NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 389/2012
ze dne 2. května 2012
o správní spolupráci v oblasti spotřebních daní a o zrušení nařízení (ES) č. 2073/2004
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 2073/2004 ze dne 16. listopadu 2004 o správní spolupráci v oblasti spotřebních daní (3) stanoví společný systém, na jehož základě si členské státy vzájemně pomáhají a spolupracují s Komisí s cílem zajistit správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních a bojovat proti únikům spotřebních daní a výslednému narušení vnitřního trhu. Vzhledem k získaným zkušenostem a s ohledem na nejnovější vývoj je nutno provést řadu změn uvedeného nařízení. Vzhledem k počtu změn, které jsou takto zapotřebí, by uvedené nařízení mělo být z důvodu jasnosti nahrazeno.
(2)
K dotvoření vnitřního trhu je i nadále nezbytný systém správní spolupráce v oblasti spotřebních daní zahrnující všechny aspekty právních předpisů o uplatňování spotřebních daní na zboží uvedené v článku 1 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní (4).
(3)
Z důvodu účinnosti, rychlosti a nákladů je nezbytné posílit úlohu elektronických prostředků při výměně informací. S ohledem na opakující se povahu určitých žádostí a jazykovou rozmanitost v Unii je důležité zajistit, aby se při výměně informací šíře používaly standardní formáty za účelem rychlejšího zpracování žádostí o informace. Tyto požadavky lze nejlépe splnit systematičtějším využíváním elektronického systému zřízeného rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (5). Uvedený systém nyní nabízí větší možnosti než v době vstupu nařízení (ES) č. 2073/2004 v platnost a bude se dále vyvíjet. Členské státy by jej proto měly využívat, kdykoli je to možné.
(4)
Výměna informací o záležitostech týkajících se spotřebních daní ve velmi širokém rozsahu je nezbytná k získání přesné představy o situaci některých osob z hlediska spotřebních daní, současně však členské státy nemohou zcela libovolně podnikat kroky za účelem shromáždění informací nebo požadovat informace, které pravděpodobně nejsou důležité pro situaci určité osoby nebo zjistitelné skupiny či kategorie osob z hlediska spotřebních daní.
(5)
Za účelem náležité koordinace informačních toků je nezbytné zachovat ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004 o jednotném kontaktním místě v každém členském státě. Z důvodu vyšší účinnosti by mohlo být třeba více přímých kontaktů mezi orgány a úředníky členských států, a proto by měla být zachována i ustanovení o pověření a určení příslušných úředníků.
(6)
Aby byly potřebné informace k dispozici včas, měla by být zachována ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004, která vyžadují, aby dožádaný orgán jednal co nejrychleji, nejpozději však ve stanovené lhůtě. Lhůta pro poskytnutí informací, které již má dožádaný členský stát k dispozici, by však měla být kratší než běžná lhůta.
(7)
V zájmu účinné kontroly postupů týkajících se spotřebních daní v případě přeshraniční přepravy je nezbytné zachovat možnost souběžných kontrol prováděných členskými státy a přítomnost úředníků jednoho členského státu na území jiného členského státu v rámci správní spolupráce.
(8)
Potíže spojené s přeshraničním doručováním správních rozhodnutí a opatření by měly být i nadále řešeny zachováním ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004 týkajících se této záležitosti.
(9)
V zájmu účinného boje proti podvodům je nezbytné zachovat ustanovení o výměně informací bez předchozí žádosti. Pro usnadnění takovéto výměny by měly být určeny kategorie informací, jež mají být vyměňovány povinně.
(10)
Členské státy by měly mít i nadále možnost vyměňovat si nepovinně informace, které jsou nezbytné pro správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto informace nespadají do kategorií informací, které mají být vyměňovány automaticky.
(11)
Zpětná vazba je vhodným prostředkem k zajištění trvalého zvyšování kvality vyměňovaných informací. Je proto třeba stanovit rámec pro poskytování zpětné vazby.
(12)
Pro náležité fungování systému spotřebních daní a boj proti podvodům je nezbytné, aby členské státy pomocí elektronických prostředků uchovávaly určité stanovené údaje o povoleních udělených hospodářským subjektům a daňovým skladům. Elektronické prostředky umožňují rychlou výměnu těchto údajů mezi členskými státy a automatický přístup k informacím. Toho lze dosáhnout využíváním informací, které jsou již obsaženy ve vnitrostátních elektronických systémech pro spotřební daně, vypracováním analýzy rizik, která zlepší informace uchovávané na vnitrostátní úrovni o hospodářských subjektech povinných ke spotřební dani a o jejich přepravě zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie, a zahrnutím řady informací o osobách povinných k dani a jejich plněních. Jelikož postupy pro stanovení nebo vymáhání spotřebních daní, jakož i promlčecí doby a jiné lhůty se v jednotlivých členských státech liší, je v zájmu zajištění účinné vzájemné pomoci při uplatňování právních předpisů o spotřebních daních v přeshraničních situacích nezbytné stanovit minimální dobu, po kterou by členské státy měly tyto informace uchovávat.
(13)
Aby byly informace uchovávané v elektronických databázích spolehlivé, je nutno stanovit jejich pravidelnou aktualizaci.
(14)
Hospodářské subjekty by měly být schopny provést rychle ověření potřebná pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani. Měly by mít možnost nechat si elektronickými prostředky potvrdit platnost čísel pro účely spotřební daně prostřednictvím centrálního registru provozovaného Komisí, do nějž jsou dodávány informace obsažené ve vnitrostátních databázích.
(15)
Účinnosti mechanismů stanovených v tomto nařízení by mohla bránit vnitrostátní pravidla týkající se bankovního tajemství. Členské státy by proto neměly být oprávněny odmítnout poskytnutí informací pouze na základě těchto pravidel.
(16)
Tímto nařízením by neměla být dotčena jiná opatření přijatá na úrovni Unie, která přispívají k boji proti nesrovnalostem a podvodům v oblasti spotřebních daní, nýbrž by jím měla být spíše doplňována.
(17)
Z důvodu jasnosti je užitečné v tomto nařízení potvrdit, že v případech, kdy jsou informace nebo dokumenty získány na základě povolení nebo žádosti soudního orgánu, podléhá poskytnutí informací nebo dokumentů příslušnému orgánu jiného členského státu povolení justičního orgánu, vyžaduje-li se toto povolení podle práva poskytujícího členského státu.
(18)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) se vztahuje na zpracovávání osobních údajů, které provádějí členské státy v rámci tohoto nařízení. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) se vztahuje zpracovávání osobních údajů prováděné Komisí podle tohoto nařízení.
(19)
Výměna informací se třetími zeměmi se ukázala jako přínosná pro správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, a měla by být proto zachována. Směrnice 95/46/ES stanoví zvláštní podmínky pro sdělování informací do třetích zemí, které jsou členské státy povinny dodržovat.
(20)
Pro účely účinného uplatňování tohoto nařízení by mohlo být nezbytné omezit rozsah některých práv a povinností stanovených směrnicí 95/46/ES, konkrétně práva stanovená v článku 10, čl. 11 odst. 1, a článcích 12 a 21 uvedené směrnice, a to v zájmu ochrany významných hospodářských a finančních zájmů členských států vzhledem k potenciálním výpadkům příjmů pro členské státy a k zásadnímu významu informací, na něž se vztahuje toto nařízení, pro účinný boj proti podvodům. Vzhledem k potřebě uchovávat důkazy v případech podezření na daňové nesrovnalosti či podvody a předcházet tomu, aby bylo mařeno správné posouzení dodržování právních předpisů o spotřebních daních, by mohlo být nezbytné omezit během výměny osobních údajů podle tohoto nařízení povinnosti správce údajů a práva subjektu údajů týkající se poskytování informací, přístupu k údajům a zveřejňování postupů zpracovávání. Členské státy by měly být povinny uplatňovat taková omezení v nezbytném a přiměřeném rozsahu.
(21)
K zajištění jednotných podmínek pro provádění některých článků tohoto nařízení a popisu hlavních kategorií údajů, které si členské státy mohou v souladu s tímto nařízením vyměňovat, by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8).
(22)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se měl použít přezkumný postup, jelikož tyto akty jsou opatřeními s obecnou působností ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 182/2011.
(23)
Je nezbytné sledovat a vyhodnocovat fungování tohoto nařízení. Proto by měly být upraveny sběr statistických údajů a jiných informací členskými státy a vypracovávání pravidelných zpráv Komisí.
(24)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zjednodušení a posílení správní spolupráce mezi členskými státy, která vyžaduje harmonizovaný přístup, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni samotných členských států, a proto jej může být z důvodu potřebné jednotnosti a účinnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřesahuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(25)
Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie, zejména právo na ochranu osobních údajů (článek 8). Vzhledem k omezením stanoveným tímto nařízením nepřesahuje zpracovávání těchto údajů na základě tohoto nařízení rámec toho, co je nezbytné a přiměřené pro účely ochrany legitimních daňových zájmů členských států.
(26)
Nařízení (ES) č. 2073/2004 by mělo být zrušeno.
(27)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován a vydal stanovisko (9),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví podmínky, za kterých orgány členských států příslušné pro uplatňování právních předpisů o spotřebních daních spolupracují mezi sebou navzájem a s Komisí k zajištění dodržování těchto předpisů. Za tímto účelem stanoví toto nařízení pravidla a postupy, jež příslušným orgánům členských států umožní spolupráci a výměnu informací nezbytných pro zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních uskutečňovanou elektronickými prostředky či jinak.
2. Tímto nařízením není v členských státech dotčeno uplatňování pravidel týkajících se vzájemné pomoci v trestních věcech.
3. Tímto nařízením není dotčeno plnění jakýchkoli závazků širší vzájemné pomoci, které vyplývají z jiných právních nástrojů, včetně dvoustranných či mnohostranných dohod.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„příslušným orgánem“ orgán určený v souladu s čl. 3 odst. 1;
2)
„dožadujícím orgánem“ ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kterýkoli kontaktní útvar nebo příslušný úředník členského státu, který podává žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
3)
„dožádaným orgánem“ ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kterýkoli kontaktní útvar nebo příslušný úředník členského státu, kterému je podána žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
4)
„orgánem pro spotřební daně“ jakýkoli úřad, u něhož lze splnit náležitosti stanovené předpisy o spotřebních daních;
5)
„automatickou výměnou vyvolanou událostmi“ systematické sdělování informací s předem stanovenou strukturou, které se týkají významné události, bez předchozí žádosti, pokud a jakmile jsou tyto informace k dispozici, jiné než výměna informací podle článku 21 směrnice 2008/118/ES;
6)
„pravidelnou automatickou výměnou“ systematické sdělování informací s předem stanovenou strukturou bez předchozí žádosti a v předem stanovených pravidelných odstupech;
7)
„spontánní výměnou“ sdělování informací jinému členskému státu bez předchozí žádosti, na něž se nevztahuje bod 5 ani 6 ani článek 21 směrnice 2008/118/ES;
8)
„elektronickým systémem“ elektronický systém pro přepravu a sledování zboží podléhajícího spotřební dani zřízený rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (10);
9)
„osobou“ fyzická osoba, právnická osoba, jakékoli sdružení osob, které není právnickou osobou, ale kterému právo Unie nebo vnitrostátní právo přiznává způsobilost k právním úkonům, nebo jakékoli jiné právní uspořádání jakékoli povahy a formy, s právní subjektivitou či bez ní;
10)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci svého podnikání podílí na činnostech, na něž se vztahují právní předpisy o spotřebních daních, bez ohledu na to, zda je k tomu oprávněna či nikoli;
11)
„elektronickými prostředky“ použití elektronického zařízení, které je schopné zpracovávat, včetně přenosu a komprese, a uchovávat data; tyto prostředky zahrnují elektronický systém vymezený v bodě 8;
12)
„číslem pro účely spotřebních daní“ identifikační číslo přidělené členskými státy pro účely spotřebních daní na záznamy o hospodářských subjektech a obchodních prostorách uvedené v čl. 19 odst. 1 písm. a) a b);
13)
„přepravou zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie“ přeprava zboží podléhajícího spotřební dani mezi dvěma či více členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně ve smyslu kapitoly IV směrnice 2008/118/ES nebo zboží podléhajícího spotřební dani po propuštění ke spotřebě ve smyslu kapitoly V oddílu 2 směrnice 2008/118/ES;
14)
„správním šetřením“ všechny kontroly, prověření a jiné úkony, které provádějí orgány příslušné pro uplatňování právních předpisů o spotřebních daních při plnění svých povinností, aby zajistily správné uplatňování uvedených předpisů;
15)
„sítí CCN/CSI“ společná platforma založená na společné komunikační síti (Common Communication Network - CCN) a společném systémovém rozhraní (Common System Interface - CSI), kterou vyvinula Unie k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti cel a daní;
16)
„spotřebními daněmi“ daně uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 2008/118/ES;
17)
„dokladem v rámci vzájemné správní pomoci“ doklad vyhotovený elektronickým systémem, který se používá při výměně informací podle článku 8, 15 nebo 16 a k následným krokům podle článku 8 nebo 16;
18)
„záložním dokladem v rámci vzájemné správní pomoci“ doklad v papírové podobě, který se používá při výměně informací podle článku 8 nebo 15, není-li dostupný elektronický systém;
19)
„souběžnou kontrolou“ koordinovaná kontrola situace hospodářského subjektu nebo osob, které jsou s ním propojeny, organizovaná dvěma či více zúčastněnými členskými státy, které mají společné či doplňující se zájmy, s ohledem na právní předpisy o spotřebních daních.
