko vada un nodrošina ar pienācīgiem līdzekļiem, būtu radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, un Komisijai nav nekādas norādes vai informācija, kas liecinātu, ka ceturtais kritērijs ir izpildīts.
(195)
Ņemot vērā, ka ikgadējās kompensācijas sniedza labumu tikai vienam uzņēmumam un tam nodrošināja papildu līdzekļus, šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(196)
Kapitāla palielināšana 1997. gadā: Beļģijas iestādes atzina, ka 1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 62 miljonu apmērā faktiski bija uz vēlāku laiku atlikta VTNP kompensācija, ko bija paredzēts izmaksāt 1996. gadā. Līdz ar to šīs kapitāla iemaksas jāvērtē saskaņā ar tiem pašiem kritērijiem, kas attiecas uz ikgadējām kompensācijām. Ņemot vērā, ka Altmark lietā paredzētie nosacījumi netika izpildīti, pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(197)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2003. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 297,5 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts. Tās apgalvo, ka kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, lai tas varētu uzcelt un modernizēt šķirošanas centrus, optimizēt pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizēt darbību. Ieguldītie līdzekļi bija paredzēti arī, lai nosegtu personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.
(198)
Lai pierādītu, ka veiktā kapitāla palielināšana atbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, Beļģijas iestādes savā stratēģiskajā plānā izteica peļņas prognozes, kas norādīja uz tādu rentabilitātes pakāpi, kas ir augstāka par kapitāla izmaksām un ko pieprasītu privāts ieguldītājs.
(199)
Beļģijas iestāžu izteiktās prognozes un veiktais peļņas aprēķins bija vērsti uz nākotni, ļoti detalizēti un atbilda metodei, ko izmantotu privāts ieguldītājs:
1.
Rentabilitāti aprēķināja, pielietojot diskontēto naudas plūsmu metodi, kurā ņem vērā plānoto uzņēmuma izaugsmi un investīciju spēju uzņēmuma akcionāriem radīt peļņu un naudas plūsmas.
2.
Paredzēja trīs alternatīvus scenārijus: optimistisku scenāriju, pesimistisku scenāriju un visticamāko scenāriju, ko izmantoja, izvērtējot prognožu precizitāti.
3.
Saskaņā ar prognozēm 2007. gadā paredzēja peļņas normas pieaugumu līdz […] % (sk. 4. tabulu) un laika posmā no 2003. gada līdz 2012. gadam tādu sagaidāmā iekšējā ienesīguma likmi […] % apmērā (sk. 5. tabulu), kas ir augstāka par […] % likmi, ko neatkarīgais eksperts (Banque Degroof) atzina par peļņas normu, ko pasta nozares privātie ieguldītāji uzskatītu par pienācīgu.
4. attēls
Beļģijas iestāžu sākotnējās (ex ante) peļņas prognozes par laika posmu no 2003. gada līdz 2007. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
5. attēls
Sagaidāmā (ex ante) iekšējā ienesīguma likmes aprēķins, ko Beļģijas iestādes veica saskaņā ar visticamāko scenāriju
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(200)
Turpinot var atzīmēt to, ka to, cik prognozes bija pamatotas, kopumā apstiprināja turpmāko gadu finanšu rezultāti (sk. 6. tabulu). Ņemot vērā šo rentabilitātes pieaugumu, DPLP no 2007. gada sāka izmaksāt dividendes.
6. attēls:
Gūtā (ex post) peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(201)
Desmit gadu laikā sasniegtie rezultāti arī atbilst 2003. gada prognozēm, ņemot vērā to, ka ex post iekšējā ienesīguma likmei būtu jābūt […] %, proti augstākai par […] % likmi, ko prognozēja 2003. gadā.
(202)
Lai gan Beļģijas valsts kapitālieguldījuma radītā peļņa šķiet pietiekama, lai atzītu, ka šis ieguldījums atbilst principam par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jāatzīmē, ka prognozētie ienākumi, kas bija šīs rentabilitātes novērtējuma pamatā, ietvēra valsts atbalstu un jo īpaši ikgadējās kompensācijas, ko izmaksāja DPLP labā.
(203)
Tomēr šiem valsts atbalsta pasākumiem acīmredzami ir atšķirīgi nolūki un tiem nav nekāda kopsakara laikā ar 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu.
(204)
Turklāt šaubas, kas privātam ieguldītājam varētu rasties sakarā ar nepaziņoto atbalstu DPLP labā, kliedēja tas, ka Komisija 2003. gada lēmumā oficiāli atļāva veikt kapitāla palielināšanu. Līdz ar Komisijas labvēlīgo lēmumu un par spīti tam, ka šis lēmums vēl nebija galīgs, ikviens privātais ieguldītājs, kas saskata iespēju labi nopelnīt, pieņemot lēmumu par ieguldīšanu, visdrīzāk būtu izvēlējies riskēt un veicis minēto ieguldījumu. Lai pieņemtu šādu lēmumu, privātais ieguldītājs nebūtu gaidījis vairākus gadus, proti, līdz Vispārējās tiesas un Tiesas sprieduma pasludināšanai. Līdz ar to, veicot ieguldījumu, nevarēja paredzēt, ka lēmumu vēlāk atcels, taču tas bija maz ticams, ņemot vērā, ka Komisijas lēmumus uzskata par likumīgiem, kamēr vien tiek ir spēkā.
(205)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu var uzskatīt par atbilstīgu tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam un ka tā nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(206)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 40 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas iegulditāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts.
(207)
Šo kapitāla palielināšanu veica saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, ko piemēro privātam ieguldītājam, proti, uz DPLP kapitāla daļām parakstījās valsts (EUR 40 miljonu iemaksa) un Post Invest Europe (EUR 300 miljonu iemaksa), par vienu akciju maksājot vienādu summu (pari passu). Toreiz Post Invest Europe bija ārējs investors, kam nebija nekāda sakara ar DPLP vai Beļģijas valsti.
(208)
Turklāt akciju emisijas cena bija pienācīgi noteikta. Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas ir EUR […]. Pieņēmumi par uzņēmējdarbības plānā paredzēto peļņas un riska līmeni balstījās apsvērumos par peļņas optimizēšanu ilgtermiņā. Rādītāji, ko DPLP sasniedza pēc 2006. gadā veiktās kapitāla palielināšanas (skatīt turpmāk tekstā), arī apliecina to, cik pamatoti bija pieņēmumi un parametri, ko ņēma vērā, pieņemot lēmumu par investīcijām.
7. attēls
DPLP rādītāji no 2006. gada līdz 2010. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(209)
Komisija uzskata, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 40 miljonu apmērā acīmredzami atbilst principam par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, un līdz ar to nav valsts atbalsts.
(210)
Iespējams, ka atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa DPLP nodrošināja zināmu priekšrocību tādā ziņā, ka summa, ko pretējā gadījumā DPLP būtu bijis jāmaksā nodokļos, bija attiecīgi zemāka, tomēr konkrētas priekšrocības šis nodokļu atbrīvojums nedeva. No 1992. gada līdz 2005. gadam, kad šo nodokļu atbrīvojumu atcēla, DPLP darbības rezultāts pēc nodokļu nomaksas bija negatīvs. Lai gan dažus gadus DPLP tīrā peļņa bija pozitīva, uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaidi pārnesot no viena gada uz nākamo, DPLP šis nodoklis nebūtu jāmaksā pat tad, ja uzņēmuma ienākuma nodoklis tam būtu saistošs. Līdz ar to šajā lēmumā minēto nodokļu atbrīvojumu tālāk neizskata.
(211)
Turpretim atbrīvojums no zemes nodokļa un vietējā nodokļa DPLP nostāda izdevīgākā pozīcijā nekā citus uzņēmumus, jo tas DPLP atbrīvo saistībām, kas tam citādi būtu saistošas. Tādējādi šis atbrīvojums DPLP sniedz selektīvu priekšrocību.
(212)
Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ēku nodošana bija saistīta ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu, jo tajā laikā DPLP pilnībā piederēja valstij. Tomēr līdz ar ēku nodošanu DPLP rīcībā nonāca jauni aktīvi, kas iepriekš bija valsts īpašumā. DPLP šīs ēkas izmantoja jau iepriekš, kad tās vēl piederēja valstij, taču nebija to likumīgais īpašnieks. Īpašumtiesību nodošanas rezultātā DPLP, no valsts nodalīts uzņēmums, ieguva īpašumtiesības uz ēkām. Tādējādi, salīdzinot ar situāciju, kādā DPLP bija pirms ēku nodošanas, tā rīcībā nonāca papildu līdzekļi. Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(213)
Bez valsts garantijas DPLP nebūtu varējis saņemt aizņēmumu ar tādiem pašiem nosacījumiem. Beļģijas iestādes novērtēja, ka tirgus likmes būtu bijušas līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas, savukārt valstij bija jāmaksā garantijas prēmija 25 bāzes punktu apmērā.
(214)
Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (57) [3.2. punkta d) apakšpunkts] “riska uzņemšanos parasti vajadzētu atlīdzināt, maksājot atbilstīgu prēmiju par garantēto vai pretgarantēto summu. Ja cena, ko maksā par garantiju, ir vismaz tikpat augsta kā atbilstošais garantijas prēmijas standarts, ko var konstatēt finanšu tirgos, garantija neietver atbalstu. Ja finanšu tirgos nevar konstatēt atbilstīgu garantijas prēmijas standartu, garantētā aizdevuma kopējās finanšu izmaksas, tostarp aizdevuma procenti un garantijas prēmija, jāsalīdzina ar līdzīga negarantēta aizdevuma tirgus cenu.” Ņemot vērā, ka garantijas prēmija nešķiet atbilstīga tirgus likmēm, valsts piešķirtā garantija DPLP ļāva piesaistīt finansējumu par cenu, kas bija zemāka par to, ko tam principā būtu bijis jāmaksā.
(215)
Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību, kas atbilst starpībai starp procentu likmi, ko DPLP būtu bijis jāmaksā, ja nebūtu valsts garantijas, un faktisko procentu likmi, kam pieskaita garantijas prēmiju. Katru gadu iegūtā priekšrocība bija 15 bāzes punkti no neatmaksātās pamatsummas. Līdz ar to visā aizņēmuma laikā gūtā priekšrocība varētu būt EUR 1,5 miljoni.
6.3.1.2. Valsts līdzekļu esība
(216)
VTNP ikgadējo kompensāciju finansēja no Beļģijas valsts budžeta saskaņā ar secīgajiem pārvaldības līgumiem, kas bija noslēgti starp DPLP un Beļģijas valsti. Saskaņā ar Beļģijas valsts sniegto informāciju 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas faktiski bija VTNP kompensācija, un līdz ar to tās ir iekļautas šajā lēmuma daļā.
(217)
Nodokļu atbrīvojumi samazināja valsts nodokļu ieņēmumus, jo samazinājās to nodokļu summa, ko valsts iekasētu, ja minēto nodokļu atbrīvojumu nebūtu. Līdz ar to nodokļu atbrīvojumi ir valsts līdzekļu pārvietošana, tādējādi Beļģijas valstij radot nodokļu ieņēmumu zaudējumus.
(218)
DPLP nodotās ēkas pirms tam bija valsts īpašumā. Valsts šos īpašumus nodeva DPLP, tādējādi samazinot savus aktīvus un palielinot DPLP aktīvus. Tādējādi šis pasākums ir valsts līdzekļu pārvietošana.
(219)
Garantiju aizdevumam sniedza valsts, kas bez atlīdzības uzņēmās ar to saistītos riskus, riskējot ar valsts budžetu. Tādējādi šāda garantija ir valsts līdzekļu izmantošana, valstij no to negūstot ienākumus.
(220)
Ienākumi, ko gūst, sniedzot pasta sūtījumu piegādes pakalpojumus, saskaņā ar Preussen Elektra lietu (58) nav valsts ienākumi, jo pakalpojuma saņēmēji par pakalpojumu maksā ar saviem līdzekļiem, ko valsts nevar kontrolēt.
(221)
Tomēr, lai novērtētu saderību, šos ienākumus tiešā veidā sasaista ar vispārējas nozīmes pakalpojuma sniegšanu pasta nozarē, un tādējādi saskaņā ar VTNP nostādņu 17. punktu un Direktīvas 97/67/EK 7. pantu tie ir jāņem vērā, lai novērtētu kompensācijas nepieciešamību un samērīgumu.
6.3.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(222)
Atbalsta pasākumi varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm to pašu iemeslu dēļ, kas jau ir minēti 156. apsvērumā.
6.3.1.4. Kopsavilkums par atbalsta pasākumiem
(223)
Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 193. līdz 222. apsvērumam, turpmāk minētie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē:
a)
VTNP ikgadējā kompensācija (1992.-2010. g.);
b)
1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana;
c)
Atbrīvojums no zemes nodokļa (1992.-2005. g.);
d)
Ēku nodošana 1992. gadā;
e)
Valsts sniegtā garantija 2004. gadā.
6.3.2. Pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē
(224)
Dažus no šajā gadījumā apskatītajiem pasākumiem varētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu LESD 108. panta 1. punkta izpratnē.
6.3.2.1. Atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa
(225)
Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa DPLP piemēroja jau tad, kad tas vēl bija valsts pārvaldes iestāde, proti, jau pirms 1971. gada un pirms Beļģija parakstīja EK līgumu. Kopš tā laika nodokļu atbrīvojumu nosacījumi nav mainīti. Līdz ar to šie pasākumi ir pastāvošs atbalsts.
(226)
Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa atcēla 2005. gadā, bet atbrīvojums no zemes nodokļa joprojām ir spēkā.
6.3.2.2. Pasta pakalpojumu tirgus liberalizācija
(227)
Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas īstenoti pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas 1999. gadā, būtu jāuzskata par pastāvošu atbalstu. Tomēr minētie pasākumi veicināja DPLP darbību kopumā, un uzņēmums konkurences tirgos (piemēram, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos) darbojās jau krietni pirms 1999. gada, kad stājās spēkā Direktīva 97/67/EK. Līdz ar to saskaņā ar Alzetta lietu (59) šādu atbalstu nevar kvalificēt kā pastāvošu atbalstu iekšējā tirgus attīstības dēļ. To var uzskatīt par pastāvošu atbalstu konkrētam atbalsta saņēmējam, ja atbalsta piešķiršanas brīdī tas darbību veica tikai tādos tirgos, kas nebija atvērti konkurencei.
(228)
Līdz ar to Komisija šim apgalvojumam nevar piekrist.
6.3.2.3. Desmit gadu noilguma termiņš
(229)
Nevar piekrist arī tam, ka desmit gadu noilguma termiņš būtu jāsāk skaitīt no 2009. gada, kad uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru. Tiesas 2009. gada spriedums neatcēla visas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Spriedumā tikai norādīja uz to, ka minētajām darbībām būtu vajadzējis Komisiju mudināt uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru (60).
(230)
Turpretim, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada 23. decembrī, kad tā Beļģijas iestādēm pirmo reizi pieprasīja sniegt informāciju, pasākumus, ko īstenoja pirms 1992. gada 23. decembra, ir jāuzskata par pastāvošu atbalstu.
6.3.3. VTNP kompensācijas saderība LESD 106. panta 2. punkta izpratnē
(231)
VTNP kompensācijas saderību vērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un VTNP nostādnēm. VTNP nostādnes ir piemērojamas no to spēkā stāšanās dienas, 2005. gada 29. novembra. Ņemot vērā, ka VTNP nostādnes galvenokārt veido pārņemti tiesību akti, kas pastāvēja jau pirms tās stājās spēkā, uz VTNP nostādnēm atsaucas arī, vērtējot pasākumus, ko īstenoja pirms tās stājās spēkā.
6.3.3.1. Novērtēšanas joma, ko nosaka, pamatojoties uz pārvaldības līgumos piešķirtajiem pilnvarojumiem
(232)
Beļģijas iestādes un DPLP savās piezīmēs stingri iebilda pret to, ka Komisija, pamatojoties uz pieeju, kas iepriekš izmantota, lai novērtētu citas lietas par prettiesiski izmaksātiem atbalstiem, veic visaptverošu analīzi par visiem atbalsta pasākumiem, kas DPLP labā ir veikti attiecīgajā laika periodā, tādējādi liekot noprast, ka šie atbalsta pasākumi vienādā apmērā ir finansējuši visus uzņēmumam uzticētos sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Beļģijas iestādes un DPLP uzsvēra, ka pretēji tam, ko var novērot citos gadījumos, šajā gadījumā savstarpēji noslēgtie pārvaldības līgumi stingri nosaka gan DPLP darbības, par kurām jāsaņem atbalsts, gan atbalstu summu, ko par minētajām darbībām var pieprasīt (61).
(233)
Komisija uzskata, ka minētie pārvaldības līgumi precīzi definē valsts un atbalsta saņēmēja attiecīgās tiesības un pienākumus, nosakot parametrus, ar ko aprēķina kompensāciju, ko atbalsta saņēmējs var pieprasīt par pārvaldības līgumos uzskaitītajām īpašajām darbībām un uz tajos noteiktajiem periodiem. Līdz ar to Komisija kā pamatu novērtējumam izmanto pārvaldības līgumos paredzētos nosacījumus.
(234)
VTNP, par kuriem piešķirtā atbalsta saderība ir jāpārbauda, ir noteikti dalībvalsts izstrādātajos darba uzdevumos. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas DPLP ir jāpilda, tam uztic saskaņā ar secīgiem administratīviem aktiem, ar ko apstiprina pārvaldības līgumus, ko DPLP un valsts noslēdz aptuveni reizi piecos gados. Šie līgumi pilnveido un papildina valsts pasta likumā paredzētos noteikumus.
(235)
Katrs nākamais pārvaldības līgums ir atsevišķs pilnvarojuma akts, kas izklāsta sabiedrisko pakalpojumu izdevumus, kas ir jāpilda DPLP, nosaka pilnvarojuma termiņu un paredz parametrus, ar kuriem aprēķināt valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru. Pārvaldības līgumi nosaka darbības, ko ņem vērā, aprēķinot valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru.
(236)
Atbalsta pasākumu saderību jāvērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo kompensāciju piešķīra, lai segtu izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Kompensācija ir saderīga, ja tā pārmērīgi nekompensē papildu izmaksas, kas DPLP rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas tam ir uzticēti saskaņā ar pārvaldības līgumiem (tostarp tā var radīt arī saprātīgu peļņu). Visa kompensācijas pārmaksa ir jāatmaksā.
(237)
Kompensācijas pārmaksas novērtēšanas jomā ir VTNP, par kuriem pienākas kompensācija saskaņā ar secīgo pārvaldības līgumu noteikumiem.
(238)
Ir svarīgi norādīt, ka secīgo pārvaldības līgumu noteikumos ir zināmas atšķirības. Līdz ar to kompensācijas pārmaksa jāaprēķina, pamatojoties uz katrā līgumā noteiktajiem īpašajiem parametriem.
(239)
Pirmajā pārvaldības līgumā (1992.-1996. gads) VTNP kompensācija attiecas uz visiem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Pirmā pārvaldības līguma nosacījumi kompensāciju par dažādajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem neiedala atkarībā no tā, vai par šiem pakalpojumiem saskaņā ar minēto līgumu var vai nevar pieprasīt kompensāciju.
(240)
Līdz ar to ir jāuzskata, ka šajā līgumā paredzētā kompensācija sedz papildu izmaksas, kas rodas, veicot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus kopumā, neatkarīgi no to veida. Tāpēc, aprēķinot iespējamo kompensācijas pārmaksu šajā periodā, ņem vērā visus minētajā periodā īstenotos sabiedrisko pakalpojumu pasākumus: vispārējo pasta pakalpojumu (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākums (VPSP)), preses izdevumu piegādi un citus uzdevumus, kas ir uzticēti DPLP.
(241)
Pretēji pirmajam pārvaldības līgumam otrajā, trešajā un ceturtajā pārvaldības līgumā ir noteikti atsevišķi VTNP, kam paredz atbalstu. VTNP, par kuriem var pieprasīt kompensāciju, ir šādi: dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kā arī pārējie sabiedriskie pakalpojumi, kas uzskaitīti 33. apsvērumā. Noteikumi, ar ko pārvaldības līgumos paredz pakalpojumus, kam piešķir atbalstu, ir šādi: otrā pārvaldības līguma 7. pants, trešā pārvaldības līguma 15. pants un ceturtā pārvaldības līguma 12. un 13. pants.
(242)
Turpretim vispārējam pasta pakalpojumam atbalstu paredz tikai pirmajā pārvaldības līgumā.
(243)
Līdz ar to izmaksas un ienākumus, kas attiecas uz vispārējo pasta pakalpojumu, kompensācijas pārmaksas aprēķinā neņem vērā, ja vien pārmērīgie ienākumi nav radušies rezervētajā nozarē (62).
6.3.3.2. Kompensācijas pārmaksas aprēķins
(244)
Ņemot vērā sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu atšķirības, kas ir minētas no 239. apsvēruma līdz 243. apsvērumam, iespējamo kompensācijas pārmaksu pirmajā pārvaldības līgumā aprēķina citādāk nekā turpmākajos trijos pārvaldības līgumos.
(245)
Papildus tam, ka VTNP nostādnes paredz segt izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tās paredz arī saprātīgas peļņas normas kompensāciju (63).
(246)
VTNP nostādņu 18. pants paredz, ka ar saprātīgu peļņu “saprot pašu kapitāla peļņas normu, kurā ņem vērā risku vai tā neesamību, kādu uzņēmumam var radīt dalībvalsts intervence, jo īpaši, ja tā piešķir ekskluzīvas vai īpašas tiesības. Šī norma parasti nedrīkst pārsniegt attiecīgās nozares vidējo normu pēdējo gadu laikā. Nozarēs, kurās nav uzņēmumu, ko salīdzināt ar uzņēmumu, kam uzticēts sniegt pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, salīdzinājumu var veikt ar uzņēmumiem, kas atrodas citās dalībvalstīs, vai, ja vajadzīgs, darbojas citās nozarēs, ar noteikumu, ka tiek ņemta vērā katras nozares īpašā specifika. Nosakot, kas ir saprātīga peļņa, dalībvalstis var ieviest veicināšanas kritērijus, kas citstarp saistīti ar sniegtā pakalpojuma kvalitāti un ieguvumiem attiecībā uz ražošanas efektivitāti.”
(247)
Līdz ar to, nosakot piemērotu saprātīgas peļņas normu, jāņem vērā dažādi parametri, proti, attiecīgās nozares vidējā norma, ar uzņēmuma darbību saistītais risks un, ja vajadzīgs, veicināšanas kritēriji, kas attiecas uz konkrēto uzņēmumu.
(248)
Nosakot saprātīgas peļņas normu, Komisija balstījās vairākos ekspertu pētījumos, kas sīkāk izklāstīti turpmāk tekstā. Ņemot vērā pētījumus un katra pārvaldības līguma riska līmeni, Komisija attiecībā uz katru no četriem DPLP pārvaldības līgumiem noteica vairākas saprātīgas peļņas normas, kas, no vienas puses, attiecās uz pasta sūtījumu piegādi, un, no otras puses,- uz preses izdevumu piegādi. Pētījumus vieno tas, ka tajos mēģina noteikt tādu uzņēmumu grupas, kas darbības un riska profila ziņā būtu pietiekami līdzīgi attiecīgajam vēsturiskajam pasta operatoram, un tas, ka tajos minētajam operatoram mēģina noteikt peļņas robežlīmeni, pamatojoties uz šajos līdzīgajos uzņēmumos novēroto peļņas līmeni.
(249)
Attiecībā uz risku Komisija vēlas uzsvērt, ka pārbaudē apskatītajā laika posmā vairums DPLP īstenoto darbību saskārās ar niecīgu konkurenci vai ar konkurenci nesaskārās vispār, jo uzņēmums darbojās juridiski aizsargāta monopola apstākļos (tas attiecas uz vairumu pasta sūtījumu piegādes pakalpojumu) un atradās dominējošā stāvoklī, proti, tam piederēja ļoti lielas tirgus daļas, kā arī pastāvēja šķēršļi konkurentu iekļūšanai tirgū, jo tika subsidētas cenas, kas nesedz izmaksas (piemēram, attiecībā uz preses izdevumu piegādi). Komisija uzskata, ka šis aspekts ir jāņem vērā visos salīdzinošajos pētījumos, kuros apskata uzņēmumus, kam, sniedzot DPLP pakalpojumiem līdzīgus pakalpojumus, tomēr bija jādarbojas konkurences apstākļos.
(250)
Turklāt vēsturiskā pasta operatora darbības riska līmenis galvenokārt ir atkarīgs no valsts iestāžu ieviestā regulēšanas mehānisma parametriem.
(251)
Komisija uzskata, ka attiecībā uz pasta sūtījumu piegādi, kas ir nozare, kurā DPLP vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu galvenokārt finansē ar pastmarku cenām (64), risks ievērojami atšķiras atkarībā no tā, vai regulētājiestāde pastmarku cenas salīdzinoši bieži (piemēram, katra gada sākumā vai tad, kad tas ir nepieciešams) pielāgo tā, lai pastāvīgi nosegtu vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma tīrās izmaksas, vai pastmarku cenas (65) saskaņā ar ilgtermiņa līgumu (66) nosaka uz ilgāku laika posmu (piemēram, četriem vai pieciem gadiem). Pirmā cenu regulēšanas veida riska līmenis attiecīgajam uzņēmumam ir diezgan zems, jo saskaņā ar to pastmarku cenas samērā bieži pielāgo tā, lai ieņēmumi un izmaksas būtu pastāvīgā līdzsvarā. Šis regulēšanas veids uzņēmuma peļņas normu aizsargā pret turpmākās situācijas nenoteiktību. Otrais cenu regulēšanas veids ir riskantāks, jo tādā gadījumā operators ilgā laika posmā ir atkarīgs no izmaksu un ieņēmumu svārstību sekām.
(252)
Tas pats attiecas uz preses izdevumu piegādi (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu sedz ar finansiālām kompensācijām), proti, riska pakāpe atšķiras atkarībā no tā, vai kompensācija attiecas uz faktiskajām tīrajām izmaksām (reālās tīrās izmaksas) vai tīrajām izmaksām, ko prognozē ilgākā laika posmā. Tādējādi kompensācija, ko izmaksā kā standarta summu, lai segtu ilgākā laika posmā paredzamās tīrās izmaksas, operatoru pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām. Šādā gadījumā operatoram ir lielāks risks nekā tad, ja tam izmaksā kompensāciju pilnā apmērā saskaņā ar izmaksām un ieņēmumiem, ko nosaka a posteriori.
(253)
Ja nolīgums starp operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ietver zināmu risku, piemēram, tādēļ, kas tas vēsturisko operatoru pakļauj ievērojamām ieņēmumu un izmaksu svārstībām, saprātīgajai peļņai, uz ko vēsturiskajam operatoram ir tiesības, jābūt proporcionālai riska līmenim. Turpretim, ja nolīgums starp vēsturisko operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ievērojamu risku neietver, arī atļautajai saprātīgajai peļņai jābūt pieticīgai.
(254)
Komisija turklāt atzīmē, ka uzņēmuma riska līmenis un to kompensāciju apjoms, ko tam ir tiesības saņemt ražīguma palielināšanas nolūkos, ir cieši saistīti. Līdz ar to valsts iestādes var savlaicīgi noteikt konkrētu kompensācijas apjomu, kas ir pielāgots un atbilstīgs ražīguma pieaugumam, ko uzņēmumam normālos apstākļos vajadzētu sasniegt visā pilnvarojuma periodā. Tas, ka saskaņā ar līgumu uzņēmumu pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām, šo uzņēmumu stimulē kļūt ražīgākam un rentablākam. Līdztekus tas tiek pakļauts lielākam riskam. Tādējādi risks un stimuls kļūt ražīgākam zināmā mērā nav nošķirami. Tāpat tas, ka maksimālo cenu a priori nosaka uz ilgāku laika periodu, attiecīgo uzņēmumu parasti vairāk stimulē uzlabot ražīgumu, taču tas šim uzņēmumam ir arī riskantāk.
(255)
Izskatot jautājumu par DPLP saprātīgas peļņas normu, Komisija pamatojas uz vairākiem ekspertu pētījumiem:
(256)
WIK pētījums: lietā C 36/07, kas ir valsts atbalsta procedūra par labu Vācijas pasta operatoram Deutsche Post AG (turpmāk tekstā - “DP”), Komisija lūdza WIK Consult veikt pētījumu par vēsturiskajiem pasta operatoriem piemērojamo saprātīgas peļņas normu (67) (turpmāk tekstā - “WIK pētījums”). WIK pētījuma būtiskos aspektus Beļģijai nosūtīja 2010. gada 25. martā un 2011. gada 7. februārī. Komisija Beļģijas piezīmes par WIK pētījumu saņēma 2010. gada 23. aprīlī un 2011. gada 1. martā.