Článek 3
Příslušné orgány
1. Každý členský stát určí příslušný orgán, jehož jménem má být toto nařízení uplatňováno. O tomto určení a o jeho případných následných změnách neprodleně uvědomí Komisi.
2. Komise zpřístupní seznam příslušných orgánů a zveřejní tyto informace v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně a kontaktní útvary
1. Příslušný orgán každého členského státu určí ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně, na nějž přenese hlavní odpovědnost za styk s ostatními členskými státy v oblasti správní spolupráce, pokud jde o právní předpisy o spotřebních daních. Uvědomí o tom Komisi a příslušné orgány ostatních členských států.
Ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně může být rovněž svěřena odpovědnost za styk s Komisí pro účely tohoto nařízení.
2. Příslušný orgán každého členského státu může za účelem přímé výměny informací podle tohoto nařízení určit kontaktní útvary jiné než ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně, s působností stanovenou v souladu s právními předpisy či politikou tohoto členského státu.
Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně zajistí, aby byl seznam těchto útvarů aktualizován a zpřístupněn ústředním kontaktním orgánům pro spotřební daně ostatních dotčených členských států.
Článek 5
Příslušní úředníci
1. Příslušný orgán každého členského státu může za podmínek stanovených členským státem určit příslušné úředníky, kteří mohou uskutečňovat přímou výměnu informací na základě tohoto nařízení.
Příslušný orgán může rozsah takového určení omezit.
Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně odpovídá za průběžnou aktualizaci seznamu příslušných úředníků a za jeho zpřístupnění ústředním kontaktním orgánům pro spotřební daně ostatních dotčených členských států.
2. Úředníci uskutečňující výměnu informací podle článku 12 a 13 se pro účely uvedených článků považují za příslušné úředníky v souladu s podmínkami, které stanoví příslušné orgány.
Článek 6
Povinnosti ústředního kontaktního orgánu pro spotřební daně, kontaktních útvarů a příslušných úředníků
1. Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nese hlavní odpovědnost za výměnu informací o přepravě zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy, a zejména nese hlavní odpovědnost za zajištění:
a)
výměny informací podle článku 8;
b)
doručování správních rozhodnutí a opatření, o něž požádají členské státy podle článku 14;
c)
povinné výměny informací podle článku 15;
d)
nepovinné spontánní výměny informací podle článku 16;
e)
poskytování zpětné vazby podle čl. 8 odst. 5 a čl. 16 odst. 2;
f)
výměny informací uchovávaných v elektronické databázi podle článku 19;
g)
poskytování statistických údajů a jiných informací podle článku 34.
2. Pokud kontaktní útvary nebo příslušní úředníci odešlou nebo obdrží žádosti o pomoc či odpovědi na takové žádosti o pomoc, uvědomí o tom ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně svého členského státu, a to za podmínek tímto orgánem stanovených.
3. Pokud kontaktní útvar nebo příslušný úředník obdrží žádost o pomoc, která vyžaduje zásah mimo jeho územní či věcnou působnost, předá ji neprodleně ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně svého členského státu a příslušnému úředníkovi pověřeného kontaktního útvaru a uvědomí o tom dožadující orgán. V takovém případě začínají lhůty stanovené v článku 11 běžet dnem následujícím po dni předání žádosti o pomoc ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně a příslušnému úředníkovi pověřeného kontaktního útvaru, nejpozději však jeden týden po obdržení žádosti uvedené v první větě tohoto odstavce.
Článek 7
Informace nebo dokumenty získané na základě povolení nebo žádosti justičního orgánu
1. Informace nebo dokumenty, které získal příslušný orgán na základě povolení nebo žádosti justičního orgánu, lze příslušnému orgánu jiného členského státu poskytnout pouze po předchozím povolení justičním orgánem, vyžaduje-li se takové povolení podle vnitrostátního práva.
2. Pokud v případě žádosti o informace justiční orgán odmítne toto povolení dožádanému orgánu vydat, dožádaný orgán o tom uvědomí dožadující orgán v souladu s čl. 25 odst. 5.
KAPITOLA II
SPOLUPRÁCE NA ZÁKLADĚ ŽÁDOSTI
Článek 8
Obecné povinnosti dožádaného orgánu
1. Na žádost dožadujícího orgánu sdělí dožádaný orgán informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, včetně informací týkajících se konkrétního případu či konkrétních případů, zejména informací o přepravě zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie.
2. Pro účely sdělení informací podle odstavce 1 zajistí dožádaný orgán provedení jakýchkoli správních šetření nezbytných pro získání těchto informací.
3. Žádost podle odstavce 1 může obsahovat odůvodněnou žádost o zvláštní správní šetření. Jestliže dožádaný orgán rozhodne, že žádné správní šetření není nutné, sdělí okamžitě dožadujícímu orgánu důvody svého rozhodnutí.
4. Za účelem získání požadovaných informací nebo provedení požadovaného správního šetření postupuje dožádaný orgán nebo správní orgán, na který se dožádaný orgán obrátí, jako kdyby jednal sám za sebe nebo na žádost jiného orgánu svého členského státu.
5. Dožádaný orgán může dožadující orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které dožadující členský stát učinil na základě poskytnutých informací. Je-li taková žádost podána, zašle dožadující orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
Článek 9
Forma žádosti a odpovědi
1. Žádosti o informace a o správní šetření podle článku 8 a odpovědi na ně se podávají pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci s výhradou odstavce 4 tohoto článku.
Je-li elektronický systém nedostupný, použije se místo dokladu v rámci vzájemné správní pomoci záložní doklad v rámci vzájemné správní pomoci.
2. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
b)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
c)
vzorový formulář a obsah záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci;
d)
pravidla a postupy týkající se používání záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci.
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty, jež stanoví strukturu a obsah zpětné vazby uvedené v čl. 8 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
3. Každý členský stát určí situace, ve kterých lze elektronický systém považovat za nedostupný.
4. Není-li použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické, lze výměnu zpráv výjimečně uskutečnit zcela nebo zčásti jinými prostředky. V těchto případech se ke zprávě připojí vysvětlení, proč nebylo použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické.
Článek 10
Poskytování dokumentů
1. Dokumenty s jakýmkoli obsahem, jež mají být poskytnuty podle článku 8, se připojují k dokladu v rámci vzájemné správní pomoci uvedenému v čl. 9 odst. 1.
Není-li to však možné či praktické, poskytnou se tyto dokumenty elektronickými prostředky či jinak.
2. Dožádaný orgán je povinen poskytnout originály dokumentů pouze tehdy, je-li to nezbytné pro účely sledované dožadujícím orgánem a není-li jejich poskytnutí v rozporu s platnými právními předpisy členského státu dožádaného orgánu.
Článek 11
Lhůty
1. Dožádaný orgán poskytne informace podle článku 8 co nejrychleji, nejpozději však do tří měsíců ode dne obdržení žádosti.
Má-li již však dožádaný orgán příslušné informace k dispozici, činí tato lhůta jeden měsíc.
2. V určitých zvláštních kategoriích případů se dožádaný a dožadující orgán mohou dohodnout na lhůtách odlišných od lhůt stanovených v odstavci 1.
3. Pokud není dožádaný orgán schopen odpovědět na žádost ve lhůtě stanovené v odstavci 1, uvědomí pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci do jednoho měsíce dožadující orgán o důvodech, které brání včasné odpovědi, a o datu, kdy očekává, že bude moci odpovědět.
Článek 12
Účast úředníků z jiných členských států na správních šetřeních
1. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci zmocnění dožadujícím orgánem přítomni, za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, v prostorách správních orgánů dožádaného členského státu či na jakémkoli jiném místě, kde tyto orgány plní své úkoly.
Pokud jsou požadované informace obsaženy v dokumentech, k nimž mají úředníci dožádaného orgánu přístup, jsou úředníkům dožadujícího orgánu poskytnuty jejich kopie.
2. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci určení dožadujícím orgánem přítomni, za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, při správních šetřeních prováděných na území dožádaného členského státu.
Je-li dosaženo takovéto dohody, mohou mít úředníci dožadujícího orgánu prostřednictvím úředníků dožádaného orgánu a výhradně pro účely provádění správního šetření přístup do týchž prostor a k týmž dokumentům jako úředníci dožádaného orgánu. Úředníci dožadujícího orgánu provádějí šetření nebo kladou otázky pouze se souhlasem úředníků dožádaného orgánu a pod jejich dohledem. Nevykonávají kontrolní pravomoci svěřené úředníkům dožádaného orgánu.
3. Úředníci dožadujícího orgánu, kteří jsou přítomni v jiném členském státě v souladu s odstavci 1 a 2, musí být vždy schopni předložit písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a jejich úřední postavení.
Článek 13
Souběžné kontroly
1. Za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních se mohou dva či více členských států na základě analýzy rizik dohodnout, že na svých územích provedou souběžné kontroly situace jednoho či více hospodářských subjektů nebo jiných osob, o něž mají společný či doplňující se zájem, z hlediska spotřebních daní, kdykoli takové kontroly považují za účinnější než kontroly provedené pouze jedním členským státem.
2. K zahájení souběžné kontroly podle odstavce 1 předloží příslušný orgán jednoho členského státu návrh příslušným orgánům ostatních dotčených členských států.
Tento návrh musí:
a)
upřesňovat případ nebo případy navrhované pro souběžné kontroly;
b)
jednotlivě určovat totožnost každé osoby, s ohledem na niž má být kontrola provedena;
c)
uvádět důvody objasňující nezbytnost společné kontroly;
d)
stanovit dobu, během níž mají tyto kontroly provedeny.
3. Příslušné orgány, které obdrží návrh uvedený v odstavci 2, potvrdí svůj souhlas s účastí na souběžné kontrole nebo sdělí své odmítnutí spolu s odůvodněním příslušnému orgán, který návrh podal, co nejdříve, nejpozději však jeden měsíc od obdržení návrhu.
4. Každý příslušný orgán, který se účastní souběžné kontroly, jmenuje zástupce odpovědného za dohled nad souběžnou kontrolou a za její koordinaci.
5. Po provedení souběžné kontroly příslušné orgány neprodleně informují ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně ostatních členských států o metodách či praktikách zjištěných v průběhu této souběžné kontroly, které se používají nebo u kterých je podezření, že byly použity k obcházení právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto informace mohou mít zvláštní význam pro ostatní členské státy.
Článek 14
Žádosti o doručení správních rozhodnutí a opatření
1. Na žádost dožadujícího orgánu doručí dožádaný orgán v souladu s pravidly doručování obdobných aktů platnými v jeho členském státě příjemci veškerá rozhodnutí a opatření přijatá správními orgány dožadujícího členského státu, které se týkají uplatňování právních předpisů o spotřebních daních.
2. V žádostech o doručení podle odstavce 1 musí být uveden předmět doručovaného rozhodnutí nebo opatření a jméno, adresa a veškeré další informace k identifikaci příjemce.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení podle odstavce 1 a sdělí mu datum předání rozhodnutí nebo opatření příjemci.
4. Nemůže-li dožádaný orgán jednat na základě žádosti o doručení podle odstavce 1, uvědomí o tom dožadující orgán písemně do jednoho měsíce od obdržení žádosti.
Dožádaný orgán nesmí odmítnout jednat na základě takovéto žádosti z důvodu obsahu rozhodnutí nebo opatření, které má být doručeno.
5. Dožadující orgán požádá o doručení podle tohoto článku pouze v případě, že nemůže provést doručení rozhodnutí nebo opatření příjemci v souladu s pravidly doručování dotyčných aktů v dožadujícím členském státě, nebo pokud by takové doručení představovalo nepřiměřené obtíže.
6. Tento článek se nevztahuje na dokumenty uvedené v článku 8 směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření (11).
KAPITOLA III
VÝMĚNA INFORMACÍ BEZ PŘEDCHOZÍ ŽÁDOSTI
Článek 15
Povinná výměna informací
1. Příslušný orgán každého členského státu předá příslušným orgánům všech ostatních dotčených členských států bez předchozí žádosti a prostřednictvím pravidelné automatické výměny informací nebo automatické výměny informací vyvolané událostmi informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních v těchto případech:
a)
pokud v jiném členském státě došlo k nesrovnalosti nebo porušení právních předpisů o spotřebních daních, nebo pokud existuje podezření, že k nim došlo;
b)
pokud nesrovnalost nebo porušení právních předpisů o spotřebních daních, ke kterým došlo nebo u nichž existuje podezření, že k nim došlo, na území jednoho členského státu může mít následky v jiném členském státě;
c)
pokud existuje nebezpečí podvodu nebo ztráty spotřební daně v jiném členském státě;
d)
pokud došlo k úplnému zničení nebo nenahraditelné ztrátě zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně;
e)
pokud během přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie došlo k mimořádné události, která není upravena ve směrnici 2008/118/ES a která může mít vliv na výpočet spotřební daně, kterou má hospodářský subjekt odvést.
2. Orgán, který předal informace jinému orgánu podle odstavce 1, může tento druhý orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které na základě poskytnutých informací učinil. Je-li taková žádost podána, zašle druhý orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou administrativní zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
3. Pokud informace uvedené v odstavci 1 souvisejí s přepravou zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie, předávají se pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci, s výhradou odstavce 4.