(257)
Deloitte pētījums: 2010. gada 23. aprīlī Komisija saņēma konsultāciju sabiedrības Deloitte pētījumu (68) (turpmāk tekstā - “Deloitte pētījums”), kurā tā sniedz vērtējumu par saprātīgas peļņas normu, kas jāpiemēro DP vispārējiem pakalpojumiem. Šo pētījumu Beļģijai nosūtīja 2011. gada 9. decembrī. Komisija Beļģijas piezīmes par Deloitte pētījumu saņēma 2011. gada 26. decembrī.
(258)
CRA pētījums: 2011. gada 1. martā Beļģija iesniedza Charles River Associates pētījumu (69), ar ko apstrīd WIK pētījumu (turpmāk tekstā - “CRA”).
(259)
Šajā pētījumā WIK nosaka DP saprātīgās peļņas normu. Faktiski WIK analizē DP uzdevumus un riska līmeni un secina, ka DP pamatā veic standarta uzdevumus un tā uzņēmējdarbības riska līmenis ir zems (70). Pamatojoties uz veikto analīzi, WIK izvēlas uzņēmumus, ko izmantot salīdzināšanai, proti, WIK nosaka uzņēmumus, kas veido atsauces grupas, ar ko noteikt saprātīgas peļņas normu. Vispārīgi raugoties, WIK uzsver, ka pielietotā novērtēšanas procedūra ir balstīta tās standarta metodes principos, ko izmanto attiecībā uz iekšējo cenu rentabilitātes atsauces vērtībām (71). Šādu metodi piemēro ne vien valstu normatīvajos un administratīvajos aktos par iekšējo cenu noteikšanu, bet arī ESAO pamatnostādnēs par iekšējo cenu noteikšanu (turpmāk tekstā - “ESAO pamatnostādnes”) (72).
(260)
WIK izmanto vairākus rādītājus rentabilitātes noteikšanai un nošķir iekšējās atdeves koeficientu (IAK), kura pamatā ir naudas plūsmas un kuru uzskata par teorētiski precīzu rādītāju darbības rentabilitātes noteikšanai, no citiem rādītājiem, ko iegūst no uzskaites datiem (attiecībā uz peļņas normu), piemēram, ieguldītā kapitāla rentabilitātes koeficientu (IKRK), pašu kapitāla atdevi (PKA), aktīvu atdevi (AA) un apgrozījuma rentabilitāti (AR) (73). Kā paskaidrots pētījuma 5. nodaļā, WIK attiecīgajā gadījumā kā rentabilitātes rādītāju piedāvā izmantot AR. Viena no šā rādītāja priekšrocībām ir tas, ka tas ir atkarīgs tikai no uzskaites datiem, kas attiecas uz peļņu vai zaudējumiem (EBIT (74)) un tirdzniecību - divām pozīcijām, ko uzņēmuma uzskaitē ir viegli novērot. Turklāt, izmantojot AR, aktīvi nav jāvērtē atsevišķi pa pakalpojumiem un jāattiecina uz konkrētiem pakalpojumiem, kas būtu jādara attiecībā uz atsauces rādītājiem, kā pamatā ir kapitāls, piemēram, PKA un IKRK, un kas parasti ir sarežģīti. WIK arī norāda, ka atsauces rādītājs, kā pamatā ir AR, ir ieteicams tad, ja uzņēmumi, ko izmanto salīdzināšanai, un uzņēmums, par kuru veic salīdzinošo pētījumu, pieder pie vienas un tās pašas rūpniecības nozares, tādējādi nodrošinot EBIT un tirdzniecības struktūras viendabīgumu.
(261)
Attiecībā uz atsauces grupu sastāvu WIK secina, ka ir jārod kompromiss starp izlases uzņēmumu salīdzināmības pakāpi un to skaitu. WIK iebilst pret to, ka izlasē iekļauj Eiropas vēsturiskos pasta operatorus, jo to cenas noteica tirgū, kas visā apskatītajā laika posmā vairumā valstu nebija pieejams konkurencei. Šā iemesla dēļ ir maz tādu uzņēmumu, kas tiešā veidā konkurē ar vēsturiskajiem pasta operatoriem. Galvenokārt tie ir nelielie uzņēmumi. Lai salīdzināmo uzņēmumu grupas būtu sabalansētas, WIK tajās iekļauj gan tiešos konkurentus, kas darbojas valstu līmenī, gan lielos uzņēmumus, kas darbojas starptautiskā līmenī, piemēram, starptautiskos ekspressūtījumu uzņēmumus (UPS, FedEx, DHL), kuru darbība, salīdzinot ar vēsturisku pasta operatoru, kas darbojas aizsargātā valsts tirgū, ir riskantāka un kapitālietilpīgāka.
(262)
Attiecībā uz jautājumu par kompromisu starp izlases uzņēmumu salīdzināmības pakāpi un to skaitu WIK paredz trīs atsauces grupas: i) 1. atsauces grupu vai pasta paku standarta nozari, kas ietver uzņēmumus, kas pamatā sniedz pasta paku pakalpojumus (10 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe attiecībā pret vispārējā pasta pakalpojuma sniedzējiem ir atzīta kā augsta); ii) 2. atsauces grupu vai pasta paku paplašināto nozari, kas ietver uzņēmumus, kuru darbības pamatā varētu būt citi pakalpojumi, piemēram, korespondences pakalpojumi (26 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe ir nedaudz zemāka) un iii) 3. atsauces grupu, kas ietver arī uzņēmumus, kas darbojas sauszemes pārvadājumu nozarē (1 163 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe ir zemāka) (75). WIK uzskata, ka šāda pieeja palielina salīdzinošajā pētījumā iegūto statistikas datu kvalitāti.
(263)
Viens no izvēles kritērijiem, ko pielietoja visu atsauces grupu gadījumā, attiecas uz uzņēmuma lielumu, proti, vērā ņem tikai tos uzņēmumus, kuru ieņēmumi pārsniedz EUR 3 miljonus (76). Attiecībā uz kopējo laika posmu, ko aptver iegūtie dati, - ticamus datus varēja iegūt tikai par laika posmu no 1998. gada līdz 2007. gadam, bet attiecībā uz datiem, kas aptver laika posmu no 1990. gada līdz 1997. gadam, pielietoja interpolācijas metodi (77).
(264)
Turklāt, pamatojoties uz starpkvartiļu intervāla principu (78), WIK izmanto iekšējo cenu noteikšanā veikto analīzi, lai tādējādi mazinātu galējo vērtību ietekmi un noteiktu saprātīgas peļņas normu.
(265)
WIK iegūtie rezultāti par laika posmu no 1998. gada līdz 2007. gadam ir šādi:
a)
1. atsauces grupa: 25. procentile ir - 0,42 %, 75. procentile ir 6,72 %, un mediāna (50. procentile) ir 3,86 %;
b)
2. atsauces grupa: 25. procentile ir 0,45 %, 75. procentile ir 6,77 %, un mediāna (50. procentile) ir 3,48 %;
c)
3. atsauces grupa: 25. procentile ir 0,64 %, 75. procentile ir 5,57 %, un mediāna (50. procentile) ir 2,59 %.
(266)
WIK secina, ka pasta paku paplašinātā nozare jeb 2. atsauces grupa ir vispiemērotākā atsauces grupa, jo tajā iegūtie rezultāti, salīdzinot ar 1. atsauces grupu (pasta paku standarta nozare), ir samērā stabili laikā un tā, salīdzinot ar 3. atsauces grupu (sauszemes pārvadājumu nozare), funkcionālajā ziņā ir tuvāka pasta sūtījumu un pasta paku jomā veiktajām darbībām.
(267)
Vēl vienu pielāgojumu veic, lai noteiktu DP saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu, kas ir balstīta tā uzņēmējdarbības riska analīzē, kas attiecīgajam uzņēmumam ir salīdzinājumā ar atskaites grupas uzņēmumiem. Saskaņā ar šo analīzi WIK kā DP saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu piedāvā 3,48 % vērtību, kas atbilst 2. atsauces grupas AR mediānai. Kā saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu izvēloties mediānu nevis 75. procentili, WIK vēlas parādīt to, ka izlases uzņēmumiem ir augstāks riska līmenis nekā vēsturiskajiem pasta operatoriem, jo šiem uzņēmumiem nav nekādu īpašu tiesību.
(268)
Beļģijas iestādes uzskatīja, ka WIK ziņojumā izmantotā metode nav pareiza, un 2010. gada 23. aprīlī, 2011. gada 1. martā, 2011. gada 14. jūnijā, 2011. gada 5. augustā, 2011. gada 10. augustā, 2011. gada 14. decembrī un 2011. gada 19. decembrī iesniedza vairākus dokumentus (vēstules, nostājas un ziņojumus), ar ko atspēkoja WIK ziņojumā pausto pieeju un piedāvāja savu metodi saprātīgas peļņas normas novērtēšanai.
(269)
Beļģijas iestādes nostājā, ko nosūtīja 2011. gada 5. augustā, būtībā norādīja, ka WIK pētījumā izmantotā izlase neatspoguļo uzņēmuma darbību, ienākumu lielumu, riska profilu un atsauces periodu. Tādējādi Beļģija apgalvo, ka šo izlasi ir ļoti grūti likumīgi atzīt saskaņā ar VTNP nostādņu 18. punktā izklāstītajiem kritērijiem.
(270)
Šajā pašā nostājā Beļģija uzsver arī to, ka darbībām, kuru riska profils ievērojami atšķiras, būtu loģiski paredzēt dažādas peļņas normas: ja preses izdevumu un pasta sūtījumu piegāde ir darbības ar atšķirīgu riska profilu, tad, kā norāda Beļģijas iestādes, būtu jāparedz dažādas saprātīgās peļņas normas.
(271)
Turklāt Beļģijas iestādes apgalvo, ka DPLP darbību ražīgums pieaug un Komisijai to vajadzētu ņemt vērā, nosakot saprātīgas peļņas normu saskaņā ar VTNP nostādņu 18. punktu. Beļģijas iestādes uzsver, ka pēc vairākām reformām un ilga laika posma, kurā DPLP darbība nesa zaudējumus, uzņēmums ir kļuvis rentabls. DPLP izmaksas tika samazinātas, slēdzot pasta nodaļas. Privātie ieguldītāji, kam uzņēmumā kopš 2006. gada pieder 50 % daļa, radīja jaunu pieeju, kas ir balstīta darbības efektivitātē. Beļģijas iestādes uzskata, ka šādu ražīguma pieaugumu vajadzētu ņemt vērā, nosakot saprātīgās peļņas normu, ko piemērot DPLP.
(272)
2011. gada 1. martā Beļģijas iestādes nosūtīja Komisijai Charles River Associates (CRA) sagatavoto ziņojumu, kurā kritiski vērtē WIK pētījumu un piedāvā citu metodi DPLP saprātīgās peļņas normas novērtēšanai.
(273)
Attiecībā uz atsauces grupu sastāvu CRA uzsver, ka visās trīs WIK atsauces grupās ir daudz nelielu uzņēmumu, kuru riska profils nav pielīdzināms liela pasta operatora riska profilam. Tādējādi CRA apstrīd WIK secinājumus par to, ka vēstuļu sūtīšanas pakalpojumu sniegšanai, ko nodrošina attiecīgais vēsturiskais pasta operators, ir zems riska profils un atsauces grupās iekļautie uzņēmumi ļauj veikt pilnvērtīgu salīdzinājumu.
(274)
CRA jo īpaši vērš uzmanību uz saistību starp uzņēmuma izmaksu struktūru (nemainīgo un mainīgo izmaksu ziņā) un komercrisku. CRA uzsver, ka pasta operatoram, kas pilda vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, ir lielākas nemainīgās izmaksas un tādējādi, salīdzinot ar uzņēmumu, kura nemainīgās izmaksas ir mazākas, šādu operatoru pieprasījuma samazināšanās apdraud vairāk. Turklāt CRA uzsver atšķirību starp WIK atsauces grupu mazo un lielo uzņēmumu AR (79), kas, kā norāda CRA, nozīmē to, ka starp mazajiem pasta paku sūtījumu uzņēmumiem un tādiem lielajiem uzņēmumiem kā, piemēram, UPS un FedEx pastāv sistemātiskas atšķirības, ko varētu skaidrot ar atšķirīgu izmaksu struktūru.
(275)
CRA arī detalizētāk izvērtē atsevišķu WIK 1. atsauces grupā iekļauto pasta paku sūtījumu mazo uzņēmumu raksturlielumus un secina, ka to riska profilu nevar salīdzināt ar liela pasta operatora riska profilu. CRA arī uzskata, ka šo grūti salīdzināmo izlases uzņēmumu klāstu nav vērts papildināt, tam pievienojot uzņēmumus, kuru salīdzināmības pakāpe ir vēl zemāka.
(276)
CRA noraida WIK argumentu par to, ka izlasē nevajadzētu iekļaut Eiropas vēsturiskos pasta operatorus, jo to peļņu noteikusi nevis konkurence, bet gan cenu regulēšana, un līdz ar to, pateicoties šai cenu regulēšanai, minētie vēsturiskie pasta operatori varētu būt guvuši pārmērīgu peļņu. CRA uzsver, ka salīdzinājumā neiekļaujot citus vēsturiskos pasta operatorus, WIK balstās teorētiskajā pieņēmumā, ka šie vēsturiskie operatori varētu būt piemērojuši pārmērīgas cenas, taču nesniedz empīriskus pierādījumus šā apgalvojuma pamatošanai. Šajā sakarā CRA uzsver, ka, pamatojoties uz vairumā dalībvalstu izmantotajiem cenu regulēšanas mehānismiem, piemēram, cenu griestu noteikšanu (80), novērotās lielās peļņas pamatā drīzāk ir ražīguma pieaugums nevis augstas cenas.
(277)
CRA uzsver, ka DPLP sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma saprātīgās peļņas normas parastajai aprēķina metodei jābalstās datos, kas ir pieejami attiecībā uz peļņas normu, ko piemēro citu Rietumeiropas pasta operatoru īstenotajām pasta sūtījumu darbībām. Šāda aprēķina metode vēl jo vairāk ir piemērota tāpēc, ka attiecīgie sabiedriskie pakalpojumi galvenokārt ir vēstuļu pakalpojumi un dati par peļņas normu, ko piemēro citu Rietumeiropas pasta operatoru īstenotām pasta sūtījumu darbībām, ir tieši pieejami un neliecina par nekādu pārlieki mērenu cenu regulēšanu.
(278)
CRA jo īpaši uzsver, ka analīzei būtu jābalstās to Rietumeiropas pasta operatoru īstenoto pasta sūtījumu darbību EBIT rentabilitātē (AR), kuri sniedz informāciju par īstenoto pasta sūtījumu darbību EBIT rentabilitāti sadalījumā pa nozarēm vai (ja informācija par EBIT rentabilitāti sadalījumā pa nozarēm netiek sniegta) to Rietumeiropas pasta operatoru kopējo EBIT rentabilitāti, kas vairāk nekā 75 % ienākumu gūst no pasta sūtījumu pakalpojumiem. CRA no izlases izslēdz Austrumeiropas operatorus, ņemot vērā to relatīvo neefektivitāti salīdzinājumā ar Rietumeiropas operatoriem.
(279)
Līdz ar to CRA analīze balstās izlasē, kurā ir 11 Rietumeiropas pasta operatori un kura attiecas uz laika posmu no 2002. gada līdz 2009. gadam (kopā 73. novērojumi). Šīs izlases AR vidējais aritmētiskais ir […] %, mediāna ir […] %, un 75. procentile ir […] % (81). CRA aprēķina arī izlīdzināto vidējo ([…] %) un vidējo vērtību saskaņā ar Vinzora (Winsor) metodi ([…] %). Šajos rādītājos tāpat kā mediānas gadījumā neņem vērā galējās vērtības (82).
(280)
Attiecībā uz saprātīgas peļņas normas atsauces vērtības noteikšanu CRA uzsver, ka, izmantojot vidējās vērtības rādītājus, rodas metodoloģiskas problēmas. CRA paskaidro, ka izlasē novēroto dažādo peļņas normu dēļ, kritiskajai robežvērtībai, kurā peļņu uzskata par pārmērīgu, būtu jābūt augstākai par vidējo aritmētisko vai jebkādu citu vidējo vērtību (piem., modu, mediānu), un tā varētu būt, piemēram, vienāda ar 75. procentili. CRA uzskata, ka šāda pieeja ir saskaņā ar metodi, kuru izmanto iekšējo cenu apsekojumos un kuras pamatā ir intervāls (piemēram, starpkvartiļu intervāls vai intervāls starp citām procentilēm).
(281)
2011. gada 14. decembrī Beļģijas iestādes iesniedza Komisijai dokumentu, kurā atspoguļo DPLP nostāju attiecībā uz risku, kāds ir pasta operatoriem, un piedāvā metodi, ar ko izstrādāt rīku, lai noteiktu riska prēmiju, kam pievienojot bezriska apgrozījuma rentabilitāti, iegūtu saprātīgu AR līmeni.
(282)
Dokumentā nepaskaidro, kā bezriska apgrozījuma rentabilitāti (AR izteiksmē) varētu noteikt šajā gadījumā, un skaidri neizklāsta to, kādam konkrēti jābūt saprātīgam AR līmenim saskaņā ar piedāvāto metodi. Analīzē liek uzsvaru drīzāk uz dažādu risku novērtēšanu un tādas riska prēmijas aprēķināšanu, kas ietver jebkādu risku.
(283)
Beļģijas iestādes dod priekšroku trīs lielām risku kategorijām - nozares riskam, ar pakalpojumu sniegšanu saistītajam riskam un līgumisko saistību riskam - un katrai risku kategorijai raksturīgajiem parastajiem riska veidiem, kas apdraud pasta operatorus. Riska prēmijas noteikšanas metode paredz: i) noteikt “augstāko pieļaujamo riska prēmiju” (83); ii) sadalīt apskatāmo laika posmu atbilstīgi līgumu cikliem, lai nodalītu ar katru līgumu saistītos riskus; iii) izmantot vienkāršu vērtējuma skalu, lai izvērtētu katru risku katra līguma ciklā (zems, vidējs vai augsts riska līmenis); iv) riskiem piešķirtos atsevišķos vērtējumus apvienot kopējā vērtējumā attiecībā uz katru no lielajām risku kategorijām un v) kopējos vērtējumus izteikt kā riska prēmijas, kuru summu dod kopējo riska prēmiju.
(284)
Turklāt tiek sniegti piemēri, lai pierādītu, ka DPLP darbības riska līmenis ir lielāks par vidējo. Beļģijas iestādes apgalvo, ka DPLP ir augstāks risks attiecībā uz realizācijas apjomu, tā kā DPLP ienākumu daļa, ko tas gūst no darbībām pasta sūtījumu jomā, ir lielāka un tā izmaksas ir neelastīgākas, jo uzņēmuma nemainīgo izmaksu daļa ir lielāka par vidējo. Arī drošības risku DPLP gadījumā atzīst par augstāku. Saskaņā ar analīzi iemesls ir tas, ka DPLP ir viens no retajiem Eiropas pasta operatoriem, kas pensiju pabalstus skaidrā naudā piegādā uz mājām.
(285)
Izvērtējot dažādos riskus, Beļģijas iestādes secina, ka 4. pārvaldības līgumā visu trīs risku kategoriju riska līmenis ir augsts, bet 1., 2. un 3. pārvaldības līgumā šis riska līmenis ir vidējs (izņemot nozares riska līmeni, kas 1. pārvaldības līgumā atzīts kā zems). Beļģijas iestādes sniedz citus piemērus, kā augstāk minēto dažādo risku novērtējumu izteikt kā riska prēmiju, pamatojoties uz dažādām “augstākās pieļaujamās riska prēmijas” vērtībām.
(286)
257. apsvērumā minētais Deloitte pētījums vairākos punktos saskan ar WIK pētījumu:
1)
abos pētījumos izmanto vienu un to pašu metodi, ar ko finanšu datu bāzēs atlasīt funkciju un riska ziņā salīdzināmus uzņēmumus;
2)
abos pētījumos kā vispiemērotāko atsauces rādītāju peļņas robežlīmeņa noteikšanai atzīst AR (ņemot vērā, ka trūkst datu, kā arī dažādajos uzņēmumos ir atšķirības grāmatvedības darbību ziņā);
3)
visbeidzot, abos pētījumos no salīdzināmo uzņēmumu grupas izslēdz vispārējā pasta pakalpojuma sniedzējus, jo tie galvenokārt darbojas regulētos tirgos un tiem ir īpašas tiesības.
(287)
Salīdzināmo uzņēmumu grupas kontekstā galvenā atšķirība starp WIK un Deloitte pētījumu attiecas uz šo uzņēmumu lielumu. Deloitte pētījumā izlasē iekļauj tikai tādus uzņēmumus, kuru gada ieņēmumi pārsniedz EUR 100 miljonus (84). Šo ierobežojumu var izskaidrot ar Deloitte veikto analīzi attiecībā uz to darbību īpatnībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma sniegšanu un ar to saistītajiem komercriskiem un tirgus riskiem (85).
(288)
Deloitte jo īpaši uzskata, ka pasta sūtījumu un paku sūtījumu nozares uzņēmumus, kas apsaimnieko plašus un kompleksus savākšanas un piegādes tīklus, var pamatoti salīdzināt ar DP. Ņemot vērā apjoma, mēroga un diversifikācijas radītos ietaupījumus, kas dominē pasta iestāžu tīklos, ražošanas izmaksu lielo īpatsvaru salīdzinājumā ar kapitāla izmaksu daļu un saistītos riskus (piemēram, risku attiecībā uz realizācijas apjomu, risku, ka dažus esošos pakalpojumus varētu aizstāt elektroniskais pasts), pasta sūtījumu un paku sūtījumu nozares lielie uzņēmumi, kas ražo dažādas preces, salīdzināšanai ir piemērotāki nekā mazie pasta sūtījumu uzņēmumi. Lai gan mazākā mērā, tomēr arī kravas pārvadājumu un loģistikas uzņēmumus varētu izmantot salīdzināšanai, jo tās lieto tos pašus aktīvus.
(289)
Lai atspoguļotu to, cik nozīmīgs ir uzņēmumu lielums, Deloitte savu izlasi salīdzina ar WIK 2. atsauces grupas uzņēmumiem. Deloitte uzsver, ka WIK izlases AR vidējais aritmētiskais ļoti atšķiras starp dažāda lieluma (ko nosaka atkarībā no darbinieku skaita) uzņēmumu grupām (86). Deloitte atzīmē, ka tās izlasē, ko veido lielāki uzņēmumi, turpretim nav nekādas ciešas saistības starp uzņēmuma lielumu un AR.
(290)
Pēc izlasē iekļaujamo uzņēmumu atlases Deloitte veic analīzi, ko balsta uz 7 pasta un paku sūtījumu uzņēmumiem, 18 loģistikas uzņēmumiem un 19 kravu pārvadājumu uzņēmumiem. Attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku nozari mazajā septiņu salīdzināmo uzņēmumu grupā ir tādi lieli starptautiskie ekspressūtījumu uzņēmumi kā UPS, FedEx un TNT Express, kā arī daži citi pasta operatori, kas galvenokārt ir no Amerikas Savienotajām Valstīm un Apvienotās Karalistes (87). Būtībā dati aptver laika posmu no 1990. gada līdz 2007. gadam, taču datu par pirmajiem gadiem nav daudz, un Deloitte uzskata, ka līdz ar to uz šo gadu rādītājiem nevar tik ļoti paļauties (88).
(291)
Papildus tam, Deloitte izvērtē vairāku citu rentabilitātes noteikšanas rādītāju priekšrocības un trūkumus. Tā šajā gadījumā neizmanto IAK, jo ir praktiskas grūtības attiecībā uz atbilstīgu datu iegūšanu par naudas plūsmām. Tā neizmanto arī IKRK un PKA, piemēram, tādēļ, ka starp uzņēmumiem ir atšķirības attiecībā uz izmaksu uzskaiti un kapitāla struktūru (kapitāla struktūra ir ļoti nozīmīga attiecībā uz PKA). Arī AA tiek atzīts par nepiemērotu, jo tas ir vērts uz aktīvu kopējo vērtību. Līdz ar to Deloitte iesaka izvēlēties AR, taču uzsver, ka, ņemot vērā to, ka šis rādītājs tiešā veidā nenosaka kapitāla atdevi, to var izmantot salīdzinošam pētījumam, ja salīdzināmajiem uzņēmumiem ir līdzīga kapitālietilpība.
(292)
Tomēr Deloitte aprēķina IKRK (kā arī IKRK tirgus vērtību un AA) nelielai apakšizlasei, kurā ir seši uzņēmumi, bet secina, ka IKRK amplitūda un svārstības varētu atspoguļot dažādus faktorus, tādēļ iegūtie rezultāti ir jāizvērtē piesardzīgi un ir grūtāk tos izmantot kā atsauces rādītājus. Deloitte uzsver, cik nozīmīga šo faktoru kontekstā ir kapitālietilpība. Deloitte norāda, ka kapitālietilpības ziņā DP vispārējais pakalpojums ir daudz tuvāks, piemēram, UPS un FedEx vispārējam pakalpojumam kā tādu kravu pārvadājumu uzņēmumu vispārējam pakalpojumam kā Kuehne&Nagel vai Wincanton.
(293)
Deloitte uzsver arī uzņēmumu rentabilitātes ievērojamās atšķirības gan dažādos periodos, gan dažādos sektoros, gan starp šiem sektoriem. Deloitte uzskata, ka šīs atšķirības attiecībā uz saprātīgu peļņu varētu attaisnot saprātīgas peļņas intervālu nevis vienas vidējās vērtības izmantošanu. Šāda pieeja arī būtu vēlama, jo nevajag nelabvēlīgi ietekmēt tos rādītājus, kas ir virs vidējās vērtības un kuru pamatā ir ražīguma pieaugums.
(294)
Deloitte iegūtie rezultāti par katru nozari atsevišķi un visām nozarēm kopā ir apkopoti Deloitte pētījuma 22. tabulā. Rezultāti ir šādi:
a)
attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku nozari laika posmā no 1998. gada līdz 2007. gadam ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējais aritmētiskais ir 8,1 %, ikgadējo AR mediānu vidējais aritmētiskais ir 7,4 %, ikgadējo 25. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 4,8 %, un ikgadējo 75. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 12 %;
b)
attiecībā uz visām nozarēm kopā laika posmā no 1990. gada līdz 2007. gadam ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējais aritmētiskais ir 6 %, ikgadējo AR mediānu vidējais aritmētiskais 5,4 %, ikgadējo 25. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 3,6 % un ikgadējo 75. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 8,1 % (89).
(295)
Kā atsauces rādītāju Deloitte piedāvā vērtību, kas balstās ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējā aritmētiskajā un ir 7,9 % (90), bet, lai atspoguļotu novērotās AR atšķirības, Deloitte nosaka arī saprātīgās AR intervālu, kā pamatā ir ikgadējie starpkvartiļu intervāli (91).
(296)
Izveidot piemērotu izlasi, ko veido uzņēmumi, kas ir salīdzināmi ar vēsturiskajiem pasta operatoriem, ir sarežģīti. Nav īpaši jāuzsver, ka vislielākā uzmanība ir jāvelta tam, lai izvēlētos tādu uzņēmumu grupu, ko var izmantot kā mērauklu attiecībā uz komercdarbībām un risku.
(297)
WIK un Deloitte pētījumus vieno tas, ka abos apskata komercuzņēmumus, kuru darbība ir pielīdzināma DPLP darbībai, un no salīdzināmo uzņēmumu izlases izslēdz vēsturiskos pasta operatorus. Turpretim CRA salīdzināšanai izmanto izlasi, ko veido tikai citi Eiropas vēsturiskie pasta operatori.
(298)
Komisija ir vienisprātis ar WIK un Deloitte, ka vēsturisko pasta operatoru (kurus CRA izmanto savā salīdzinošajā pētījumā) peļņas pamatā nav parasti tirgus apstākļi, bet gan lielākoties citu dalībvalstu izvēle regulēšanas jomā. Līdz ar to šāda peļņa varētu nepareizi atspoguļot atsauces peļņu. Tomēr, ņemot vērā, ka CRA izlasē ir citu Eiropas valstu vēsturiskie pasta operatori, tā šķiet vistuvākā DPLP. Līdz ar to Komisija uzskata, ka CRA izlase ir pilnībā jāņem vērā, jo īpaši, lai savstarpēji salīdzinātu un pārbaudītu saprātīgās peļņas (AR) atsauces līmeņus, ko nosaka, pamatojoties uz WIK un Deloitte pētījumiem.
(299)
Gan WIK, gan Deloitte pētījumā atzīst, ka ir vajadzīga pietiekami liela izlase, lai salīdzinošajā pētījumā varētu izdarīt jēgpilnus secinājumus. Šim nolūkam abas konsultāciju sabiedrības pamatojas uz (salīdzinoši) nelielu izlasi, kurā ir pasta sūtījumu un pasta paku nozares uzņēmumi, un lielākām izlasēm, kurās ir loģistikas un kravu pārvadājumu nozares uzņēmumi. Komisija atzīst, ka statistikas vajadzībām ir svarīgi, lai būtu pietiekami liela izlase. Attiecībā uz CRA nostāju šajā ziņā (CRA apstrīd to, ka ir lietderīgi palielināt izlasi, tai pievienojot mazāk salīdzināmus uzņēmumus) Komisija uzskata, ka izmēra ziņā lielākās izlases, ko WIK un jo īpaši Deloitte izveidoja saskaņā ar atzītām atlases izveides metodēm, ir pietiekami salīdzināmas, lai tās izmantotu kā pilnvērtīgas atsauces grupas DPLP peļņas novērtēšanai.