Není-li však použití tohoto dokladu praktické, lze výměnu informací výjimečně uskutečnit zcela nebo zčásti jinými prostředky. V těchto případech se ke zprávě připojí vysvětlení, proč nebylo použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické.
4. Je-li elektronický systém nedostupný, použije se místo dokladu uvedeného v odstavci 3 záložní doklad v rámci vzájemné správní pomoci.
5. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
přesné kategorie informací, které jsou vyměňovány podle odstavce 1 a které v případě fyzických osob zahrnují údaje jako jejich jméno, příjmení, název ulice, číslo popisné, poštovní směrovací číslo, město, členský stát, daňové či jiné identifikační číslo, kód nebo popis produktu a další související osobní údaje, jsou-li k dispozici;
b)
četnost pravidelné výměny a lhůty v případě výměny vyvolané událostmi podle odstavce 1 pro každou kategorii informací;
c)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
d)
formu a obsah záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci;
e)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů uvedených v písmenech c) a d).
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty stanovící situace, kdy pro účely odstavce 4 tohoto článku mohou mít příslušné orgány za to, že elektronický systém je nedostupný.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 16
Nepovinná výměna informací
1. Příslušné orgány členských států si mohou bez předchozí žádosti a prostřednictvím spontánní výměny předávat navzájem informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, které jsou jim známy a na něž se nevztahuje výměna podle článku 15.
K tomuto účelu mohou využít elektronický systém, je-li schopen takovéto informace zpracovávat.
2. Orgán, který předal informace jinému orgánu podle odstavce 1, může tento druhý orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které na základě poskytnutých informací učinil. Je-li taková žádost podána, zašle druhý orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou administrativní zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
3. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci, které se vztahují na nejběžnější druhy informací uvedených v odstavci 1;
b)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů v rámci vzájemné správní pomoci.
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty stanovící strukturu a obsah zpětné vazby uvedené v odstavci 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 17
Povinnost členských států usnadňovat výměny informací bez předchozí žádosti
Členské státy přijmou nezbytná správní a organizační opatření, aby usnadnily výměnu uvedenou v této kapitole.
Článek 18
Omezení povinností
Členský stát není povinen ukládat osobám pro účely uplatňování této kapitoly žádné nové povinnosti týkající se shromažďování informací ani nést nepřiměřenou administrativní zátěž.
KAPITOLA IV
UCHOVÁVÁNÍ A VÝMĚNA ELEKTRONICKÝCH INFORMACÍ O HOSPODÁŘSKÝCH SUBJEKTECH
Článek 19
Uchovávání a výměna informací o povoleních udělených hospodářským subjektům a daňovým skladům
1. Každý členský stát provozuje elektronickou databázi s těmito registry:
a)
registr hospodářských subjektů, které patří do jedné z těchto kategorií:
i)
oprávnění skladovatelé ve smyslu čl. 4 bodu 1 směrnice 2008/118/ES,
ii)
registrovaní příjemci ve smyslu čl. 4 bodu 9 směrnice 2008/118/ES,
iii)
registrovaní odesílatelé ve smyslu čl. 4 bodu 10 směrnice 2008/118/ES;
b)
registr obchodních prostor schválených jako daňové sklady ve smyslu čl. 4 bodu 11 směrnice 2008/118/ES.
2. Registry podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace:
a)
jedinečné číslo pro účely spotřebních daní vydané příslušným orgánem ve vztahu k danému hospodářskému subjektu nebo obchodním prostorám;
b)
jméno nebo název a adresu hospodářského subjektu nebo obchodních prostor;
c)
kategorii výrobku podléhajícího spotřební dani (KAT) nebo kód výrobku podléhajícího spotřební dani (EPC) pro výrobky, na něž se vztahuje povolení, podle přílohy II seznamu kódů 11 v nařízení Komise (ES) č. 684/2009 ze dne 24. července 2009, kterým se provádí směrnice Rady 2008/118/ES, pokud jde o elektronické postupy pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně (12);
d)
označení ústředního kontaktního orgánu pro spotřební daně nebo orgánu pro spotřební daně, od něhož lze získat další informace;
e)
den počátku, změny a případně pozbytí platnosti povolení;
f)
u oprávněných skladovatelů daňový sklad nebo seznam daňových skladů, na něž se vztahuje povolení, a pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, údaj o tom, že skladovatel je oprávněn nevyplnit údaje o příjemci v okamžiku odeslání, rozdělit přepravu v souladu s článkem 23 směrnice 2008/118/ES nebo nechat přepravit zboží podléhající spotřební dani na místo přímého dodání v souladu s čl. 17 odst. 2 uvedené směrnice;
g)
u registrovaných příjemců, pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, údaj o tom, že příjemce je oprávněn nechat přepravit zboží podléhající spotřební dani na místo přímého dodání v souladu s čl. 17 odst. 2 směrnice 2008/118/ES;
h)
u registrovaných příjemců uvedených v čl. 19 odst. 3 směrnice 2008/118/ES jiných než uvedených v písmeni i) tohoto odstavce obsah povolení s ohledem na množství zboží podléhajícího spotřební dani, totožnost odesílatele v členském státě odeslání a dobu, po kterou je povolení platné;
i)
u registrovaných příjemců uvedených v čl. 19 odst. 3 směrnice 2008/118/ES, kteří mají povolení přijímat víno od odesílatelů využívajících osvobození podle článku 40 směrnice 2008/118/ES, obsah povolení s ohledem na množství zboží podléhajícího spotřební dani a dobu, po kterou je povolení platné. Záznam musí obsahovat údaj o osvobození podle článku 40 směrnice 2008/118/ES;
j)
u daňových skladů oprávněného skladovatele nebo seznam oprávněných skladovatelů, kteří jsou oprávněni tento daňový sklad používat.
3. Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kontaktní útvar každého členského státu zajistí, aby informace obsažené v národních registrech byly úplné, přesné a aktuální.
4. Informace obsažené v příslušných národních registrech podle odstavce 2, které se týkají hospodářských subjektů zabývajících se přepravou zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, jsou automaticky vyměňovány prostřednictvím centrálního registru.
Komise provozuje registr jako součást elektronického systému způsobem, jenž neustále zajišťuje správné aktuální zobrazení všech údajů z národních registrů, které poskytly všechny členské státy.
Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně nebo kontaktní útvary členských států sdělují Komisi včas obsah národního registru a rovněž jeho případné změny.
Článek 20
Přístup k informacím a jejich oprava
1. Komise zajistí, aby osoby, které se podílejí na přepravě zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, mohly elektronickými prostředky získat potvrzení o platnosti čísel pro účely spotřebních daní, která jsou uchovávána v centrálním registru uvedeném v čl. 19 odst. 4. Komise předá žádosti hospodářských subjektů o opravu těchto údajů ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně nebo kontaktnímu útvaru, který odpovídá za povolení vydané uvedenému hospodářskému subjektu.
2. Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně nebo kontaktní útvary členských států zajistí, aby hospodářské subjekty mohly získat potvrzení informací uchovávaných podle čl. 19 odst. 2, které se jich týkají, a opravu případné nepřesnosti.
3. Příslušný orgán členského státu může za podmínek tímto členským státem stanovených povolit, aby ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo určené kontaktní útvary poskytovaly potvrzení informací uchovávaných podle čl. 19 odst. 2.
Článek 21
Uchovávání údajů
1. Každý členský stát uchovává informace týkající se přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie a záznamy obsažené v národních registrech uvedených v článku 19 po dobu nejméně pěti let od skončení kalendářního roku, ve kterém byla přeprava zahájena, aby mohly být použity pro postupy podle tohoto nařízení. Pokud jde o informace vložené do národních registrů před 1. červencem 2012, lze tuto dobu omezit na tři roky.
2. Informace shromážděné elektronickým systémem jsou v něm uchovávány způsobem, který je v něm umožňuje vyhledat a dále zpracovávat v reakci na žádost o informace podle článku 8.
Článek 22
Provádění
Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
technické údaje týkající se automatické aktualizace databází uvedených v čl. 19 odst. 1 a centrálního registru uvedeného v čl. 19 odst. 4;
b)
pravidla a postupy týkající se přístupu k informacím a jejich oprav podle čl. 20 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA V
SPOLEČNÉ PODMÍNKY POSKYTOVÁNÍ POMOCI
Článek 23
Jazykový režim
Žádosti o pomoc včetně žádostí o doručení a připojené dokumenty mohou být vyhotoveny v jakémkoli jazyce, na němž se dožádaný a dožadující orgán dohodnou. Doprovodný překlad do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo, se vyžaduje pouze tehdy, když dožádaný orgán potřebu překladu odůvodní.
Článek 24
Kvalita služby
1. Komise a členské státy zajistí, aby části elektronického systému, které jsou nezbytné pro výměnu informací popsanou v tomto nařízení, byly provozuschopné, byly náležitě udržovány a dále se vyvíjely.
2. Komise a členské státy uzavřou dohodu o rozsahu služeb a dohodnou se na bezpečnostní politice pro elektronický systém. Dohoda o rozsahu služeb vymezí technickou kvalitu a množství služeb, jež mají Komise a členské státy poskytovat k zajištění bezpečného fungování všech částí elektronického systému a elektronické komunikace a rozdělení povinností týkajících se dalšího vývoje uvedeného systému.
Článek 25
Obecná omezení povinností dožádaného orgánu
1. Dožádaný orgán poskytne dožadujícímu orgánu informace požadované podle tohoto nařízení za předpokladu, že:
a)
dožadující orgán vyčerpal obvyklé zdroje informací, které mohl za daných okolností použít k získání požadovaných informací, aniž by se vystavoval nebezpečí nedosažení požadovaného cíle, a
b)
počet a povaha žádostí o informace, které během určitého období podal dožadující orgán, nepředstavují pro dožádaný orgán nepřiměřenou administrativní zátěž.
2. Toto nařízení neukládá příslušnému orgánu členského státu povinnost provést šetření nebo poskytnout informace, pokud právní předpisy či správní praxe tohoto členského státu tento orgán neopravňují k provedení takovéhoto šetření nebo shromažďování či používání takovýchto informací pro vlastní účely tohoto členského státu.
3. Příslušný orgán členského státu může odmítnout poskytnutí informace, pokud není dožadující členský stát z právních důvodů schopen obdobné informace sám poskytovat.
4. Poskytnutí informací může být odmítnuto, pokud by vedlo k prozrazení obchodního, průmyslového či profesního tajemství nebo obchodního postupu anebo pokud by odporovalo veřejnému pořádku.
5. Dožádaný orgán sdělí dožadujícímu orgánu důvody odmítnutí žádosti o pomoc. Příslušné orgány sdělují Komisi ročně pro statistické účely kategorie důvodů odmítnutí.
6. Odstavce 2, 3 nebo 4 nelze v žádném případě vykládat tak, že dožádanému orgánu umožňují odmítnout poskytnutí informací výhradně z toho důvodu, že tyto informace jsou v držení banky, jiné finanční instituce, určené osoby nebo osoby jednající v zastoupení nebo ve funkci zmocněnce, nebo z toho důvodu, že se týkají vlastnických podílů v právnické osobě.
Článek 26
Výdaje
Členské státy se vzájemně vzdávají všech nároků na náhradu výdajů vzniklých při uplatňování tohoto nařízení, s výjimkou nároků souvisejících s odměnami pro odborníky.
Článek 27
Minimální částka
1. Žádost o pomoc může podléhat určité minimální prahové hodnotě stanovené na základě potenciálně dlužné výše spotřební daně.
2. Komise může přijmout prováděcí akty, jež stanoví prahovou hodnotu podle odstavce 1 tohoto článku.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 28
Služební tajemství, ochrana údajů a použití informací sdělených podle tohoto nařízení
1. Informace sdělené nebo shromážděné členskými státy podle tohoto nařízení nebo jakékoli informace, k nimž měl úředník či jiný zaměstnanec nebo smluvní dodavatel přístup při plnění svých povinností, podléhají služebnímu tajemství a požívají stejné ochrany jako obdobné informace podle práva členského státu, který tyto informace obdržel.
2. Informace podle odstavce 1 lze použít k těmto účelům:
a)
stanovení vyměřovacího základu pro spotřební daně;
b)
výběr nebo správní kontrola spotřebních daní;
c)
sledování přepravy zboží podléhajícího spotřební dani;
d)
analýza rizik v oblasti spotřebních daní;
e)
šetření v oblasti spotřebních daní;
f)
stanovení jiných daní, cel a poplatků, na něž se vztahuje článek 2 směrnice 2010/24/EU.
Příslušný orgán členského státu, který poskytuje informace, však povolí jejich použití pro jiné účely v členském státě dožadujícího orgánu, pokud právní předpisy členského státu dožádaného orgánu umožňují použití informací pro obdobné účely v tomto členském státě.
Pokud to povoluje vnitrostátní právo a aniž je dotčen čl. 1 odst. 2, mohou být informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku použity v souvislosti se soudními či správními řízeními, která mohou vést k uložení sankcí za porušení daňových právních předpisů, aniž jsou dotčena pravidla upravující práva obžalovaných a svědků v takových řízeních.
3. Pokud se dožadující orgán domnívá, že informace, které obdržel od dožádaného orgánu, mohou být užitečné pro příslušný orgán jiného členského státu, může je tomuto orgánu předat. Uvědomí o tom dožádaný orgán.