(300)
WIK pētījumā mēģina noteikt atsauces AR, pamatojoties uz trīs grupām, ko izveidoja salīdzināšanas vajadzībām. Tomēr arī Komisija uzskata, ka WIK pētījumu var apšaubīt attiecībā uz diviem atsevišķiem un tomēr saistītiem jautājumiem (92): i) attiecībā uz to, ka WIK izmanto izlases, kurās ir arī daudz mazāku uzņēmumu (93), ko acīmredzami nevar salīdzināt ar tādiem vēsturiskajiem pasta operatoriem kā DPLP; un ii) attiecībā uz WIK pieņēmumiem par riska līmeni, ar ko saskaras izmeklēšanā apskatītais pasta operators.
(301)
Komisija uzskata, ka tādu vēsturisko pasta operatoru kā DPLP darbības mērogs, kā arī izmaksu struktūra (apvienojumā ar pastāvošo regulēšanas mehānismu) ir būtiski elementi, ar ko novērtēt salīdzinošo pētījumu par peļņas normām.
(302)
Pirmkārt, ja nemainīgās izmaksas ir augstas (un attiecas, piemēram, uz kapitāla izmaksām vai citām nemainīgajām izmaksām, kas ir saistītas ar pakalpojumu tīklu), lielākajiem uzņēmumiem ir lielāki apjoma un mēroga radītie ietaupījumi kā mazajiem uzņēmumiem. Salīdzinot WIK izlasē iekļauto lielo un mazo uzņēmumu AR vidējo aritmētisko, Deloitte-II pētījumā ir izdevies pierādīt, ka, jo lielāks ir uzņēmums (darbinieku skaita ziņā), jo lielāks ir AR vidējais aritmētiskais (94). Faktiski pirmās kvartiles (Q1) vidējais aritmētiskais ir ļoti zems visās trīs WIK atsauces grupās (piemēram, laika posmā no 1988. gada līdz 2007. gadam WIK 2. atsauces grupā tas bija tikai 0,75 %) (95), ko varētu izskaidrot ar to, ka izlasē ir pārāk daudz (mazāku) uzņēmumu, kas darbojas ar zaudējumiem un cīnās par palikšanu tirgū. Savās izlasēs (tostarp galvenajā izlasē - 2. atsauces grupā) iekļaujot tik daudz mazu uzņēmumu, WIK, iespējams, pienācīgi novērtēja atsauces AR, kas vairāk attiecas uz lielākiem un stabilākiem uzņēmumiem kā DP vai DPLP.
(303)
Otrkārt, lai gan WIK pamatoti uzrāda zemo riska līmeni, kāds operatoram ir tā darbību monopolistiskā rakstura dēļ, šķiet, ka WIK nav pietiekami ņēmis vērā ne augstās nemainīgās izmaksas (attiecībā pret mainīgajām izmaksām), kas radušās, pildot vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, ne riska profila izmaiņas, kā pamatā varētu būt bijušas regulatīvā režīma izmaiņas, ar ko operators ir saskāries laika gaitā, jo īpaši periodos, uz kuriem attiecas atsevišķi regulatīvie noteikumi (piemēram, DPLP gadījumā - dažādie pārvaldības līgumi).
(304)
Nemainīgo izmaksu daļa var būt augsta ne tikai tāpēc, ka uzņēmumam ir augsta kapitālietilpība (viens no ierastajiem augstu nemainīgo izmaksu skaidrojumiem), bet arī tāpēc, ka šis uzņēmums nespēj samērot savas kopējās izmaksas, ņemot vērā tā pienākumu (saistībā ar vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu) uzturēt plašu piegādes tīklu, un nevar samazināt darbaspēka izmaksas spēkā esošo darba līgumu dēļ. Nemainīgo izmaksu augstais īpatsvars (96) vēl nedaudz vairāk liek apšaubīt to, ka izlasē vajadzētu iekļaut mazos uzņēmumus, kuru izmaksu struktūra (attiecība starp nemainīgajām un mainīgajām izmaksām), šķiet, ievērojami atšķiras (97).
(305)
Kā norādīts ievadā Komisija uzskata arī, ka vēsturiskā pasta operatora darbības riska līmenis lielā mērā ir atkarīgs no tā regulēšanas mehānisma parametriem, ko valsts iestādes ir ieviesušas vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma finansēšanai. Pārejot uz sistēmu, kuras ietvaros pastmarkām uz ilgāku laika posmu nosaka cenu griestus (kā DPLP gadījumā 2006. gadā), ievērojami palielinās risks attiecībā uz realizācijas apjomu. Šāda riska esamība iedragā WIK pieņēmumu par DPLP darbību zemo riska līmeni vismaz attiecībā uz cenu griestus noteicošās sistēmas darbības laiku.
(306)
Ņemot vērā no 286. apsvēruma līdz 295. apsvērumam izklāstītos argumentus, Komisija uzskata, ka Deloitte izlases ir piemērotākas DPLP peļņas novērtēšanai kā WIK izlases, jo Deloitte izlasēs ir tikai tādi uzņēmumi, kuriem ir lielāki minimālie ienākumi (ikgadējais apgrozījums pārsniedz EUR 100 miljonus).
(307)
Līdztekus tam tomēr ir jāpiezīmē, ka vairākos aspektos Deloitte pieejai ir iespējami trūkumi un Deloitte secinājumi jāinterpretē piesardzīgi.
(308)
Deloitte izlasēs, šķiet, ir iekļauti daudzi uzņēmumi, kuru kapitālietilpība ir augstāka par pasta operatoru kapitālietilpību (98). No metodoloģiskā viedokļa raugoties, lai AR varētu izmantot peļņas novērtēšanai, ir vajadzīga tādu salīdzināmu uzņēmumu izlase, kurai ir līdzīga kapitālietilpība (ko šajā gadījumā izsaka kā attiecību starp kapitālu un realizētās produkcijas apjomu). Uzņēmējdarbībā ir pieņēmums, ka uzņēmumiem ar vienādu AR ieguldītā kapitāla rentabilitātes koeficients (IKRK (99)) ir apgriezti proporcionāls šo uzņēmumu attiecībai starp kapitālu un realizētās produkcijas apjomu. Turpretim, lai kā rentabilitātes atsauces rādītāju izmantotu AR, ir vajadzīgs, lai atsauces grupā esošajiem uzņēmumiem būtu vienāda kapitālietilpība. Lai gan ir grūti pilnvērtīgi novērtēt kapitālietilpību (100), šķiet, ka pasta sūtījumu un preses izdevumu piegādes darbībām ir zemāka kapitālietilpība nekā ekspressūtījumu darbībām, ko veic tādi starptautiskie uzņēmumi kā UPS, TNT, FedEx un DHL (101). Līdz ar to ir iespējams, ka saprātīgās peļņas rādītājs, ko nosaka, pamatojoties uz Deloitte izlasēm, pārvērtē atsauces peļņu, ko būtu jāpiemēro uzņēmumiem, kam ir tāda pati kapitāla struktūra kā DPLP (102).
(309)
Ņemot vērā ar šo novērtēšanu saistītās neskaidrības, Komisija uzskata, ka ir pamatoti noteikt saprātīgas AR intervālu, pamatojoties uz Deloitte novērtējumiem par AR mediānu visas nozares apvienojošajā izlasē (5,4 %), kā arī AR mediānu pasta sūtījumu un pasta paku nozares uzņēmumu izlasē (7,4 %) (103). Komisija uzskata, ka tādējādi iegūtais [5,4 %-7,4 %] intervāls ir saprātīgas peļņas “standartintervāls” vismaz attiecībā uz periodiem, kuros DPLP ir saskāries ar ievērojamu riska līmeni, ņemot vērā spēkā esošo kompensācijas nolīgumu, un liela apjoma stimuliem ražīguma palielināšanai (104).
(310)
Komisija uzskata, ka [5,4 %-7,4 %] intervāls kā standartintervāls ir piemērots darbībām, ko DPLP īsteno gan attiecībā uz pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādi, jo tās ir darbības, kas ir cieši saistītas un kam ir ļoti līdzīgas komerciālās īpašības.
(311)
Attiecīgajās darbības jomās (vēstuļu un preses izdevumu piegāde) DPLP tiešām saskārās ar niecīgu konkurenci vai ar konkurenci nesaskārās vispār. Līdz ar to ir jautājums par to, vai DPLP peļņa būtu jānovērtē, pamatojoties uz tādu uzņēmumu izlašu peļņas mediānu, kas reāli saskaras ar konkurenci, un vai attiecībā uz uzņēmumu, kas atrodas DPLP situācijā, nepietiktu ar ierobežojošāku (proti, zemāku) atsauces vērtību, piemēram, 1. kvartili (25. procentili). Tomēr Komisija uzskata, ka, izmantojot šādu pieeju, netiktu pietiekami ievērota peļņas normu lielā amplitūda gan starp uzņēmumiem, gan laikā. Turklāt, AR, ko uzņēmums gūst a posteriori, piemērojot tik stingru augstāko pieļaujamo robežu, nevajadzētu nepamatoti atcelt iespējamos ražīguma uzlabojumus.
(312)
Šajā konkrētajā lietā Komisija arī uzskata, ka ir neatbilstīgi balstīties tādos rādītājos, kas pārsniedz mediānu, piemēram, 3. kvartilē (105). Ņemot vērā, ka izvēlētā pieeja jau nosaka intervālu starp rādītājiem, kas iegūti par dažādām izlasēm, šķiet, ka pievienotā vērtība, kas rodas, statistikas nolūkos izlasēs ņemot vērā intervālus abpus mediānai (starpkvartiļu intervāls, ko parasti izmanto iekšējo cenu noteikšanai), ir kaut kā ierobežota (106). Līdz ar to Komisija ņem vērā mediānas izmaiņas dažādajās atsauces grupās nevis izmaiņas ap mediānu konkrētā izlasē (107).
(313)
Tomēr, ņemot vērā, ka DPLP“pasta sūtījumu” nozarei ir zemāka kapitālietilpība kā ekspressūtījumu uzņēmumu “pasta sūtījumu” nozarei (108), šķiet, ka, izmantojot ekspressūtījumu uzņēmumu izlases mediānu, automātiski rodas zināma rīcības brīvība, lai noteiktu peļņas normu izmaiņas ap mediānu attiecībā uz tādiem uzņēmumiem, kam ir zemāka kapitālietilpība, piemēram, DPLP, un, ja vajadzīgs, pietiekami atlīdzināt ražīguma pieaugumu.
(314)
309. apsvērumā minēto standartintervālu salīdzinot ar citiem pieejamajiem saprātīgas peļņas aprēķiniem, var veikt vairākas savstarpējās atbilstības pārbaudes. Kā norādīts šīs apakšiedaļas sākumā, ir lietderīgi veikt savstarpējās atbilstības pārbaudi attiecībā uz CRA pētījumā noteikto AR mediānu, kas ir […] % (109). Ja AR mediānu aprēķina, pamatojoties uz WIK 2. atsauces grupu un ņemot vērā tikai tādus uzņēmumus, kuru apgrozījums tajā pārsniedz 100 miljonus, iegūtā AR ir 7,1 %. Komisija secina, ka šie rezultāti iekļaujas [5,4 %-7,4 %] intervālā, tādējādi vēl vairāk apliecinot apgalvojumu, ka šo intervālu var atzīt par saprātīgu.
(315)
Vispārīgi raugoties, Komisija līdz ar to secina, ka standartnorma, kas atrodas [5,4 %-7,4 %] robežās, šķiet, ir atbilstīga peļņas atsauces norma vismaz attiecībā uz periodiem, kuros DPLP saskārās ar ievērojamu riska līmeni un liela apjoma stimuliem ražīguma palielināšanai.
(316)
Vispārīgi raugoties, Komisija uzskata, ka, ja nolīgums starp vēsturisko operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ietver ievērojamu risku, tad vēsturiskā operatora saņemtajai saprātīgajai peļņai jābūt proporcionālai šā riska līmenim. Turpretim, ja nolīgums ietver tikai nelielu risku, arī saprātīgās peļņas normai jābūt zemai.
(317)
Iepriekšējā sadaļā Komisija izskaidroja procesu, ko tā pielieto, nosakot tādu saprātīgas peļņas standartintervālu [5,4 %-7,4 %] robežās, ko uzskata par piemērotu augsta riska profila nolīgumiem. Zema riska profila gadījumā ir grūti aprēķināt atbilstīgu atsauces vērtību, to izsakot kā saprātīgas AR intervālu, taču ir acīmredzams, ka šādam AR intervālam sadalījumā būtu jāatrodas pa kreisi no izlasē novērotajām peļņas normām. Komisija uzskata, ka šajā kontekstā ir pamatoti pieņemt saprātīgas peļņas intervālu, kā pamatā ir 1. kvartile (25. procentile) nevis mediāna.
(318)
Izmantojot 25. procentili kā atsauces vērtību zema riska profila nolīgumiem un pamatojoties uz Deloitte dažādajām izlasēm, iegūst saprātīgas AR intervālu [3,6 %-4,8 %] robežās.
(319)
Arī salīdzinājums ar CRA rezultātiem attiecībā uz vēsturiskajiem pasta operatoriem var būt vēl viena lietderīga atbilstības pārbaude. Komisijas aprēķinātais ikgadējās 25. procentiles vidējais aritmētiskais ir […] %. Komisija secina, ka šie rezultāti iekļaujas [3,6 %-4,8 %] intervālā, tādējādi vēl vairāk apliecinot apgalvojumu, ka šo intervālu var uzskatīt par saprātīgu.
(320)
Vispārīgi raugoties, Komisija līdz ar to secina, ka standartnorma, kas atrodas [3,6 %-4,8 %] robežās, šķiet, ir atbilstīga peļņas atsauces norma attiecībā uz periodiem, kuros DPLP saskārās ar zemu riska līmeni.
(321)
Kā paskaidrots šīs sadaļas ievadā, DPLP darbības risks ir atkarīgs no Beļģijas piemērotā kompensācijas mehānisma. Šo mehānismu paredz pārvaldības līgumos, ko noslēdz starp DPLP un Beļģijas valsti, un tas mainās laika gaitā. Līdz ar to ir pamatoti ņemt vērā dažādos “saprātīgas AR” intervālus atkarībā no spēkā esošā kompensācijas mehānisma, kas nosaka DPLP darbības riska līmeni un to, kādā mērā DPLP tiek stimulēts uzlabot ražīgumu.
(322)
Šajā sakarā Komisija vēlas uzsvērt, ka riska raksturojums līgumos nav atkarīgs no tā, ka DPLP pārvaldības līgumos risks, pat neapšaubāms risks vienkārši pastāv, bet drīzāk no tā, kādā mērā šis risks ir augstāks vai zemāks par risku, ar ko saskaras uzņēmumi tajās pašās izlases grupās. Tas pats attiecas uz DPLP ražīguma pieaugumu stimulējošo pasākumu intensitāti. Ņemot vērā, ka šīs izlases grupas sastāv no uzņēmumiem, kas darbojas konkurences apstākļos, tajās parasti ir augsts riska līmenis un ievērojami stimuli ražīguma uzlabošanai.
(323)
Komisija uzskata, ka 4. pārvaldības līgums (2006-2010) skaidri paredz mehānismus, kas ietver ilgtermiņa saistības attiecībā uz cenām un finansējumu, kā pamatā ir sākotnēji (ex ante) noteikti parametri. Tas attiecas uz DPLP darbībām gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes jomā.
(324)
Konkrēti, attiecībā uz preses izdevumu piegādi 4. pārvaldības līguma 9. pants nosaka, ka līguma darbības laikā (standarta termiņš ir 5 gadi) vidējais svērtais tarifs par to pakalpojumu sniegšanu, kas pieder pie “mazo lietotāju groza”, nepieaug ātrāk par to, kā to paredz cenu griestus noteicošs mehānisms, kā pamatā ir veselības indekss (īpašs patēriņa cenu indekss) un kvalitātes bonuss, kas atspoguļo laikus piegādāto individuālo vēstuļu procentu. Komisija uzskata, ka, šādi nosakot tarifus uz visu līguma darbības laiku, pastāv visas stimulējošam līgumam raksturīgās pazīmes, un tādējādi uzņēmums tiek pakļauts būtiskam riskam.
(325)
Attiecībā uz preses izdevumu piegādi 4. pārvaldības līguma 2. pants precizē, ka līguma darbības laikā preses izdevumu piegādes tarifi nevar pieaugt ātrāk par veselības indeksu. Lai nosegtu preses izdevumu piegādes tīrās izmaksas, ņemot vērā plānoto ražīgumu, 13. panta 2. punkts nosaka, ka ikgadējā kompensācija, ko DPLP var saņemt, ir EUR 290 613 000 (summa ir koriģēta, ņemot vērā inflāciju) (110). Līguma 13. panta 5. punkts nosaka, ka, VTNP saturam vai apstākļiem mainoties vai arī izmaksām būtiski mainoties tā, ka DPLP šīs izmaiņas nevar kontrolēt, puses izskata, vai kompensācijas apjoms ir jākoriģē, lai pielāgotos minētajām izmaksu izmaiņām. Lēmumu par šādu pielāgošanos pieņem Ministru padome. Komisija atzīst, ka pēdējo minēto klauzulu var interpretēt kā izņēmuma klauzulu, ar ko līgumā ex post (pēc līguma parakstīšanas) iekļauj atsevišķus papildu elementus (kas DPLP pasargā no riska). Komisija tomēr uzskata, ka valsts iestāžu lietotie termini ir diezgan izvairīgi un līdz ar to DPLP nevar rēķināties ar šādas izņēmuma klauzulas izmantošanu. Vispārīgi raugoties, Komisija uzskata, ka nosacījumi, kas pieņemti attiecībā uz tām DPLP darbībām, kas ir saistītas ar preses izdevumu piegādi, paredz ilgtermiņa saistības attiecībā uz kompensācijas apjomu.
(326)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 4. pārvaldības līgumu (2006-2010) nevar uzskatīt par tādu, kas rada zemu risku, bet gan drīzāk tādu, kas rada augstu risku. Vispārīgi raugoties, [5,4 %-7,4 %] standartintervāls, šķiet, ir piemērots abiem 4. pārvaldības līgumā paredzēto darbību veidiem.
(327)
Turpretim iepriekšējie pārvaldības līgumi (līdz 2005. gadam), šķiet, lielākoties balstījās cenu un izmaksu mehānismos, kas DPLP darbībai radīja zemu risku.
(328)
Attiecībā uz pastmarku cenu noteikšanu Komisija novēro, ka pirmajos trijos pārvaldības līgumos nepiemēro šo cenu griestus noteicošu mehānismu, ko izmanto 4. pārvaldības līgumā (kurā paredz ilgtermiņa saistības attiecībā uz cenām). Šajos līgumos diezgan vispārīgi atsaucas drīzāk uz tarifiem, kas balstās reālajās izmaksās, ko nosaka, pamatojoties uz atbilstīgiem grāmatvedības principiem (111).
(329)
Tāpat attiecībā uz preses izdevumu piegādi Komisija norāda ka pirmajos trijos pārvaldības līgumos uz šo līgumu darbības laiku neparedz fiksētu budžetu kā tas ir 4. pārvaldības līgumā (112). Tajos drīzāk atsaucas uz kompensācijām, kā pamatā ir reālās izmaksas (113). Komisija konstatē, ka 2. pārvaldības līgumā bija noteikti vispārēji kompensācijas griesti, bet faktiskās kompensācijas, ko izmaksāja šā līguma darbības laikā, šķiet, liek apšaubīt šādu griestu juridiski saistošo raksturu (114). 1. pārvaldības līgumā paredzēja arī ikgadēju dotāciju (kompensāciju), taču Komisija novēro, ka tai pat laikā līgumā nenoteica ilgtermiņā piemērojamus preses izdevumu piegādes tarifu griestus.
(330)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka [3,6 %-4,8 %] intervālu, ko atzina par saprātīgu, ja saistībā ar līgumu nepastāv augsts risks, jāpiemēro gan attiecībā uz preses izdevumu, gan pasta sūtījumu piegādi laika posmā, kas aptver pirmos trīs pārvaldības līgumus.
(331)
Komisija konstatē, ka dokumentā, ko Beļģijas iestādes iesniedza 2011. gada 14. decembrī, tās arī piedāvā līgumos balstītu pieeju. Lai gan piedāvātā metode rada vairākus jautājumus par riska faktoriem un veidu, kādā nosaka šo risku riska pakāpi (115), analīze, ko veic par katra līguma ciklu un kas DPLP darbības risku būtībā klasificē trīs pakāpju vērtējuma skalā (zema, vidēja, augsta riska pakāpe), kopumā saskan ar Komisijas pieeju. Kopumā DPLP piedāvātā līgumu klasifikācija atkarībā no riska pakāpes šķiet atbilstīga Komisijas analīzei, jo arī Beļģijas iestādes uzskata, ka 4. pārvaldības līgumam kopumā ir augstākā riska pakāpe kā pirmajiem trim.
(332)
Komisija secināja, ka apgrozījuma rentabilitātes (AR) standartintervāls, kas atrodas [5,4 %-7,4 %] robežās, ir atbilstīgs atsauces intervāls, lai noteiktu saprātīgu peļņu attiecībā uz periodiem, kuros DPLP darbība bija pakļauta ievērojamam riskam un ievērojamiem stimuliem ražīguma uzlabošanai.
(333)
Komisija secina arī to, ka AR intervāls, kas atrodas [3,6 %-4,8 %] robežās, ir atbilstīgs atsauces intervāls, lai noteiktu saprātīgu peļņu attiecībā uz periodiem, kuros DPLP darbība nebija pakļauta ievērojamam riskam.
(334)
Lai ņemtu vērā centienus, ko, kā atzīst Beļģijas iestādes, DPLP veltīja ražīguma palielināšanai, Komisija nolēma izrādīt piesardzību un, nosakot saprātīgo peļņu, ko ietvert sabiedrisko pakalpojumu izmaksās, izmantoja šo divu intervālu augšējās robežas. Šādu pieeju uzsver arī Deloitte pētījumā [skatīt 293. apsvērumu], kurā pauž viedokli, ka būtu vēlams izmantot intervālus, jo nevajag nelabvēlīgi ietekmēt tos rādītājus, kuri ir virs vidējās vērtības un kuru pamatā ir ražīguma pieaugums.
(335)
Komisija uzskata, ka pirmie trīs pārvaldības līgumi (1992.-1996. g., 1997.-2002. g. un 2003.-2005. g.) ietver zemu riska līmeni un gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes pakalpojumiem var noteikt saprātīgas peļņas normu, kas atbilst 4,8 % AR. Komisija uzskata, ka turpretim 4. pārvaldības līgums (2006.-2010. g.) ietver nepārprotami augstāku riska līmeni, tādēļ gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes pakalpojumiem var noteikt saprātīgas peļņas normu, kas atbilst 7,4 % AR
(336)
1. pārvaldības līgumā precizē, ka valsts ikgadējā kompensācija ir paredzēta sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem kopumā.
(337)
Iespējamā kompensācijas pārmaksa ir jāaprēķina, saskaitot visu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu kopējās izmaksas un ieņēmumus.
(338)
Valsts ikgadējā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem ir jāiekļauj ieņēmumos. To ikgadējo kompensāciju kopsumma, ko DPLP saņēma 1. pārvaldības līguma ietvaros, ir EUR 1,5 miljardi.
(339)
Turklāt ir jāņem vērā tālāk minētie atbalsta pasākumi:
Ēku nodošana
(340)
1. pārvaldības līgumā paredzēja arī valsts īpašumā esošās ēkas nodot DPLP. EUR 112,2 miljonus vērtā nekustamā īpašuma īpašumtiesību nodošana, par ko valsts nesaņēma nekādu atlīdzību, ir jāiekļauj DPLP ieņēmumos, lai aprēķinātu 1. pārvaldības līguma ietvaros pārmaksāto kompensāciju. DPLP valstij neizmaksāja nekādu atlīdzību par laiku, kurā tas ēkas izmantoja pirms to nodošanas.
(341)
1997. gadā valsts DPLP izmaksāja EUR 62 miljonus, ko DPLP savā grāmatvedības uzskaitē atspoguļoja kā kapitāla iemaksu. Beļģijas iestādes pēc tam norādīja, ka izmaksātā summa faktiski bija uz vēlāku laiku atlikta ikgadējā kompensācija, ko saskaņā ar 1. pārvaldības līgumu bija paredzēts izmaksāt 1996. gadā.
(342)
Attiecīgo summu DPLP neizmaksāja paredzētajā laikā - 1996. gadā, līdz ar to valsts kompensācija bija zemāka par iemaksu, ko attiecīgajā gadā bija jāveic saskaņā ar pārvaldības līgumu.
(343)
Lai varētu kontrolēt kompensācijas pārmaksas esamību, EUR 62 miljonu iemaksa ir iekļauta VTNP kompensācijā par periodu, uz kuru attiecas 1. pārvaldības līguma.
(344)
Kompensācijas pārmaksu attiecībā uz 1. pārvaldības līgumu kopumā var aprēķināt šādi:
-
visu sabiedrisko uzdevumu, tostarp vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma (VPSP) tīrās izmaksas (izmaksas “mīnus” ieņēmumi)
-
saprātīgā peļņa, ko pieļauj attiecībā uz VTNP
+
VTNP ikgadējās kompensācijas
+
ēku nodošana
+
kapitāla iemaksas 1997. gadā
=
kompensācijas pārmaksa
(345)
Aprēķinot kompensācijas pārmaksu attiecībā uz trīs turpmākajiem pārvaldības līgumiem, ņem vērā tikai VTNP izmaksas un ieņēmumus, par ko saskaņā ar minētajiem līgumiem varēja saņemt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu. Izmaksas un ieņēmumus, kas attiecas uz pārējiem VTNP, par ko saskaņā ar pārvaldības līgumiem atbalstu saņemt nevarēja, neņem vērā. Ņemot vērā, ka vispārējais pasta pakalpojums nav to darbību vidū, par kurām saņem atbalstu, tā iespējamās tīrās izmaksas neņem vērā, un DPLP tās ir pilnībā jāfinansē no saviem līdzekļiem saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja pilnvarām, ko paredz pārvaldības līgumos. Darbības, par kurām saskaņā ar pārvaldības līgumiem saņem kompensāciju, kuras apmērs ir noteikts šajos līgumos, aptver preses izdevumu (dienas laikraksti un periodikas izdevumi) piegādi un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, kas ir uzskaitīti 33. apsvērumā.
(346)
Preses izdevumu piegādes zemo tarifu dēļ VTNP, par kuriem saņem atbalstu, kopumā rada zaudējumus.
(347)
Ņemot vērā, ka iespējamo kompensācijas pārmaksu par konkrētu pakalpojumu var izmantot, lai finansētu citu nepietiekami kompensētu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu tīrās izmaksas, visas izmaksas un ieņēmumus, kas attiecas uz VTNP, par kuriem saskaņā ar pārvaldības līgumiem var pieprasīt kompensāciju, ņem vērā aprēķinā.
(348)
To ikgadējo kompensāciju kopsumma, ko DPLP saņēma šo pirmo trīs pārvaldības līgumu ietvaros, ir EUR 3,5 miljardi.
(349)
Papildus pārvaldības līgumos paredzētajām kompensācijām, izmeklēšanā apskatītajā laika posmā DPLP bija arī īpašas tiesības, ko valsts tam bija piešķīrusi attiecībā uz rezervēto pasta pakalpojumu sniegšanu. Lai gan iespējamā tīrā peļņa, ko gūst šajā rezervētajā nozarē, nav valsts līdzekļi valsts atbalsta pārbaudes izpratnē un tādējādi šo peļņu nevar pieprasīt atmaksāt kompensācijas pārmaksas gadījumā, saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu to var ņemt un ir jāņem vērā, novērtējot, vai jebkāds cits valsts atbalsts, ko minētajam operatoram piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, ir nepieciešams un samērīgs. Tādējādi, novērtējot, vai kompensācija, ko DPLP piešķir saskaņā ar dažādajiem pārvaldības līgumiem, ir saderīga LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, virspeļņu, ko Beļģijas pasta operators gūst šajā rezervētajā nozarē, atņem no VTNP izmaksām, par kurām saskaņā ar minētajiem līgumiem var pieprasīt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu.