Dožádaný orgán může sdělení informací jinému členskému státu podmínit svým předchozím souhlasem.
4. Veškeré zpracovávání osobních údajů členskými státy podle tohoto nařízení podléhá vnitrostátním předpisům provádějícím směrnici 95/46/ES.
Za účelem správného uplatňování tohoto nařízení mohou členské státy omezit rozsah práv a povinností stanovených v článku 10, čl. 11 odst. 1 a článcích 12 a 21 směrnice 95/46/ES v míře nezbytné pro ochranu zájmů uvedených v čl. 13 odst. 1 písm. e) uvedené směrnice. Tato omezení musí být úměrná dotyčnému zájmu.
Článek 29
Přístup k informacím na základě povolení Komise
Osoby řádně zmocněné Komisí mohou mít přístup k informacím podle čl. 28 odst. 4 pouze v rozsahu nezbytném pro péči o síť CCN/CSI a její údržbu a rozvoj a pro provoz centrálního registru.
Tyto osoby jsou povinny zachovávat služební tajemství. Informace, k nimž je umožněn přístup, jsou chráněny jako osobní údaje podle nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 30
Důkazní hodnota získaných informací
Zprávy, výkazy a všechny ostatní dokumenty nebo jejich ověřené opisy či výpisy sdělené příslušným orgánem jednoho členského státu příslušnému orgánu jiného členského státu podle tohoto nařízení mohou příslušné orgány tohoto jiného členského státu použít jako důkazní prostředky stejným způsobem jako obdobné dokumenty, které poskytl jiný orgán tohoto jiného členského státu.
Článek 31
Povinnost spolupracovat
1. Pro účely uplatňování tohoto nařízení učiní členské státy všechna nezbytná opatření, aby:
a)
zajistily účinnou vnitřní koordinaci mezi orgány uvedenými v článcích 3, 4 a 5;
b)
navázaly přímou spolupráci mezi orgány zmocněnými pro účely koordinace podle písmene a) tohoto odstavce;
c)
zajistily plynulé fungování systému výměny informací stanoveného tímto nařízením.
2. Komise neprodleně sdělí příslušnému orgánu každého členského státu všechny informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, které sama obdrží a které je schopna poskytnout.
Článek 32
Vztahy se třetími zeměmi
1. Pokud příslušný orgán členského státu obdrží informace od třetí země, může je předat příslušným orgánům těch členských států, které by o ně mohly mít zájem, a zejména příslušným orgánům, které o ně požádají, pokud to ujednání o pomoci uzavřená s dotyčnou třetí zemí povolují. Takové informace mohou být předány rovněž Komisi, je-li to v zájmu Unie, a to pro účely tohoto nařízení.
2. Pokud se dotčená třetí země právně zavázala poskytnout pomoc nezbytnou ke shromáždění důkazů o protiprávní povaze operací, které se jeví být v rozporu s právními předpisy o spotřebních daních, může příslušný orgán členského státu informace získané podle tohoto nařízení této třetí zemi sdělit v souladu s vnitrostátním právem daného členského státu upravujícím předávání osobních údajů třetím zemím, pro účely správného uplatňování spotřebních daní nebo obdobných daní, poplatků a cel platných ve třetí zemi, se souhlasem příslušných orgánů, které tyto informace poskytly, v souladu s jejich vnitrostátním právem.
Článek 33
Poskytování pomoci hospodářským subjektům
1. Jestliže odesílatel zboží podléhajícího spotřební dani neobdrží oznámení o přijetí zboží podle čl. 24 odst. 4 směrnice 2008/118/ES, oznámení o vývozu zboží uvedené v čl. 25 odst. 3 zmíněné směrnice nebo, v situacích uvedených v čl. 33 odst. 1 uvedené směrnice, kopii průvodního dokladu podle jejího článku 34, mohou mu orgány členského státu, v němž je usazen, poskytnout pomoc.
Poskytnutím této pomoci nejsou dotčeny daňové povinnosti odesílatele, jemuž je pomoc poskytnuta.
2. Pokud členský stát poskytuje pomoc podle odstavce 1 tohoto článku a považuje za nezbytné získat informace od jiného členského státu, vyžádá si je v souladu s článkem 8. Tento jiný členský stát může odmítnout obstarat požadované informace, jestliže odesílatel nevyužil k získání důkazu o ukončení přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uskutečňované mezi členskými státy všechny dostupné prostředky.
KAPITOLA VI
HODNOCENÍ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Vyhodnocení opatření, sběr provozních statistik a podávání zpráv
1. Členské státy a Komise prověřují a vyhodnocují uplatňování tohoto nařízení. Za tímto účelem Komise pravidelně shrnuje zkušenosti členských států s cílem zlepšit fungování systému zřízeného tímto nařízením.
2. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace:
a)
o svých zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení, včetně statistických údajů potřebných pro hodnocení;
b)
o metodách či praktikách, které jsou skutečně používány nebo u kterých je podezření, že jsou používány k obcházení právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto metody nebo praktiky odhalují nedostatky nebo mezery ve fungování postupů stanovených v tomto nařízení.
Pro vyhodnocení účinnosti tohoto systému správní spolupráce při vymáhání dodržování právních předpisů o spotřebních daních a v boji proti únikům a podvodům v souvislosti se spotřebními daněmi mohou členské státy Komisi sdělit jakékoli jiné dostupné informace než informace podle prvního pododstavce.
Komise předá informace sdělené členskými státy ostatním dotčeným členským státům.
Povinnost sdělovat informace a statistické údaje nesmí vést k neodůvodněnému zvýšení administrativní zátěže.
3. Komise může pro diagnostické a statistické účely získávat informace ze zpráv přímo vytvořených elektronickým systémem s výhradou článku 28.
4. Informace sdělené členskými státy nebo získané Komisí ze zpráv pro účely odstavců 1, 2 a 3 nesmějí obsahovat individuální ani osobní údaje.
5. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví pro účely tohoto článku příslušné statistické údaje sdělované členskými státy, informace, jež má Komise získávat ze zpráv, a statistické zprávy, jež mají vyhotovovat Komise a členské státy.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 35
Výbor pro spotřební daně
1. Komisi je nápomocen Výbor pro spotřební daně zřízený čl. 43 odst. 1 směrnice 2008/118/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 36
Zrušení nařízení (ES) č. 2073/2004
Nařízení (ES) č. 2073/2004 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze tohoto nařízení.
Článek 37
Podávání zpráv Evropskému parlamentu a Radě
Každých pět let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, založenou zejména na informacích poskytnutých členskými státy.
Článek 38
Dvoustranná ujednání
Pokud příslušné orgány uzavřou ujednání o dvoustranných záležitostech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení, s výjimkou ujednání týkajících se jednotlivých případů, uvědomí o tom neprodleně Komisi. Komise o tom následně uvědomí příslušné orgány ostatních členských států.
Článek 39
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. července 2012.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 2. května 2012.
PADOMES REGULA (ES) Nr. 389/2012
(2012. gada 2. maijs)
par administratīvu sadarbību akcīzes nodokļu jomā un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 2073/2004
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Padomes Regula (EK) Nr. 2073/2004 (2004. gada 16. novembris) par administratīvu sadarbību akcīzes nodokļu jomā (3) nodrošina kopēju sistēmu, saskaņā ar kuru dalībvalstis palīdz cita citai un sadarbojas ar Komisiju, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu un apkarotu izvairīšanos no akcīzes nodokļu maksāšanas un ar to saistītos iekšējā tirgus kropļojumus. Minētajā regulā nepieciešami vairāki grozījumi, ņemot vērā uzkrāto pieredzi un jaunākās tendences. Ņemot vērā attiecīgi nepieciešamo grozījumu skaitu, skaidrības labad regula būtu jāaizstāj ar jaunu regulu.
(2)
Iekšējā tirgus izveidei joprojām nepieciešama administratīvas sadarbības sistēma akcīzes nodokļu jomā, kas ietvertu visus to tiesību aktu aspektus, kuri attiecas uz akcīzes nodokļu piemērošanu precēm, kas minētas Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu (4) 1. pantā.
(3)
Efektivitātes, ātruma un arī izmaksu apsvērumu dēļ ir svarīgi pastiprināt elektronisko līdzekļu lomu informācijas apmaiņā. Ņemot vērā to, ka daži pieprasījumi tiek izteikti atkārtoti un Savienībā pastāv valodu dažādība, ir svarīgi nodrošināt standarta formātu plašāku izmantošanu informācijas apmaiņā, lai informācijas pieprasījumus varētu ātrāk apstrādāt. Šīs prasības var vislabāk izpildīt, sistemātiskāk izmantojot datorizētu sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1152/2003/EK (2003. gada 16. jūnijs) par datorizētas sistēmas ieviešanu akcīzes preču apritei un kontrolei (5). Tagad minētā sistēma piedāvā plašākas iespējas nekā Regulas (EK) Nr. 2073/2004 spēkā stāšanās laikā, un to turpinās attīstīt. Tādēļ būtu jānosaka, ka dalībvalstīm tā pēc iespējas jāizmanto.
(4)
Informācijas apmaiņa akcīzes nodokļu jomā ir nepieciešama ļoti plašā apjomā, lai izveidotu patiesu priekšstatu par konkrētu personu akcīzes nodokļu jautājumiem, bet vienlaikus dalībvalstis nevar brīvi iesaistīties “informācijas medīšanā” vai pieprasīt informāciju, kas varētu nebūt būtiska attiecībā uz noteiktu personu vai noteiktu personu grupu vai kategoriju akcīzes nodokļu jautājumiem.
(5)
Informācijas plūsmu atbilstīgai koordinēšanai ir nepieciešams saglabāt Regulas (EK) Nr. 2073/2004 noteikumus attiecībā uz centrālo kontaktpunktu katrā dalībvalstī. Tā kā efektivitātes labad varētu būt nepieciešama tiešāka saziņa starp dalībvalstu iestādēm un ierēdņiem, būtu jāsaglabā arī noteikumi par deleģēšanu un kompetento ierēdņu norīkošanu.
(6)
Lai nepieciešamā informācija būtu laikus pieejama, būtu jāsaglabā Regulas (EK) Nr. 2073/2004 noteikumi, saskaņā ar kuriem pieprasījuma saņēmējai iestādei jārīkojas pēc iespējas ātri, vēlākais - noteiktajā termiņā. Tomēr informācijas sniegšanas termiņam vajadzētu būt īsākam nekā standarta termiņam, ja pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij informācija jau ir pieejama.
(7)
Ar pārrobežu apriti saistītu akcīzes procedūru efektīvai pārraudzībai ir svarīgi arī turpmāk nodrošināt iespēju dalībvalstīm veikt vienlaicīgu kontroli un vienas dalībvalsts ierēdņu klātbūtni citas dalībvalsts teritorijā administratīvās sadarbības satvarā.
(8)
Grūtības attiecībā uz administratīvo lēmumu un pasākumu paziņošanu citām valstīm arī turpmāk būtu jārisina, saglabājot attiecīgos Regulas (EK) Nr. 2073/2004 noteikumus.
(9)
Lai efektīvi apkarotu krāpšanu, būtu jāsaglabā noteikumi par informācijas apmaiņu bez iepriekšēja pieprasījuma. Lai atvieglotu šādu informācijas apmaiņu, būtu jāprecizē tādas informācijas kategorijas, ar kuru obligāti jāapmainās.
(10)
Dalībvalstīm arī turpmāk vajadzētu būt iespējai fakultatīvi apmainīties ar informāciju, kas vajadzīga tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizai piemērošanai, ja minētā informācija ir ārpus tādas informācijas kategorijām, kuras apmaiņai jānotiek automātiski.
(11)
Atgriezeniskā saite ir atbilstīgs līdzeklis, lai nodrošinātu nepārtrauktu apmainītās informācijas kvalitātes uzlabošanu. Tāpēc būtu jāparedz sistēma atgriezeniskās saites nodrošināšanai.
(12)
Akcīzes nodokļu sistēmas pareizai darbībai un krāpšanas apkarošanai ir nepieciešams, lai dalībvalstis elektroniski glabātu konkrētus īpašus datus attiecībā uz ekonomikas dalībnieku un akcīzes preču noliktavu licencēm. Tas ļauj dalībvalstīm ātri apmainīties ar minētajiem datiem, un piekļuve informācijai notiek automātiski. To var panākt, izmantojot informāciju par akcīzes nodokļiem, kura jau atrodas valstu datorizētās sistēmās, attīstot riska analīzi, kas uzlabo valsts glabāto informāciju par akcīzes ekonomikas dalībniekiem un to akcīzes preču apriti Savienībā, un iekļaujot plašu informāciju attiecībā uz personām, kas ir nodokļa maksātāji, un šādu personu darījumiem. Tā kā akcīzes nodokļu noteikšanas un atgūšanas procedūras, kā arī noilgums un citi termiņi dalībvalstīs atšķiras un lai nodrošinātu efektīvu savstarpēju palīdzību gadījumos, kad tiesību aktus akcīzes nodokļu jomā piemēro pārrobežu situācijās, ir jānosaka minimālais laikposms, cik ilgi katrai dalībvalstij minētā informācija būtu jāglabā.
(13)
Lai elektroniskās datubāzēs glabātā informācija būtu ticama, būtu jānosaka to regulāra atjaunināšana.