(350)
Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka šis princips ir ietverts VTNP nostādnēs, kas nosaka, ka, “ja attiecīgajam uzņēmumam ir īpašas vai ekskluzīvas tiesības, kas saistītas ar kādu pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kas rada peļņu, kas ir lielāka nekā saprātīga peļņa, vai ja tas saņem kādas citas priekšrocības, ko piešķir valsts, tās jāņem vērā neatkarīgi no to klasifikācijas EK līguma 87. panta izpratnē un jāpieskaita uzņēmuma ieņēmumiem (116). Šis princips izsaka vajadzības un samērīguma nosacījumu, ko paredz LESD 106. panta 2. punkts. Būtībā atbalsts, ko konkrētam VTNP piešķir papildus virspeļņai, kura rodas operatoram piešķirto ekskluzīvo vai īpašo tiesību rezultātā un ar kuru pietiek, lai segtu cita VTNP izmaksas, nav nepieciešams konkrētā VTNP sniegšanai. Operators, kas gūst minēto virspeļņu, jau saņem valsts atbalstu, kas tam ļauj sniegt VTNP ekonomiskā līdzsvara apstākļos, un līdz ar to papildu kompensācija nav nepieciešama.
(351)
Tāpēc virspeļņa, kas rezervētajā nozarē rodas piešķirto īpašo tiesību rezultātā, ir jāņem vērā, lai novērtētu, vai attiecīgo VTNP pakalpojumu kompensācijas, ko piešķir DPLP, ir nepieciešamas.
(352)
Tādējādi peļņu, kas rodas rezervētajā nozarē (VPSP R) un pārsniedz saprātīgās peļņas normu, ņem vērā, aprēķinot VTNP kompensācijas pārmaksu.
(353)
Tomēr, ņemot vērā, ka rezervētā nozare galvenokārt ir paredzēta vispārējā pakalpojuma finansēšanai, zaudējumi, kas rodas citās vispārējā pakalpojuma jomās, samazina rezervētās nozares ieguldījumu saistīto VTNP izmaksu finansēšanā.
(354)
Lai noteiktu faktisko virspeļņu, kas rodas rezervētajā nozarē, jāņem vērā izmaksas, kuras rodas, pildot vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, bet kuras nosedz ar darbībām, kas neietilpst vispārējā pakalpojumā. Saskaņā ar Chronopost judikatūru privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksas DPLP izmaksu uzskaitē sadala starp darbībām, kurām nepieciešams šo tīklu izmantot un kuras ietver gan vispārējā pakalpojuma, gan citus produktus. Jo īpaši jāpiemin, ka DPLP pienākums uzturēt pietiekami plašu un blīvu privāto klientu apkalpošanas tīklu, lai sniegtu vispārējo pasta pakalpojumu, kuram nepieciešamās kvalitātes līmeni nosaka Beļģijas iestādes, rada zaudējumus komercdarbībām, uz kurām neattiecas vispārējais pakalpojums, jo saskaņā ar Chronopost judikatūru daļa privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksu attiecina uz komercproduktiem, kas izmanto šo tīklu.
(355)
Pārvaldības līgumos noteiktie ierobežojumi attiecībā uz pasta iestāžu tīklu: valsts noteiktie ierobežojumi attiecībā uz to pasta pakalpojumu sniegšanas punktu (pasta nodaļas un/vai pasta punkti) blīvumu un veidu, kas veido privāto klientu apkalpošanas tīklu. Ierobežojumus nosaka secīgajos pārvaldības līgumos. Ceturtajā pārvaldības līgumā (2005.-2010. g.) paredzēts:
a)
vispārējs pienākums uzturēt tādu pasta iestāžu tīklu, kas ļauj sniegt vispārējo pakalpojumu un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, kas ir uzticēti DPLP (117);
b)
pienākums uzturēt vismaz 1 300 pasta pakalpojumu sniegšanas punktus (pasta nodaļas un pasta punkti (118));
c)
pienākums uzturēt vismaz 589 pasta nodaļas;
d)
turklāt maksimālais ceļa attālums starp katru pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, kurā piedāvā pamatpakalpojumus, un pasta nodaļu, kurā piedāvā pilnu pakalpojumu klāstu, nedrīkst pārsniegt 10 km.
(356)
Beļģijas iestādes uzskata, ka īpašās prasības, ko piemēro attiecībā uz to pasta pakalpojumu sniegšanas punktu skaitu un veidu, kas veido DPLP privāto klientu apkalpošanas tīklu, ir atsevišķs valsts noteikts teritoriālās pārstāvības pienākums, kas ir plašāks par prasībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu (VPSP). Pamatojoties uz iepriekš minēto, Beļģija uzskata, ka valstij būtu jākompensē visas tīrās izmaksas, kas attiecas uz šo īpašo teritoriālās pārstāvības pienākumu.
(357)
Pasta iestāžu tīkla ierobežojumu apjoma noteikšana: lai noteiktu DPLP tīrās izmaksas, ko tam rada pienākums uzturēt privāto klientu apkalpošanas tīklu, kurā ir vismaz 1 300 pasta pakalpojumu sniegšanas punkti, no kuriem vismaz 589 pasta pakalpojumu sniegšanas punkti ir pasta nodaļas, Beļģijas iestādes salīdzināja faktisko privāto klientu apkalpošanas tīklu, kura pasta pakalpojumu sniegšanas punktu blīvumu un veidu nosaka valsts, ar hipotētisku privāto klientu apkalpošanas tīklu, ko DPLP apsaimniekotu, ja tam nebūtu jāņem vērā šie īpašie ierobežojumi. Tas nozīmē, ka, ja valsts nenoteiktu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumus, ko DPLP ir jāizpilda, DPLP, pamatojoties uz komerciāliem apsvērumiem, izvēlētos apsaimniekot hipotētisko privāto klientu apkalpošanas tīklu.
(358)
Beļģijas iestādes uzskata, ka šajā hipotētiskajā tīklā pastāvētu tikai pasta punkti. Pasta nodaļas izzustu. Tomēr, lai iepriekšējo klientūru varētu apkalpot pilnā apmērā, DPLP būtu ievērojami jāpalielina pasta punktu skaits.
Salīdzinājums starp DPLP faktisko privāto klientu apkalpošanas tīklu un hipotētisku tīklu, ko neierobežo valsts noteikti pienākumi
Pasta pakalpojumu sniegšanas punktu kopējais skaits
Pasta nodaļas (a) + pasta punkti (b)
a)
pasta nodaļu skaits
(pasta pakalpojumu sniegšanas punkti, ko apsaimnieko DPLP)
b)
pasta punktu skaits
(pakalpojumu sniegšanas punkti trešajām personām piederošās telpās)
DPLP faktiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls (2009. gada beigas)
1 401 =
713 +
688
Hipotētiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls, ko neierobežo valsts noteikti pienākumi (saskaņā ar Beļģijas iestāžu sniegtajiem datiem)
[…] =
[…] +
[…]
Valsts noteiktie pienākumi attiecībā uz privāto klientu apkalpošanas tīklu
Vismaz 1 300
Vismaz 589
Nav pienākumu
(359)
No augstāk atspoguļotās tabulas izriet, ka DPLP faktiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls atbilst valsts prasībām: gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, gan pasta nodaļu kopējais skaits ir lielāks par prasīto. Turpretim hipotētiskais tīkls, ko DPLP apsaimniekotu, ja tas privāto klientu apkalpošanas tīklu varētu izvēlēties, pamatojoties tikai uz komerciāliem apsvērumiem, ļoti atšķirtos: pasta punktu kopējais skaits palielinātos, savukārt DPLP pasta nodaļas izzustu.
(360)
Faktiskā situācija attiecībā uz pasta iestāžu tīkla ierobežojumiem: jāprecizē, ka ierobežojumi, ko valsts nosaka DPLP, nav skaidri noteikti.
(361)
Pirmkārt, DPLP apsaimniekotais tīkls ir lielāks par valsts prasīto. Gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, gan pasta nodaļu kopējais skaits pārsniedz valsts noteikto minimumu, tādējādi varētu domāt, ka šie noteiktie pienākumi DPLP neiespaido, jo tas pēc savas iniciatīvas apsaimnieko plašāku tīklu.
(362)
Beļģijas iestādes pasta nodaļu pārmērīgo skaitu skaidro ar nosacījumu par 10 km attālumu, ar to, ka ir nepieciešama drošības rezerve, ja pasta punktus negaidīti slēdz, un ar to, ka nākamajā pārvaldības līgumā minimālo nepieciešamo pasta nodaļu skaitu paredz palielināt līdz 650. Būtu bezjēdzīgi slēgt pasta nodaļas, lai tādējādi pielāgotos šī brīža noteiktajam pasta nodaļu skaitam, un pēc kāda laika tās atkal atvērt. Beļģijas iestādes uzsver, ka šo iemeslu dēļ DPLP nevarēja vēl vairāk samazināt pasta nodaļu skaitu, lai pietuvotos nepieciešamajam minimumam - 589 pasta nodaļām. Tās uzskata, ka, lai gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu ir vairāk nekā prasīts, pašreizējo tīkla struktūru, kas ietver 713 pasta nodaļas, faktiski nosaka valsts prasības.
(363)
Otrkārt, Beļģijas iestāžu izmantotā metode balstās privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksu pārrēķināšanā, kuras ietvaros datus par periodu no 1992. gada līdz 2009. gadam, iegūst retropolējot 2009. gada datus. Šāda retropolācija neizbēgami rada šaubas par izmantotajām metodēm. Pasta punktu uzņēmējdarbības modelis 1992. gadā vēl varēja nebūt pieejams. Turklāt iepriekš DPLP personālu galvenokārt veidoja štata darbinieki, kuru algu izmaksu sistēma bija ļoti neelastīga. Ņemot vērā, ka pasta punktus neapsaimniekoja DPLP darbinieki, DPLP būtu jāturpina maksāt algas tiem štata darbiniekiem, kuri vairs nebūtu piesaistīti pasta nodaļām. Tādēļ ir maz ticams, ka, pasta nodaļas slēdzot izmeklēšanā apskatītā laika posma sākumā, algu izmaksas būtu tiešā veidā samazinājušās. Turpretim, šādi rīkojoties, zināmā mērā varēja ietaupīt 2009. gadā, kad DPLP bija vairāk līgumdarbinieku. Ņemot vērā pakāpenisko pāreju uz personālu, kura statuss ir elastīgāks, un izmaksu uzskaites sistēmas secīgos uzlabojumus, var uzskatīt, ka uzskaites dati par pēdējiem finanšu gadiem neietver šādu kropļojumu. Tomēr, ņemot vērā, ka bpost joprojām strādā vairāk kā 20 000 ierēdņu, kurus nevar ne nodarbināt pasta punktos, ne atlaist, visas pasta nodaļas aizstāt ar pasta punktiem joprojām var tikai teorētiski, un tas nav reāli iespējams.
(364)
Beļģijas iestādes tomēr uzsver, ka agrāk atlaišanas iespējamās izmaksas kompensētu, ietaupot uz darbības izmaksām un pārdodot ēkas, kas kļuvušas nederīgas. Attiecībā uz to datu drošumu, kas attiecas uz laika posmu no 1992. gada līdz 2002. gadam, Beļģijas iestādes apgalvo, ka faktiski ir iespējams, ka privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksas netika pietiekami novērtētas, jo atsevišķus elementus, ko varēja uzskatīt kā tīkla izmaksas, iekļāva citos izmaksu centros. Tāpēc retropolācijas metodes nepilnības mazina ar citiem piesardzīgiem pieņēmumiem, ko Beļģijas iestādes izmanto, aprēķinot iepriekšējo finanšu gadu izmaksas.
(365)
Īpašā teritoriālās pārstāvības pienākuma esamība: pat atzīstot to, ka pastāv tīkla ierobežojumi, Beļģijas iestāžu apgalvojums, ka šie ierobežojumi paredz atsevišķu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvību, nešķiet pamatots. Ir redzams, ka pārvaldības līgumi neparedz īpašus noteikumus, ar ko nosaka tādu reālu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvniecību, kas būtu nošķirts no vai plašāks par prasībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma vai pārējo sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu. Tieši pretēji, pārvaldības līgumos, kas noslēgti starp DPLP un Beļģijas valsti, precizē, ka tīkla ierobežojumu vienīgais nolūks ir nodrošināt vispārējo pakalpojumu un pārējos VTNP (dienas laikrakstu un žurnālu piegāde, pasta norēķinu konti un naudas pārvedumi utt.), un tam nepieciešamās tīkla izmaksas jau a priori iekļauj šo dažādo pakalpojumu izmaksu uzskaitē (119). Turklāt pārvaldības līgumos nav paredzēts neviens mehānisms, kā mērķis būtu kompensēt izmaksas, ko rada teritoriālās pārstāvības pienākums. Komisija uzsver, ka pienākums par kompensācijas aprēķināšanas parametru iepriekšēju noteikšanu tika iekļauts 2005. gada VTNP nostādnēs un ka DPLP sniegto VTNP izmaksu kompensācijas pārmaksa tika konstatēta par laika posmu pēc 2005. gada (skatīt 386. apsvērumu).
(366)
Ir jāatzīmē, ka saskaņā ar Direktīvas 97/67/EK 3. pantu dalībvalstīm to vēsturiskajiem pasta operatoriem ir jānosaka pienākums sniegt atbilstīgas kvalitātes vispārējo pakalpojumu, jo īpaši attiecībā uz ģeogrāfisko pārklājumu. Tomēr teritoriālais pārklājums, ko apskata šajā lietā attiecībā uz Beļģiju, ir tikai viens no daudzajiem aspektiem, kas attiecas uz vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Pārvaldības līgumos, ar ko DPLP uztic veikt universālā pakalpojuma sniegšanas uzdevumu, Komisija nav konstatējusi norādes par papildu uzdevumu, kas vēsturiskajam pasta operatoram liktu uzturēt lielāku tīklu, kurā būtu vairāk pasta nodaļu nekā to prasa teritoriālais pārklājums, kas ir vajadzīgs sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma pildīšanai un saistīto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, un kurš atbilstu kohēzijas vai teritoriālās attīstības prasībām. Nav šaubu par to, ka katra pasta nodaļa, ko DPLP apsaimnieko, lai sniegtu vispārējo pakalpojumu, veicina teritoriālo kohēziju (120), taču, raugoties no juridiskā viedokļa, pienākums uzturēt šādu pasta nodaļu ir saistīts ar vajadzību pietiekamā kvalitātē nodrošināt vispārējo pasta pakalpojumu un citus saistītos pakalpojumus. Saskaņā ar piemērojamo judikatūru, lai varētu atsaukties uz papildu teritoriālo uzdevumu, DPLP būtu jābūt uzticētam atsevišķam un skaidri definētam uzdevumam, kas paredz uzturēt pasta nodaļas papildus pasta iestāžu tīklam, kura lielums ir noteikts vispārējā pakalpojuma sniegšanai. Šādam pilnvarojuma aktam būtu jāprecizē papildu teritoriālā uzdevuma pienākumi, ar tiem saistītās izmaksas, kā arī tīro izmaksu finansēšanas sistēma.
(367)
Komisija pārvaldības līgumos, kas noslēgti starp valsti un DPLP, neatrod nevienu no minētajiem elementiem. Beļģijas iestādes un DPLP faktiski mēģina a posteriori un mākslīgi pamatot atsevišķā teritoriālā uzdevuma esamību, uzsverot, ka pārvaldības līgumos noteiktais teritoriālais pārklājums pastāv divu iemeslu dēļ: tā pamatā ir gan vispārējā pakalpojuma uzdevums, gan tā sauktais teritoriālais uzdevums, kas ir plašāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Tomēr attiecīgajos līgumos nav neviena noteikuma, kas minētu tā saukto atsevišķo teritoriālo uzdevumu, kas paredz, ka DPLP ir jāuztur tīkls, kas ir lielāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanai paredzēto tīklu.
(368)
Ir jāatzīmē, ka Beļģijas iestāžu un DPLP apgalvojumu samākslotība izriet arī no viņu pašu argumentiem. Lai samazinātu iespējamas kompensācijas pārmaksas apjomu, Beļģijas iestādes vēlas, lai Komisija uzskata, ka starpība starp reāli pastāvošas pasta nodaļas faktiskajām izmaksām un tāda hipotētiska pasta punkta izmaksām, kas šo pasta nodaļu aizstātu, ir izmaksas, ko rada papildu teritoriālais uzdevums, kas ir plašāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Šis arguments nav balstīts hipotētiskā lielākā tīklā, ko DPLP uzturētu teritoriālu mērķu sasniegšanai. Tas tikai akcentē papildu izmaksas, kas rodas vispārējā pakalpojuma pārklājuma dēļ, taču saskaņā ar pārvaldības līgumiem par vispārējo pakalpojumu nevar saņemt nekādu atbalstu. Šo teritoriālā mērķa neesamību apliecina arī tas, ka, lai sniegtu vispārējo pakalpojumu, Beļģijas iestādēm būtu ievērojami jāpalielina pasta punktu skaits, jo ar esošo pasta punktu skaitu to nav iespējams nodrošināt.
(369)
Lai gan nevar piekrist Beļģijas iestāžu apgalvojumam par reālu un atsevišķu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvību, tomēr var novērot, ka Beļģijas valsts noteiktie tīkla ierobežojumi, kas pieprasa uzturēt tādu tīklu, kurš ļauj nodrošināt vispārējo pakalpojumu un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, neattiecas tikai uz šiem pakalpojumiem, bet rada papildu izmaksas arī attiecībā uz komercpakalpojumiem.
(370)
Saskaņā ar darbību izmaksu uzskaiti un Chronopost judikatūru visas darbības, kas izmanto privāto klientu apkalpošanas tīklu, veido tā kopējās izmaksas, kā paskaidrots 354. apsvērumā. Līdz ar to visi produkti, tostarp komercprodukti veido tīkla izmaksas. Izmaksas, ko rada valsts noteiktais pienākums uzturēt pasta nodaļas, gulstas uz komercproduktiem, kas, šķiet, konstanti rada zaudējumus, lai gan tos pārdod par tirgus cenu. DPLP savus komercproduktus piedāvā, izmantojot tīklu, jo tie finansē daļu šā tīkla nemainīgo izmaksu un līdz ar to netieši veicina vispārējo pakalpojumu.
(371)
No ekonomiskā viedokļa šķistu loģiski, ka, novērtējot DPLP izmaksātās kompensācijas pārmaksu, ņem vērā komercproduktu radītos zaudējumus, ko izraisa vispārējā pakalpojuma un citu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums. Ja DPLP ekonomiskajās interesēs ir izmantot privāto klientu apkalpošanas tīklu, lai pārdotu komercproduktus, tad līdz ar to saskaņā ar izmaksu uzskaites principiem daļu tīkla izmaksu, ko citādi attiecinātu uz sabiedriskajiem pakalpojumiem, attiecina uz komercproduktiem, kas tādēļ, šķiet, rada zaudējumus.
(372)
Līdz ar to šajā gadījumā kompensācijas pārmaksu kopumā var aprēķināt šādi:
-
VTNP tīrās izmaksas (izmaksas “mīnus” ieņēmumi)
-
saprātīgā peļņa, ko pieļauj attiecībā uz VTNP
+
VTNP ikgadējās kompensācijas
+
vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares radītā virspeļņa (pēc vispārējā pakalpojuma un to tīkla papildu izmaksu finansēšanas, ko vispārējais pakalpojums rada komercpakalpojumiem)
=
kompensācijas pārmaksa
(373)
1997. gada kapitāla iemaksu saderība ir jānovērtē, pamatojoties uz VTNP ikgadējo kompensāciju saderības novērtējumu, jo šajā gadījumā nav runas par neatkarīgu rekapitalizāciju, bet gan maksājumu, kas ir saistīts ar kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanu laika posmā no 1992. gada līdz 1996. gadam.
(374)
2003. gada kapitāla iemaksa nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc uz to neattiecas jautājums par atbalsta saderību.
(375)
2006. gada kapitāla iemaksa nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc uz to neattiecas jautājums par atbalsta saderību.
(376)
Ir jāatzīmē, ka pārvaldības līgumā valsts garantiju neatspoguļo kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju, līdz ar to tās saderību nevar novērtēt saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu. Ņemot vērā, ka Beļģijas iestādes nav norādījušas nevienu citu avotu, uz kā pamata novērtēt valsts garantijas saderību, un Komisija šādu avotu nav atradusi, valsts garantija ir tāds darbības atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un tādēļ ir jāatmaksā.
(377)
Kā iepriekš norādīts, atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa DPLP nesniedza nekādas priekšrocības un līdz ar to nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(378)
Atbrīvojums no zemes nodokļa un vietējiem nodokļiem ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, taču tas ir jāuzskata par pastāvošu atbalstu, jo stājās spēkā pirms EK līguma. Turklāt ir jāatzīmē, ka šos nodokļu pasākumus pārvaldības līgumos neatspoguļo kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju.
(379)
Līdz ar to nodokļu atbrīvojumi neietekmē kompensācijas pārmaksas aprēķinu, kurš ir balstīts DPLP faktiskajās izmaksās (kas jau ietver šo nodokļu atbrīvojumu ietekmi).
(380)
Tāpēc nodokļu atbrīvojumus saskaņā ar 17., 18. un 19. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (121), apskata atsevišķā procedūrā, kas attiecas uz pastāvošajiem atbalstiem.
6.3.3.3. Kompensācijas pārmaksas aprēķins
(381)
Kompensācijas pārmaksu var aprēķināt, pamatojoties uz novērtējumu, kas ir izklāstīts 6.3.3.2. apakšiedaļā. Saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu finansēšanas mehānismu, ko Beļģijas iestādes ir noteikušas pārvaldības līgumos, kompensācijas pārmaksu aprēķina atsevišķi par katru pilnvarojuma termiņu.
1. pārvaldības līgums: 1992.-1996. g.
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
radītās tīkla izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
[…]
+
kapitāla iemaksas (1997. gads)
:
+
62 000
(atliktā VTNP kompensācija)
+
ēku nodošana
:
+
112 209
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
2. pārvaldības līgums: 1997.-2002. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 4,8 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
[…]
(VPSP NR, kas rada zaudējumus)
VPSP NR saprātīgā peļņa
:
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
vispārējā pakalpojuma izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
1 286 461
+
VPSP R virspeļņa:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
3. pārvaldības līgums: 2003.-2005. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 4,8 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
-
[…]
(VPSP NR, kas rada peļņu)
VPSP saprātīgā peļņa
:
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
VPSP izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
(nav finansējamu zaudējumu)
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
677 985
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
4. pārvaldības līgums: 2006.-2010. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 7,4 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
[…]
(VPSP NR, kas rada peļņu)
VPSP saprātīgā peļņa
:
[…]
(7,4 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
VPSP izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
(nav finansējamu zaudējumu)
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(7,4 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
1 568 787
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
Citi pasākumi
Valsts garantija
(tūkstošos EUR)
Valsts sniegtā garantija 2004. gadā:
1 500
=
1 500
(382)
Saskaņā ar vienošanos, kas panākta ar Beļģijas iestādēm (122), šajā gadījumā “visobjektīvākā un vissabalansētākā” metode, lai noteiktu laika posmu, ko ņemt vērā, aprēķinot kopējo kompensācijas pārmaksu, ir metode, kuras ietvaros aprēķinu veic par katru līgumu atsevišķi. Komisija neredz iemeslus nepiekrist Beļģijas iestāžu izvēlētajai metodei. Būtībā šāda metode iesaistītajām pusēm ir tiesiski paredzamāka un noteiktāka un līdz ar to mazina kompensācijas pārmaksas risku. Tādējādi katru periodu apskata atsevišķi, un kompensācijas pārmaksu/trūkstošo summu nepārnes no viena perioda uz nākamo.
(383)
Beļģijas iestādes tomēr uzsver, ka pirms stājās spēkā 2005. gada VTNP nostādnes Komisija pastāvīgi pielietoja visaptverošu kompensācijas pārmaksas/trūkstošās summas aprēķināšanas metodi. Līdz ar to, lai veiktu kompensācijas pārmaksas/trūkstošās summas visaptverošu aprēķinu, Beļģijas iestādes atsevišķi pieprasīja apvienot datus par gadiem pirms 2005. gada (123).
(384)
Komisija norāda, ka, ņemot vērā to, ka katrā no trim pārvaldības līgumiem, ko piemēroja pirms 2005. gada, uzrāda nepietiekamu kompensāciju, visu gadu apvienošana nekādi neietekmētu atmaksājamo kompensācijas pārmaksas apjomu.
(385)
Turklāt Komisija norāda, ka līdz ar 2005. gada VTNP nostādņu pieņemšanu “kompensācijas aprēķināšanas, kontroles un pārskatīšanas parametri” iepriekš jānosaka dokumentā vai dokumentus, ar ko piešķir pilnvaras (124). Ņemot vērā, ka 4. pārvaldības līgumā neparedz kompensēt nekādas izmaksas, kas radušās ārpus šā līguma darbības laika (2006.-2010. g.), tās nepietiekamās kompensācijas pilnīgai kompensēšanai, ko konstatē periodos, uz kuriem minētais līgums neattiecas, nevar izmantot DPLP izmaksātas kompensācijas pārmaksu.
(386)
Komisija secina, ka 4. pārvaldības līguma darbības laikā DPLP ir saņēmis kompensācijas pārmaksu EUR 415 miljonu apmērā par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma pildīšanu. Tā kā kompensācijas pārmaksa ir nesaderīgs atbalsts, tā ir jāatmaksā.
7. SECINĀJUMI
(387)
Pensiju izmaksu uzņemšanās, ikgadējie valsts maksājumi, ēku nodošana, kapitāla palielināšana 1997. gadā, nodokļu atbrīvojumi un valsts garantija ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo tas DPLP atbrīvoja no izmaksām, ko parasti sedz no uzņēmuma budžeta.
(388)
2003. un 2006. gadā veiktās kapitāla iemaksas nav atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo valsts rīkojās saskaņā ar principu par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.
(389)
Komisija konstatē, ka, izņemot kapitāla palielināšanu 2003. gadā, par ko tai pienācīgi tika paziņots pirms šā pasākuma īstenošanas, un nodokļu atbrīvojumus, kas ir pastāvošs atbalsts, pārējos pasākumus Beļģija īstenoja prettiesiski, pārkāpjot LESD 108. panta 2. punktu.
(390)
Valstij uzņemoties pensiju izmaksas, sociālās apdrošināšanas iemaksu ziņā DPLP nenonāca labākā situācijā kā tā konkurenti. Līdz ar to šo pasākumu var atzīt par saderīgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
(391)
Ikgadējās kompensācijas, ko piešķīra saskaņā ar 4. pārvaldības līgumu, ir nesaderīgs atbalsts LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, jo tādējādi DPLP saņēma pārmērīgu kompensāciju.
(392)
Valsts piešķirtā garantija ir nesaderīgs atbalsts.
(393)
Atbrīvojums no zemes nodokļa un atbrīvojums no vietējiem nodokļiem ir pastāvošs atbalsts un saskaņā ar 17., 18. un 19. pantu Regulā (EK) Nr. 659/1999 tos apskata atsevišķā procedūrā, kas attiecas uz pastāvošu atbalstu.
(394)
Saskaņā ar VTNP nostādņu 5. punktu šis lēmums neskar spēkā esošos ES noteikumus publiskā iepirkuma un konkurences jomā.
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā pensiju izmaksu uzņemšanos piešķīra un īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, ir saderīgs ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
2. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju piešķīra un, pārkāpjot 108. panta 3. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, prettiesiski īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
3. pants
Kapitāla iemaksas, ko Beļģija 2003. un 2006. gadā veica De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
4. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā valsts garantiju piešķīra un, pārkāpjot 108. panta 3. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, prettiesiski īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
5. pants
1. Beļģijai ir jāatgūst nesaderīgais atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem.
2. Atgūstamo summu apliek ar procentiem, sākot no dienas, kad to izsniedza saņēmējam, līdz dienai, kad tā ir faktiski atgūta.
3. Procentus piemēro gan parāda pamatsummai, gan procentiem saskaņā ar V nodaļu Komisijas Regulā (EK) Nr. 794/2004 (125) un Regulu (EK) Nr. 271/2008, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
4. Beļģija no šā lēmuma pieņemšanas dienas atceļ visus neizmaksātos atbalsta maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem.
6. pants
1. Atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem, jāatgūst nekavējoties un efektīvi.
2. Beļģijai jānodrošina šā lēmuma īstenošana četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.
7. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Beļģija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējo summu (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no saņēmēja;
b)
detalizētu aprakstu par pasākumiem, kas jau ir veikti un tiek plānoti, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam;
c)
pamatojuma dokumentus, kuros norādīts, ka saņēmējam likts atmaksāt atbalstu.
2. Beļģija informē Komisiju par valsts veikto pasākumu norisi, īstenojot šo lēmumu, līdz atbalsts, ko izsniedza saskaņā 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem, ir pilnībā atmaksāts. Pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma saņemšanas tā nekavējoties iesniedz pilnīgu informāciju par jau veiktajiem pasākumiem, kas tiek plānoti, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam. Tā arī sniedz detalizētu informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau ir atgūti no saņēmēja.
8. pants
Šis lēmumus ir adresēts Beļģijas Karalistei.
Briselē, 2012. gada 25. janvārī