(14)
Ekonomikas dalībniekiem būtu jāspēj ātri veikt pārbaudes, kas nepieciešamas akcīzes preču apritei. Tiem vajadzētu būt iespējai elektroniski apstiprināt akcīzes numura derīgumu, izmantojot Komisijas vadītu centrālu reģistru, kurā iekļauta valstu datubāzēs ietvertā informācija.
(15)
Valstu noteikumi par banku darbības noslēpumu varētu mazināt šajā regulā paredzēto mehānismu efektivitāti. Tādēļ dalībvalstīm nevajadzētu būt tiesīgām atteikties sniegt informāciju, pamatojoties vienīgi uz šādiem noteikumiem.
(16)
Šai regulai nevajadzētu ietekmēt citus pasākumus, kas pieņemti Savienības līmenī un veicina akcīzes pārkāpumu un krāpšanas apkarošanu, tai drīzāk būtu jāpapildina šādi pasākumi.
(17)
Skaidrības labad šajā regulā ir vēlams apliecināt, ka gadījumos, kad informācija vai dokumenti tiek iegūti ar tiesu iestādes atļauju vai pēc tās pieprasījuma, lai šo informāciju vai dokumentus darītu zināmus citas dalībvalsts kompetentajai iestādei, ir jāsaņem tiesu iestādes atļauja, ja šādas atļaujas iegūšana ir paredzēta tās dalībvalsts tiesību aktos, kas dara zināmu informāciju vai dokumentus.
(18)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (6) reglamentē dalībvalstu veikto personas datu apstrādi saistībā ar šo regulu. Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (7) reglamentē Komisijas veikto personas datu apstrādi atbilstīgi šai regulai.
(19)
Ir pierādījies, ka informācijas apmaiņa ar trešām valstīm veicina tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, un tādēļ tā būtu jāsaglabā. Direktīva 95/46/EK nosaka īpašus nosacījumus par informācijas paziņošanu trešām valstīm, kuri dalībvalstīm ir jāievēro.
(20)
Šīs regulas efektīvai piemērošanai varētu būt nepieciešams ierobežot dažu Direktīvā 95/46/EK noteikto tiesību un pienākumu darbības jomu, īpaši attiecībā uz 10. pantā, 11. panta 1. punktā, 12. un 21. pantā noteiktajām tiesībām, lai aizsargātu svarīgas dalībvalstu ekonomiskās un finansiālās intereses, paturot prātā dalībvalstu ieņēmumu iespējamos zaudējumus un to, cik svarīga šajā regulā noteiktā informācija ir efektīvai krāpšanas apkarošanai. Tā kā ir jāsaglabā pierādījumi gadījumos, kad rodas aizdomas par fiskāliem pārkāpumiem vai krāpniecību, kā arī lai novērstu iejaukšanos novērtējumā par atbilstību tiesību aktiem akcīzes nodokļu jomā, varētu būt nepieciešams ierobežot datu kontroliera pienākumus un datu subjekta tiesības attiecībā uz informācijas sniegšanu, piekļuvi datiem un apstrādes operāciju publiskošanu, saskaņā ar šo regulu veicot personu datu apmaiņu. Dalībvalstīm vajadzētu būt pienākumam piemērot šādus ierobežojumus nepieciešamā un proporcionālā apmērā.
(21)
Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus dažu šīs regulas pantu īstenošanai un aprakstītu galvenās to datu kategorijas, ar kurām dalībvalstis var apmainīties saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, Komisijai būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras. Šīs pilnvaras būtu jāīsteno atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (8).
(22)
Minēto īstenošanas aktu pieņemšanai būtu jāizmanto pārbaudes procedūra, jo minētie akti ir vispārēji īstenošanas akti Regulas (ES) Nr. 182/2011 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē.
(23)
Ir jāpārrauga un jāizvērtē šīs regulas darbība. Tādēļ būtu jānosaka, ka dalībvalstīm jāvāc statistika un cita informācija un Komisijai jāgatavo regulāri pārskati.
(24)
Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi - proti, dalībvalstu administratīvās sadarbības vienkāršošanu un stiprināšanu, kam vajadzīga saskaņota pieeja, - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka vienādības un efektivitātes dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
(25)
Šajā regulā ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši tiesības uz personas datu aizsardzību (8. pants). Ņemot vērā ierobežojumus, ko nosaka šī regula, šādu datu apstrāde, ko veic saskaņā ar šo regulu, ir vajadzīga un proporcionāla dalībvalstu likumīgo fiskālo interešu aizsardzībai.
(26)
Būtu jāatceļ Regula (EK) Nr. 2073/2004.
(27)
Ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, un tas ir pieņēmis atzinumu (9),
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. pants
Priekšmets un darbības joma
1. Šajā regulā noteikti nosacījumi, saskaņā ar kuriem kompetentās iestādes, kas dalībvalstīs piemēro tiesību aktus akcīzes nodokļu jomā, sadarbojas gan savā starpā, gan ar Komisiju, lai nodrošinātu atbilstību minētajiem tiesību aktiem. Tālab šajā regulā izklāstīti noteikumi un procedūras, kas ļauj dalībvalstu kompetentajām iestādēm sadarboties un gan elektroniski, gan citādi apmainīties ar informāciju, kas ir vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu.
2. Šī regula neietekmē to, kā dalībvalstīs piemēro noteikumus par savstarpēju palīdzību krimināllietās.
3. Tā neietekmē saistību izpildi attiecībā uz plašāku savstarpējo palīdzību, kas izriet no citiem juridiskiem instrumentiem, tostarp divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā:
1)
“kompetentā iestāde” ir iestāde, kas norīkota saskaņā ar 3. panta 1. punktu;
2)
“pieprasījuma iesniedzēja iestāde” ir dalībvalsts centrālais akcīzes koordinācijas birojs vai jebkurš koordinācijas dienests vai kompetentais ierēdnis, kas kompetentās iestādes vārdā iesniedz palīdzības pieprasījumu;
3)
“pieprasījuma saņēmēja iestāde” ir dalībvalsts centrālais akcīzes koordinācijas birojs vai jebkurš koordinācijas dienests vai kompetentais ierēdnis, kas kompetentās iestādes vārdā saņem palīdzības pieprasījumu;
4)
“akcīzes iestāde” ir jebkura iestāde, kur var veikt akcīzes noteikumos paredzētās formalitātes;
5)
“automātiska informācijas apmaiņa, kuru izraisa kāds notikums” ir sistemātiska tādas informācijas ar iepriekš noteiktu struktūru, kas attiecas uz interesējošu notikumu, paziņošana bez iepriekšēja pieprasījuma, ja un kad šāda informācija kļūst pieejama, kas nav Direktīvas 2008/118/EK 21. pantā paredzētā informācijas apmaiņa;
6)
“regulāra automātiska informācijas apmaiņa” ir sistemātiska informācijas ar iepriekš noteiktu struktūru paziņošana bez iepriekšēja pieprasījuma iepriekš noteiktos regulāros intervālos;
7)
“spontāna informācijas apmaiņa” ir tādas informācijas paziņošana citai dalībvalstij bez iepriekšēja pieprasījuma, uz kuru neattiecas šā panta 5. vai 6. punkts vai Direktīvas 2008/118/EK 21. pants;
8)
“datorizēta sistēma” ir datorizēta akcīzes preču aprites un uzraudzības sistēma, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1152/2003/EK (2003. gada 16. jūnijs) par datorizētas sistēmas ieviešanu akcīzes preču apritei un kontrolei (10);
9)
“persona” ir fiziska persona, juridiska persona, jebkura personu apvienība, kas nav juridiska persona, bet kas saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem ir atzīta par tiesīgu veikt juridiskas darbības un jebkurus citus jebkāda veida un formas juridiskus pasākumus neatkarīgi no tā, vai tai ir juridiskas personas statuss;
10)
“ekonomikas dalībnieks” ir persona, kura uzņēmējdarbības veikšanas gaitā tiek iesaistīta darbībās, uz kurām attiecas tiesību akti akcīzes nodokļu jomā, neatkarīgi no tā, vai tai ir atļauts veikt šādas darbības vai ne;
11)
“elektroniski” nozīmē - izmantojot visu veidu tādas elektroniskas iekārtas, kas spēj apstrādāt, tostarp pārraidīt un saspiest, datus un glabāt tos un ietver 8. punktā definēto datorizēto sistēmu;
12)
“akcīzes numurs” ir identifikācijas numurs, ko ekonomikas dalībnieku vai telpu reģistrēšanai akcīzes nodokļu nolūkā piešķīrusi dalībvalsts, kā minēts 19. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā;
13)
“akcīzes preču aprite Savienībā” ir akcīzes preču aprite starp divām vai vairākām dalībvalstīm, piemērojot atlikto akcīzes nodokļa maksāšanu Direktīvas 2008/118/EK IV nodaļas nozīmē, vai tādu akcīzes preču aprite, kuras ir nodotas patēriņam Direktīvas 2008/118/EK V nodaļas 2. iedaļas nozīmē;
14)
“administratīvā izmeklēšana” ir jebkura kontrole, pārbaude vai cits pasākums, ko, pildot savus pienākumus, veic iestādes, kuru kompetencē ir tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā piemērošana, lai nodrošinātu minēto tiesību aktu pareizu piemērošanu;
15)
“CCN/CSI tīkls” ir kopējā platforma, kura pamatojas uz kopējo sakaru tīklu (CCN) un kopējo sistēmas saskarni (CSI) un kuru Savienība izveidojusi, lai nodrošinātu visas informācijas elektronisku nosūtīšanu starp kompetentām muitas un nodokļu iestādēm;
16)
“akcīzes nodokļi” ir nodokļi, kas minēti Direktīvas 2008/118/EK 1. panta 1. punktā;
17)
“savstarpējās administratīvās palīdzības dokuments” ir datorizētajā sistēmā izveidots dokuments, kuru izmanto informācijas apmaiņai saskaņā ar 8., 15. vai 16. pantu un turpmākiem pasākumiem saskaņā ar 8. vai 16. pantu;
18)
“alternatīvais savstarpējās administratīvās palīdzības dokuments” ir dokuments papīra formā, kuru izmanto informācijas apmaiņai saskaņā ar 8. vai 15. pantu gadījumā, ja datorizētā sistēma nav pieejama;
19)
“vienlaicīga kontrole” ir koordinēta divu vai vairāku dalībvalstu organizēta pārbaude saistībā ar tiesību aktiem akcīzes nodokļu jomā par tādu ekonomikas dalībnieka vai ar to saistītu personu situāciju, kas izraisa kopīgu vai papildu interesi.
3. pants
Kompetentās iestādes
1. Katra dalībvalsts norīko kompetento iestādi, kura piemēro šo regulu. Tā informē Komisiju par minēto norīkojumu un nekavējoties ziņo par visām turpmākām izmaiņām.
2. Komisija dara pieejamu kompetento iestāžu sarakstu un publicē šo informāciju Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
4. pants
Centrālie akcīzes koordinācijas biroji un koordinācijas dienesti
1. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde norīko centrālo akcīzes koordinācijas biroju, kam deleģē galveno atbildību par saziņu ar pārējām dalībvalstīm administratīvās sadarbības jomā attiecībā uz tiesību aktiem akcīzes nodokļu jomā. Dalībvalsts par to informē Komisiju un pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.
Šīs regulas mērķiem centrālo akcīzes koordinācijas biroju var arī norīkot par atbildīgo saziņai ar Komisiju.
2. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde var norīkot koordinācijas dienestus, kas nav centrālais akcīzes koordinācijas birojs, kuriem ir piešķirta kompetence saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem vai politiku, tiešai informācijas apmaiņai saskaņā ar šo regulu.
Centrālais akcīzes koordinācijas birojs nodrošina, ka šo dienestu sarakstu pastāvīgi atjaunina un dara pieejamu pārējo iesaistīto dalībvalstu centrālajiem akcīzes koordinācijas birojiem.
5. pants
Kompetentie ierēdņi
1. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde saskaņā ar dalībvalsts izstrādātiem nosacījumiem var norīkot kompetentos ierēdņus, kas saskaņā ar šo regulu drīkst veikt tiešu informācijas apmaiņu.
Kompetentā iestāde var ierobežot šāda norīkojuma darbības jomu.
Centrālais akcīzes koordinācijas birojs atbild par to, ka kompetento ierēdņu sarakstu pastāvīgi atjaunina un dara pieejamu pārējo iesaistīto dalībvalstu centrālajiem akcīzes koordinācijas birojiem.
2. Saskaņā ar kompetento iestāžu izstrādātiem nosacījumiem ierēdņus, kas veic informācijas apmaiņu saskaņā ar 12. un 13. pantu, minēto pantu vajadzībām uzskata par kompetentajiem ierēdņiem.
6. pants
Centrālā akcīzes koordinācijas biroja, koordinācijas dienestu un kompetento ierēdņu pienākumi
1. Centrālajam akcīzes koordinācijas birojam ir galvenā atbildība par informācijas apmaiņu attiecībā uz akcīzes preču apriti starp dalībvalstīm, un jo īpaši tam ir galvenā atbildība par to, lai nodrošinātu:
a)
informācijas apmaiņu saskaņā ar 8. pantu;
b)
dalībvalstu pieprasīto paziņojumu par administratīviem lēmumiem un pasākumiem nosūtīšanu saskaņā ar 14. pantu;
c)
obligāto informācijas apmaiņu saskaņā ar 15. pantu;
d)
fakultatīvo spontāno informācijas apmaiņu saskaņā ar 16. pantu;
e)
atgriezeniskās saites sniegšanu par turpmākām darbībām saskaņā ar 8. panta 5. punktu un 16. panta 2. punktu;
f)
elektroniskajās datubāzēs glabātās informācijas apmaiņu, kā noteikts 19. pantā;
g)
statistiskās un cita veida informācijas sniegšanu saskaņā ar 34. pantu.
2. Ja koordinācijas dienesti vai kompetentie ierēdņi nosūta vai saņem palīdzības pieprasījumus vai atbildes uz šādiem palīdzības pieprasījumiem, tie informē savas dalībvalsts centrālo akcīzes koordinācijas biroju saskaņā ar šā biroja izstrādātiem nosacījumiem.
3. Ja koordinācijas dienests vai kompetentais ierēdnis saņem palīdzības pieprasījumu, kas prasa veikt darbību ārpus tā kompetencē esošās teritoriālās vai darbības zonas, tas šādu pieprasījumu nekavējoties pārsūta savas dalībvalsts centrālajam akcīzes koordinācijas birojam un koordinācijas dienesta atbildīgajam kompetentajam ierēdnim un par to informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi. Šādā gadījumā 11. pantā noteiktais laikposms sākas nākamajā dienā pēc palīdzības pieprasījuma pārsūtīšanas centrālajam akcīzes koordinācijas birojam un koordinācijas dienesta atbildīgajam kompetentajam ierēdnim, bet ne vēlāk kā vienu nedēļu pēc pieprasījuma saņemšanas, kā minēts šā punkta pirmajā teikumā.
7. pants
Informācija vai dokumenti, ko iegūst ar tiesu iestādes atļauju vai pēc tās pieprasījuma
1. Lai citas dalībvalsts kompetentajai iestādei darītu zināmu informāciju vai dokumentus, ko kompetentā iestāde ir ieguvusi ar tiesu iestādes atļauju vai pēc tās pieprasījuma, iepriekš ir jāsaņem tiesu iestādes atļauja, ja šādas atļaujas iegūšana ir paredzēta valsts tiesību aktos.
2. Ja informācijas pieprasīšanas gadījumā tiesu iestāde atsakās pieprasījuma saņēmējai iestādei šādu atļauju sniegt, pieprasījuma saņēmēja iestāde saskaņā ar 25. panta 5. punktu par to informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi.
II NODAĻA
SADARBĪBA PĒC PIEPRASĪJUMA
8. pants
Pieprasījuma saņēmējas iestādes vispārīgie pienākumi
1. Saņemot pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījumu, pieprasījuma saņēmēja iestāde paziņo informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, tostarp jebkādu informāciju, kas attiecas uz kādu konkrētu gadījumu vai konkrētiem gadījumiem, jo īpaši saistībā ar akcīzes preču apriti Savienībā.
2. Lai paziņotu 1. punktā minēto informāciju, pieprasījuma saņēmēja iestāde nodrošina, ka tiek veikta jebkāda administratīva izmeklēšana, kas vajadzīga šādas informācijas iegūšanai.
3. Šā panta 1. punktā minētais pieprasījums var ietvert pamatotu pieprasījumu veikt īpašu administratīvu izmeklēšanu. Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde uzskata, ka administratīva izmeklēšana nav vajadzīga, tā nekavējoties informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par šāda lēmuma pamatojumu.
4. Lai iegūtu pieprasīto informāciju vai veiktu pieprasīto administratīvo izmeklēšanu, pieprasījuma saņēmēja iestāde vai ikviena administratīvā iestāde, pie kuras tā vēršas, darbojas tā, it kā tā rīkotos pati savā vārdā vai pēc savas dalībvalsts citas iestādes pieprasījuma.
5. Pieprasījuma saņēmēja iestāde var pieprasīt, lai pieprasījuma iesniedzēja iestāde sniedz atgriezenisko saiti par turpmākām darbībām, ko pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts veikusi, pamatojoties uz sniegto informāciju. Ja šāds pieprasījums tiek izteikts, pieprasījuma iesniedzēja iestāde, neskarot savā dalībvalstī piemērojamos noteikumus par noslēpumu un datu aizsardzību, iespējami ātri nosūta šādu atgriezenisko saiti ar noteikumu, ka tas tai nerada nesamērīgu slogu.
9. pants
Pieprasījuma un atbildes veidlapa
1. Apmaiņa ar pieprasījumiem sniegt informāciju un veikt administratīvu izmeklēšanu saskaņā ar 8. pantu un atbildēm uz šādiem pieprasījumiem notiek, izmantojot savstarpējas administratīvās palīdzības dokumentu, piemērojot šā panta 4. punktu.
Ja datorizētā sistēma nav pieejama, savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta vietā izmanto alternatīvo savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu.
2. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu:
a)
savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu struktūru un saturu;
b)
noteikumus un procedūras attiecībā uz savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu apmaiņu;
c)
alternatīvā savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta paraugu, veidlapu un saturu;
d)
noteikumus un procedūras attiecībā uz alternatīvā savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta izmantošanu.
Komisija var arī pieņemt īstenošanas aktus, lai noteiktu 8. panta 5. punktā minētās atgriezeniskās saites struktūru un saturu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
3. Katra dalībvalsts nosaka, kādās situācijās var uzskatīt, ka datorizētā sistēma nav pieejama.
4. Izņēmuma gadījumos, ja savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta izmantošana nav īstenojama, apmainīties ar ziņojumiem daļēji vai pilnībā var ar citiem līdzekļiem. Šādos gadījumos ziņojumiem pievieno paskaidrojumu, kādēļ savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta izmantošana nebija īstenojama.
10. pants
Dokumentu nodrošināšana
1. Regulas 9. panta 1. punktā minētajam savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentam pievieno dažāda satura dokumentus, kuri sniedzami saskaņā ar 8. pantu.
Tomēr gadījumā, ja tas nav iespējams vai nav īstenojams, dokumentus nodrošina elektroniski vai citādi.
2. Pieprasījuma saņēmējai iestādei ir pienākums nodrošināt dokumentu oriģinālus tikai tad, ja šādi dokumenti ir nepieciešami pieprasījuma iesniedzējas iestādes norādītām vajadzībām un ja to nodrošināšana nav pretrunā pieprasījuma saņēmējas iestādes dalībvalstī piemērojamiem tiesību aktiem.
11. pants
Termiņi
1. Pieprasījuma saņēmēja iestāde sniedz 8. pantā minēto informāciju, cik drīz vien iespējams un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc pieprasījuma saņemšanas dienas.
Tomēr, ja pieprasījuma saņēmējas iestādes rīcībā jau ir šāda informācija, termiņš ir viens mēnesis.
2. Dažos īpašos gadījumos pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde var vienoties par termiņiem, kas atšķiras no 1. punktā paredzētajiem termiņiem.
3. Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde nevar atbildēt uz pieprasījumu 1. punktā paredzētajā termiņā, tā, izmantojot savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu, viena mēneša laikā informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par iemesliem, kuru dēļ tā nevar atbildēt uz pieprasījumu, un norāda, kad tā varētu atbildēt.
12. pants
Citu dalībvalstu ierēdņu piedalīšanās administratīvā izmeklēšanā
1. Pieprasījuma iesniedzējai iestādei un pieprasījuma saņēmējai iestādei par to vienojoties un ievērojot pieprasījuma saņēmējas iestādes paredzētās procedūras, pieprasījuma iesniedzējas iestādes pilnvarotie ierēdņi - informācijas apmaiņas nolūkā, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, - var atrasties pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts administratīvo iestāžu birojos vai citā vietā, kur minētās iestādes veic savus pienākumus.
Ja pieprasītā informācija ir dokumentos, kam pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņi var piekļūt, pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņiem izsniedz to kopijas.
2. Pieprasījuma iesniedzējai iestādei un pieprasījuma saņēmējai iestādei par to vienojoties un ievērojot pieprasījuma saņēmējas iestādes paredzētās procedūras, pieprasījuma iesniedzējas iestādes norīkotie ierēdņi - informācijas apmaiņas nolūkā, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, - var piedalīties administratīvajā izmeklēšanā, ko veic pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī.
Ja šāda vienošanās ir panākta, ar pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņu starpniecību un vienīgi tāpēc, lai veiktu administratīvu izmeklēšanu, pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņiem var būt pieejamas tās pašas telpas un tie paši dokumenti, kas ir pieejami pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņiem. Pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņi veic izmeklēšanu vai uzdod jautājumus tikai ar pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņu piekrišanu un viņu uzraudzībā. Viņi neīsteno izmeklēšanas pilnvaras, kas piešķirtas pieprasījuma saņēmējas iestādes ierēdņiem.
3. Pieprasījuma iesniedzējas iestādes ierēdņiem, kuri atrodas citā dalībvalstī saskaņā ar 1. un 2. punktu, vienmēr jāvar uzrādīt rakstisku pilnvarojumu, kas apliecina viņu identitāti un oficiālo statusu.
13. pants
Vienlaicīga kontrole
1. Ikreiz, kad dalībvalstis uzskata, ka tāda kontrole varētu būt efektīvāka nekā tikai vienas dalībvalsts veikta kontrole, divas vai vairākas dalībvalstis informācijas apmaiņas nolūkā, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, un pamatojoties uz riska analīzi, var vienoties, ka tās katra savā teritorijā veic vienlaicīgu akcīzes nodokļu stāvokļa kontroli attiecībā uz vienu vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem vai citām personām, kuras izraisa kopīgu vai papildu ieinteresētību.
2. Lai uzsāktu vienlaicīgu kontroli saskaņā ar 1. punktu, dalībvalsts kompetentā iestāde iesniedz priekšlikumu pārējām attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm.
Priekšlikumā norāda:
a)
gadījumu vai gadījumus, par kuru vai kuriem ierosina veikt vienlaicīgu kontroli;
b)
katru personu, attiecībā uz kuru šādu kontroli plānots veikt;
c)
iemeslus, kuri pamato kopējas kontroles nepieciešamību;
d)
laikposmu, kad plānots veikt šādu kontroli.
3. Kompetentās iestādes, kas saņem 2. punktā minēto priekšlikumu, apstiprina savu piekrišanu piedalīties vienlaicīgajā kontrolē vai priekšlikuma iesniedzējai kompetentajai iestādei sniedz pamatotu atteikumu pēc iespējas ātrāk, bet ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc priekšlikuma saņemšanas.
4. Katra kompetentā iestāde, kura piedalās vienlaicīgā kontrolē, ieceļ pārstāvi, kas atbild par vienlaicīgās kontroles operācijas uzraudzību un koordinēšanu.
5. Pēc vienlaicīgas kontroles veikšanas kompetentās iestādes nekavējoties informē pārējo dalībvalstu centrālos akcīzes koordinācijas birojus par vienlaicīgās kontroles veikšanas laikā konstatētajām metodēm vai praksi, kuras izmantotas vai ir aizdomas par to izmantošanu pretrunā tiesību aktiem akcīzes nodokļu jomā, ja šāda informācija var īpaši interesēt pārējās dalībvalstis.
14. pants
Pieprasījums paziņot administratīvos lēmumus un pasākumus
1. Saņemot pieprasījuma iesniedzējas iestādes pieprasījumu, pieprasījuma saņēmēja iestāde saskaņā ar noteikumiem, kas reglamentē līdzīgus paziņojumus, kas piemērojami tās dalībvalstī, paziņo adresātam par visiem pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts administratīvo iestāžu lēmumiem un pasākumiem attiecībā uz tiesību aktu piemērošanu akcīzes nodokļu jomā.
2. Šā panta 1. punktā minētajos paziņojuma pieprasījumos norāda paziņojamā lēmuma vai pasākuma priekšmetu un nosaukumu, adresi un jebkuru citu būtisku informāciju, lai identificētu adresātu.
3. Pieprasījuma saņēmēja iestāde nekavējoties informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par savu rīcību, atbildot uz 1. punktā minēto paziņojuma pieprasījumu, un paziņo dienu, kad lēmumu vai pasākumu paziņos adresātam.
4. Ja pieprasījuma saņēmēja iestāde nevar izpildīt 1. punktā minēto paziņojuma pieprasījumu, tā attiecīgi informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi rakstiski viena mēneša laikā pēc pieprasījuma saņemšanas.
Pieprasījuma saņēmēja iestāde neatsakās izpildīt paziņošanas pieprasījumu, pamatojoties uz tā lēmuma vai pasākuma saturu, par kuru jāpaziņo.
5. Pieprasījuma iesniedzēja iestāde pieprasa paziņojumu saskaņā ar šo pantu tikai tad, ja tā nevar paziņot adresātam saskaņā ar noteikumiem, kas reglamentē attiecīgo instrumentu paziņošanu pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, vai ja šāds paziņojums radītu nesamērīgus sarežģījumus.
6. Šo pantu nepiemēro dokumentiem, kas minēti 8. pantā Padomes Direktīvā 2010/24/ES (2010. gada 16. marts) par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem (11).
III NODAĻA
INFORMĀCIJAS APMAIŅA BEZ IEPRIEKŠĒJA PIEPRASĪJUMA
15. pants
Obligāta informācijas apmaiņa
1. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde, izmantojot regulāru informācijas apmaiņu vai automātisku informācijas apmaiņu, kuru izraisa kāds notikums, bez iepriekšēja pieprasījuma pārsūta visu citu iesaistīto dalībvalstu kompetentajām iestādēm informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, šādos gadījumos:
a)
ja citā dalībvalstī ir noticis tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pārkāpums vai ir aizdomas, ka tāds ir noticis;
b)
ja tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pārkāpumam, kas ir noticis vai par ko ir aizdomas, ka tas ir noticis vienā dalībvalstī, var būt sekas citā dalībvalstī;
c)
ja pastāv risks, ka citā dalībvalstī var notikt krāpšana vai akcīzes nodokļu zaudējums;
d)
ja ir notikusi to akcīzes preču pilnīga iznīcināšana vai neatgriezenisks zudums, kurām piemēro atliktās nodokļa maksāšanas režīmu;
e)
ja akcīzes preču aprites Savienībā laikā ir noticis ārkārtas notikums, kas nav paredzēts Direktīvā 2008/118/EK un kas var ietekmēt ekonomikas dalībnieka akcīzes nodokļa saistību aprēķinu.
2. Iestāde, kas saskaņā ar 1. punktu ir nosūtījusi informāciju citai iestādei, var pieprasīt, lai šī cita iestāde sniedz atgriezenisko saiti par turpmākiem pasākumiem, ko tā veikusi, pamatojoties uz sniegto informāciju. Ja šāds pieprasījums tiek izteikts, otra iestāde, neskarot savā dalībvalstī piemērojamos noteikumus par noslēpumu un datu aizsardzību, iespējami ātri nosūta šādu atgriezenisko saiti, ja vien tas tai nerada nesamērīgu slogu.
3. Ja 1. punktā minētā informācija attiecas uz akcīzes preču apriti Savienībā, informāciju pārsūta, izmantojot savstarpējas administratīvās palīdzības dokumentu, kā noteikts 4. punktā.
Tomēr izņēmuma gadījumos, ja minētā dokumenta izmantošana nav īstenojama, apmainīties ar informāciju daļēji vai pilnībā var ar citiem līdzekļiem. Šādos gadījumos ziņojumiem pievieno paskaidrojumu, kādēļ savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta izmantošana nebija īstenojama.
4. Ja datorizētā sistēma nav pieejama, 3. punktā minētā dokumenta vietā izmanto alternatīvo savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu.
5. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu:
a)
precīzas informācijas kategorijas, ar kurām saskaņā ar 1. punktu jāveic apmaiņa, un kuras attiecībā uz fiziskām personām ietver tādus datus kā viņu vārds un uzvārds, ielas nosaukums, ielas numurs, pasta indekss, pilsēta, dalībvalsts, nodokļa vai cits identifikācijas numurs, produkta kods vai apraksts un citi saistītie personas dati, ja tādi ir pieejami;
b)
regulāras informācijas apmaiņas biežumu un tādas informācijas apmaiņas, kuru izraisa kāds notikums, termiņu katrai informācijas kategorijai saskaņā ar 1. punktu;
c)
savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu struktūru un saturu;
d)
alternatīvā savstarpējās administratīvās palīdzības dokumenta veidlapu un saturu;
e)
noteikumus un procedūras attiecībā uz c) un d) apakšpunktā minēto dokumentu apmaiņu.
Komisija var arī pieņemt īstenošanas aktus, lai noteiktu situācijas, kādās kompetentās iestādes var uzskatīt, ka datorizētā sistēma nav pieejama šā panta 4. punkta nolūkā.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
16. pants
Fakultatīva informācijas apmaiņa
1. Dalībvalstu kompetentās iestādes, izmantojot spontāno informācijas apmaiņu, var bez iepriekšēja pieprasījuma pārsūtīt cita citai jebkuru informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, kas tām ir zināma un uz kuras apmaiņu neattiecas 15. pants.
Šim nolūkam tās var izmantot datorizēto sistēmu, ja šī sistēma spēj apstrādāt šādu informāciju.
2. Iestāde, kas saskaņā ar 1. punktu ir nosūtījusi informāciju citai iestādei, var pieprasīt, lai šī cita iestāde sniedz atgriezenisko saiti par turpmākiem pasākumiem, ko tā veikusi, pamatojoties uz sniegto informāciju. Ja šāds pieprasījums tiek izteikts, otra iestāde, neskarot savā dalībvalstī piemērojamos noteikumus par noslēpumu un datu aizsardzību, iespējami ātri nosūta šādu atgriezenisko saiti, ja vien tas tai nerada nesamērīgu slogu.
3. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu:
a)
savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu struktūru un saturu, aptverot visizplatītākos 1. punktā minētos informācijas veidus;
b)
noteikumus un procedūras attiecībā uz savstarpējās administratīvās palīdzības dokumentu apmaiņu.
Komisija var arī pieņemt īstenošanas aktus, lai noteiktu 2. punktā minētās atgriezeniskās saites struktūru un saturu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
17. pants
Dalībvalstu pienākums atvieglot informācijas apmaiņu bez iepriekšēja pieprasījuma
Dalībvalstis veic vajadzīgos administratīvos un organizatoriskos pasākumus, lai atvieglotu šajā nodaļā paredzēto informācijas apmaiņu.
18. pants
Pienākumu ierobežojums
Dalībvalstīm nav pienākuma šīs nodaļas īstenošanas nolūkā noteikt jaunus pienākumus personām attiecībā uz informācijas vākšanu vai uzņemties nesamērīgu administratīvo slogu.
IV NODAĻA
ELEKTRONISKAS INFORMĀCIJAS PAR EKONOMIKAS DALĪBNIEKIEM GLABĀŠANA UN APMAIŅA
19. pants
Informācijas par ekonomikas dalībniekiem un akcīzes preču noliktavām izsniegtām licencēm glabāšana un apmaiņa
1. Katra dalībvalsts uztur elektronisku datubāzi, kurā ir šādi reģistri:
a)
tādu ekonomikas dalībnieku reģistrs, kuri pieder pie kādas no šādām kategorijām:
i)
apstiprināti noliktavu turētāji Direktīvas 2008/118/EK 4. panta 1. punkta nozīmē;
ii)
reģistrēti saņēmēji Direktīvas 2008/118/EK 4. panta 9. punkta nozīmē;
iii)
reģistrēti nosūtītāji Direktīvas 2008/118/EK 4. panta 10. punkta nozīmē;
b)
tādu telpu reģistrs, kuras apstiprinātas kā akcīzes preču noliktavas Direktīvas 2008/118/EK 4. panta 11. punkta nozīmē.
2. Šā panta 1. punktā minētajos reģistros ir šāda informācija:
a)
unikāls akcīzes identifikācijas numurs, ko ekonomikas dalībniekam vai telpām piešķīrusi kompetentā iestāde;
b)
ekonomikas dalībnieka vai telpu nosaukums un adrese;
c)
produktu, uz kuriem attiecas licence, akcīzes preču kategorija (CAT) un/vai akcīzes preču kods (EPC), kas minēts Komisijas Regulas (EK) Nr. 684/2009 (2009. gada 24. jūlijs), ar ko īsteno Padomes Direktīvu 2008/118/EK attiecībā uz datorizētām procedūrām akcīzes preču pārvietošanai atliktās nodokļa maksāšanas režīmā (12), II pielikuma 11. kodu sarakstā;
d)
tāda centrālā akcīzes koordinācijas biroja vai akcīzes iestādes identifikācija, kurā var saņemt sīkāku informāciju;
e)
datums, no kura licence ir spēkā, ir grozīta un - attiecīgā gadījumā - vairs nav derīga;
f)
par apstiprinātiem noliktavu turētājiem norāda akcīzes preču noliktavu vai šādu noliktavu sarakstu, uz kurām attiecas licence, un, ja valsts tiesību aktos tā ir noteikts, norāda, ka apstiprinātais noliktavas turētājs nosūtīšanas brīdī drīkst nenorādīt datus par saņēmēju, ka apstiprinātais noliktavas turētājs drīkst veikt pārvietošanu vairākās daļās saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 23. pantu vai ka apstiprinātais noliktavas turētājs drīkst akcīzes preces pārvietot uz tiešās piegādes vietu saskaņā ar minētās direktīvas 17. panta 2. punktu;
g)
par reģistrētiem saņēmējiem, ja valsts tiesību aktos tā ir noteikts, norāda, ka reģistrētais saņēmējs drīkst akcīzes preces pārvietot uz tiešās piegādes vietu saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 17. panta 2. punktu;
h)
par reģistrētiem saņēmējiem, kas minēti Direktīvas 2008/118/EK 19. panta 3. punktā, bet nav minēti šā punkta i) apakšpunktā, norāda licences saturu attiecībā uz akcīzes preču skaitu, nosūtītāja identitāti nosūtīšanas dalībvalstī un laikposmu, kurā licence ir derīga;
i)
par reģistrētiem saņēmējiem, kas minēti Direktīvas 2008/118/EK 19. panta 3. punktā un kam ir atļauja saņemt vīnu no nosūtītāja, kam piešķirts Direktīvas 2008/118/EK 40. pantā noteiktais atbrīvojums, - atļaujas saturu attiecībā uz akcīzes preču daudzumu un laikposms, kurā atļauja ir derīga. Ierakstā iekļauj norādi par atbrīvojumu saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 40. pantu;
j)
par akcīzes preču noliktavām norāda to apstiprināto noliktavas turētāju vai apstiprināto noliktavu turētāju sarakstu, kuriem izsniegta atļauja izmantot akcīzes preču noliktavu.
3. Katras dalībvalsts centrālais akcīzes koordinācijas birojs vai koordinācijas dienests nodrošina valsts reģistrā iekļautās informācijas pilnīgumu, precizitāti un atjaunināšanu.
4. Apmaiņa ar 2. punktā minēto attiecīgajos valstu reģistros iekļauto informāciju par ekonomikas dalībniekiem, kuri pārvieto akcīzes preces starp dalībvalstīm, piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, notiek automātiski, izmantojot centrālo reģistru.
Komisija reģistru kā datorizētās sistēmas daļu vada tā, lai jebkurā laikā tiktu nodrošināta pareiza atjaunināta informācija par valstu reģistros iekļautajiem dalībvalstu sniegtajiem datiem.
Dalībvalstu centrālie akcīzes koordinācijas biroji vai koordinācijas dienesti laikus dara Komisijai zināmu valstu reģistru saturu un ikvienu izmaiņu reģistros.
20. pants
Piekļuve informācijai un informācijas labošana
1. Komisija nodrošina, ka personas, kuras iesaistītas akcīzes preču apritē atliktās nodokļa maksāšanas režīmā starp dalībvalstīm, apstiprinājumu par 19. panta 4. punktā minētajā centrālajā reģistrā iekļauto akcīzes numuru derīgumu var iegūt elektroniski. Komisija jebkurus pieprasījumus no ekonomikas dalībnieka labot minēto informāciju pārsūta centrālajam akcīzes koordinācijas birojam vai koordinācijas dienestam, kas atbild par licences izsniegšanu minētajam ekonomikas dalībniekam.
2. Dalībvalstu centrālie akcīzes koordinācijas biroji vai koordinācijas dienesti nodrošina, ka ekonomikas dalībnieki var iegūt apstiprinājumu informācijai, kas par viņiem tiek glabāta saskaņā ar 19. panta 2. punktu, un var panākt tajā esošo neprecizitāšu labošanu.
3. Dalībvalsts kompetentā iestāde var, ievērojot minētās dalībvalsts paredzētos nosacījumus, atļaut centrālajam akcīzes koordinācijas birojam vai norīkotiem koordinācijas dienestiem paziņot par apstiprinājumu informācijai, kas tiek glabāta saskaņā ar 19. panta 2. punktu.
21. pants
Datu glabāšana
1. Katra dalībvalsts glabā informāciju par akcīzes preču apriti Savienībā un 19. pantā noteiktos ierakstus valstu reģistros vismaz piecus gadus pēc tā kalendārā gada beigām, kurā aprite sākusies, lai šādu informāciju varētu izmantot šajā regulā paredzētajām procedūrām. Informācijai, kas valstu reģistros ir iekļauta pirms 2012. gada 1. jūlija, minēto laikposmu drīkst samazināt uz trim gadiem.
2. Informācija, kas vākta, izmantojot datorizēto sistēmu, tiek glabāta šajā sistēmā tā, lai to varētu izgūt un turpmāk apstrādāt sistēmā, atbildot uz 8. pantā minēto informācijas pieprasījumu.
22. pants
Īstenošana
Komisija pieņem īstenošanas aktus:
a)
lai precizētu tehnisko informāciju par 19. panta 1. punktā minētās datubāzes un 19. panta 4. punktā minētā centrālā reģistra automātisku atjaunināšanu;
b)
lai precizētu noteikumus un procedūras attiecībā uz piekļuvi informācijai un informācijas labošanu saskaņā ar 20. panta 1. punktu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
V NODAĻA
KOPĒJI NOSACĪJUMI, KAS REGLAMENTĒ PALĪDZĪBU
23. pants
Valodu izmantošana
Palīdzības pieprasījumi, tostarp paziņošanas pieprasījumi, un pievienotie dokumenti var būt jebkurā valodā, par ko vienojušās pieprasījuma iesniedzēja iestāde un pieprasījuma saņēmēja iestāde. Tulkojums tās dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajām valodām, kurā ir pieprasījuma saņēmēja iestāde, pieprasījumam ir jāpievieno tikai tad, ja pieprasījuma saņēmēja iestāde pamato, kāpēc tulkojums ir vajadzīgs.
24. pants
Pakalpojuma kvalitāte
1. Komisija un dalībvalstis nodrošina, ka datorizētās sistēmas daļas, kas nepieciešamas šajā regulā aprakstītajai informācijas apmaiņai, darbojas, tiek atbilstīgi uzturētas un turpmāk attīstītas.
2. Komisija un dalībvalstis noslēdz vienošanos par pakalpojumu līmeni un vienojas par datorizētās sistēmas drošības politiku. Nolīgumā par pakalpojumu līmeni tiek noteikta tādu Komisijas un dalībvalstu pakalpojumu tehniskā kvalitāte un kvantitāte, kuri tiek sniegti, lai nodrošinātu visu datorizētās sistēmas daļu un elektroniskās saziņas drošu darbību, un atbildības sadalījums par minētās sistēmas tālāku attīstību.
25. pants
Vispārīgi pieprasījuma saņēmēju iestāžu pienākumu ierobežojumi
1. Pieprasījuma saņēmēja iestāde sniedz pieprasījuma iesniedzējai iestādei saskaņā ar šo regulu prasīto informāciju ar noteikumu, ka:
a)
pieprasījuma iesniedzēja iestāde ir pilnībā izmantojusi parastos informācijas avotus, ko tā attiecīgajos apstākļos būtu izmantojusi, lai iegūtu pieprasīto informāciju, neapdraudot vēlamā rezultāta sasniegšanu; un
b)
pieprasījuma iesniedzējas iestādes informācijas pieprasījumu skaits un būtība konkrētā laikposmā minētajai pieprasījuma saņēmējai iestādei nerada nesamērīgu administratīvu slogu.
2. Šī regula neuzliek pienākumu dalībvalsts kompetentajai iestādei veikt izmeklēšanu vai sniegt informāciju, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību akti vai administratīvā prakse neļauj tās iestādēm veikt šādu izmeklēšanu vai vākt vai izmantot šādu informāciju pašas minētās dalībvalsts vajadzībām.
3. Dalībvalsts kompetentā iestāde var atteikties sniegt informāciju, ja pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts juridisku iemeslu dēļ nespēj sniegt līdzīgu informāciju.
4. Informāciju var atteikties sniegt, ja tas izraisītu komercnoslēpuma, rūpnieciska vai dienesta noslēpuma vai komercprocesa atklāšanu vai ja informācijas atklāšana būtu pretrunā sabiedriskajai kārtībai.
5. Pieprasījuma saņēmēja iestāde informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi par palīdzības pieprasījuma atteikuma iemesliem.
Statistikas vajadzībām kompetentās iestādes reizi gadā informē Komisiju par atteikumu iemesliem.
6. Šā panta 2., 3. vai 4. punkts nekādā gadījumā nedod pieprasījuma saņēmējai iestādei tiesības atteikties sniegt informāciju tikai tāpēc, ka minētā informācija ir bankas, citas finanšu iestādes, ieceltas personas vai personas, kas darbojas kā aģents vai uzticības persona, rīcībā, vai tāpēc, ka informācija ir saistīta ar kādas personas īpašumtiesību interesēm.
26. pants
Izdevumi
Dalībvalstis savstarpēji atsakās no visiem prasījumiem par tādu izdevumu, kas radušies saistībā ar šīs regulas piemērošanu, atmaksu, izņemot prasījumus attiecībā uz ekspertiem samaksāto maksu par pakalpojumiem.
27. pants
Minimālais apjoms
1. Uz palīdzības pieprasījumu var attiekties minimālais robežlielums, kura pamatā ir akcīzes nodoklis, kas ir potenciāli maksājams.
2. Komisija var pieņemt īstenošanas aktus, lai precizētu šā panta 1. punktā minēto robežlielumu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
28. pants
Dienesta noslēpums, datu aizsardzība un saskaņā ar šo regulu sniegtas informācijas izmantošana
1. Uz informāciju, ko dalībvalstis paziņojušas vai vākušas saskaņā ar šo regulu, vai informāciju, kura bijusi pieejama ierēdnim vai citam darbiniekam vai līgumslēdzējam to pienākumu pildīšanas laikā, attiecas dienesta noslēpuma pienākums, un to aizsargā tāpat kā līdzīgu informāciju saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kura to ir saņēmusi.
2. Šā panta 1. punktā minēto informāciju var izmantot šādām vajadzībām:
a)
akcīzes nodokļu novērtējuma bāzes noteikšanai;
b)
akcīzes nodokļu iekasēšanai vai administratīvai kontrolei;
c)
akcīzes preču aprites pārraudzībai;
d)
riska analīzei akcīzes nodokļu jomā;
e)
izmeklēšanai akcīzes nodokļu jomā;
f)
citu nodokļu, nodevu un maksājumu noteikšanai, uz ko attiecas Direktīvas 2010/24/ES 2. pants.
Tomēr dalībvalsts kompetentā iestāde, kura sniedz informāciju, atļauj to izmantot citiem mērķiem pieprasījuma iesniedzējas iestādes dalībvalstī, ja pieprasījuma saņēmējas iestādes dalībvalsts tiesību akti minētajā dalībvalstī ļauj informāciju izmantot līdzīgiem mērķiem.
Tādā mērā, kādā to atļauj valsts tiesību akti, un neskarot 1. panta 2. punktu, šā panta 1. punktā minēto informāciju var izmantot saistībā ar tiesas vai administratīviem procesiem, kas var ietvert sodus, kas ierosināti par nodokļu tiesību aktu pārkāpumiem, neskarot noteikumus, kas reglamentē atbildētāju un liecinieku tiesības šādos procesos.
3. Ja pieprasījuma iesniedzēja iestāde uzskata, ka informācija, ko tā ir saņēmusi no pieprasījuma saņēmējas iestādes, var būt noderīga citas dalībvalsts kompetentajai iestādei, tā var minētajai iestādei pārsūtīt attiecīgo informāciju. Tā par to informē pieprasījuma saņēmēju iestādi.
Pieprasījuma saņēmēja iestāde var noteikt, ka informāciju var darīt zināmu citai dalībvalstij tikai ar tās iepriekšēju piekrišanu.
4. Visu šajā regulā minēto personas datu apstrādi dalībvalstis veic saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ar kuriem tiek īstenota Direktīva 95/46/EK.
Šīs regulas pareizai piemērošanai dalībvalstis ierobežo Direktīvas 95/46/EK 10. pantā, 11. panta 1. punktā un 12. un 21. pantā noteikto pienākumu un tiesību darbības jomu tādā mērā, kāds nepieciešams, lai aizsargātu minētās direktīvas 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētās intereses. Šādi ierobežojumi ir proporcionāli attiecīgajām interesēm.
29. pants
Piekļuve informācijai saskaņā ar Komisijas atļauju
Komisijas atbilstīgi pilnvarotām personām var tikt piešķirta piekļuve 28. panta 4. punktā minētajai informācijai tikai tādā mērā, kādā šāda piekļuve nepieciešama CCN/CSI tīkla aprūpei, uzturēšanai un attīstībai un centrālā reģistra darbības nodrošināšanai.
Uz šādām personām attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Informāciju, kurai tiek dota piekļuve, aizsargā kā personas datus saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
30. pants
Iegūtās informācijas pierādījuma vērtība
Ziņojumus, pārskatus un visus citus dokumentus vai to apliecinātas kopijas vai izrakstus no tiem, ko kādas dalībvalsts kompetentā iestāde sniegusi citas dalībvalsts kompetentajai iestādei saskaņā ar šo regulu, otrās dalībvalsts kompetentās struktūras var izmantot par pierādījumu ar tādiem pašiem noteikumiem kā līdzīgus dokumentus, ko sniegusi minētās otrās dalībvalsts cita iestāde.
31. pants
Pienākums sadarboties
1. Šīs regulas piemērošanas nolūkā dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai:
a)
nodrošinātu 3. līdz 5. pantā minēto iestāžu efektīvu iekšējo koordināciju;
b)
nodibinātu tiešu to iestāžu sadarbību, kuras ir pilnvarotas nodrošināt šā punkta a) apakšpunktā minēto koordināciju;
c)
nodrošinātu šajā regulā paredzētās informācijas apmaiņas sistēmas sekmīgu darbību.
2. Komisija katras dalībvalsts kompetentajai iestādei nekavējoties paziņo visu informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā pareizu piemērošanu, ko tā saņem un ko tā spēj sniegt.
32. pants
Attiecības ar trešām valstīm
1. Dalībvalsts kompetentā iestāde, kas saņem informāciju no trešās valsts, var nodot minēto informāciju ikvienas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurām par to varētu būt interese, jo īpaši tām kompetentajām iestādēm, kuras pieprasa šādu informāciju, tiktāl, ciktāl tas ir atļauts nolīgumos par palīdzību, kuri noslēgti ar konkrēto trešo valsti. Šādu informāciju var arī nodot Komisijai, ja tā ir Savienības interesēs šīs regulas vajadzībām.
2. Ja attiecīgā trešā valsts izteikusi juridisku apņemšanos sniegt pieprasīto palīdzību vākt pierādījumus par tādiem neregulāri veiktiem darījumiem, kuri izrādās pretrunā tiesību aktiem akcīzes nodokļu jomā, tad informāciju, kas iegūta saskaņā ar šo regulu, dalībvalsts kompetentā iestāde var sniegt minētajai trešai valstij, saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem attiecībā uz personas datu nodošanu trešām valstīm, lai nodrošinātu pareizu akcīzes nodokļu vai līdzīgu nodokļu, nodevu vai maksājumu piemērošanu trešā valstī, ja tam piekrīt kompetentās iestādes, kas sniegušas informāciju saskaņā ar to valsts tiesību aktiem.
33. pants
Palīdzība ekonomikas dalībniekiem
1. Tās dalībvalsts iestādes, kurā uzņēmējdarbību veic akcīzes preču nosūtītājs, var piešķirt palīdzību minētajam nosūtītājam, ja tas nesaņem Direktīvas 2008/118/EK 24. panta 4. punktā minēto saņemšanas ziņojumu, minētās direktīvas 25. panta 3. punktā minēto eksporta ziņojumu vai - minētās direktīvas 33. panta 1. punktā minētajos gadījumos - tās 34. pantā minētā pavaddokumenta kopiju.
Šādas palīdzības piešķiršana neskar preču nosūtītāja, kas ir palīdzības saņēmējs, nodokļu saistības.
2. Ja dalībvalsts piešķir palīdzību, ievērojot šā panta 1. punktu, un uzskata, ka ir nepieciešams saņemt informāciju no citas dalībvalsts, tā pieprasa šādu informāciju saskaņā ar 8. pantu. Otra dalībvalsts var atteikties iegūt pieprasīto informāciju, ja sūtītājs nav izmantojis visus tam pieejamos līdzekļus, lai iegūtu apliecinājumu tam, ka akcīzes preču aprite starp dalībvalstīm ir beigusies.
VI NODAĻA
IZVĒRTĒŠANA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI
34. pants
Procedūru izvērtēšana, darbības statistikas vākšana un pārskatu sniegšana
1. Dalībvalstis un Komisija pārbauda un izvērtē šīs regulas piemērošanu. Šim nolūkam Komisija regulāri apkopo dalībvalstu pieredzi, lai uzlabotu šajā regulā noteiktās sistēmas darbību.
2. Dalībvalstis Komisijai dara zināmu:
a)
visu pieejamo informāciju saistībā ar to pieredzi regulas piemērošanā, tostarp statistikas datus, kas nepieciešami izvērtēšanai;
b)
visu pieejamo informāciju par metodēm vai praksi, kas izmantota vai par ko ir aizdomas, ka tā izmantota, lai pārkāptu tiesību aktus akcīzes nodokļa jomā, ja minētās metodes vai prakse atklāj trūkumus vai nepilnības šajā regulā noteikto procedūru darbībā.
Lai izvērtētu, cik efektīvi administratīvās sadarbības sistēma veicina tiesību aktu akcīzes nodokļu jomā piemērošanu un apkaro izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un krāpšanu saistībā ar akcīzes nodokļiem, dalībvalstis var paziņot Komisijai visu veidu pieejamo informāciju, kas nav šā punkta pirmajā daļā minētā informācija.
Komisija pārsūta dalībvalstu sniegto informāciju citām iesaistītajām dalībvalstīm.
Pienākums sniegt informāciju un statistikas datus nevar radīt nepamatotu administratīvā sloga palielināšanos.
3. Komisija var tieši iegūt informāciju no datorizētās sistēmas izveidotajiem ziņojumiem diagnostikas un statistikas vajadzībām atbilstīgi 28. pantam.
4. Informācijā, ko dalībvalstis dara zināmu vai ko Komisija iegūst 1. līdz 3. punkta vajadzībām, neietver individuālus vai personas datus.
5. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai šā panta īstenošanas vajadzībām noteiktu dalībvalstu paziņotos attiecīgos statistikas datus, Komisijas iegūto informāciju un Komisijas un dalībvalstu sagatavotos statistikas pārskatus.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 35. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
35. pants
Akcīzes nodokļa komiteja
1. Komisijai palīdz Akcīzes nodokļa komiteja, kas izveidota ar Direktīvas 2008/118/EK 43. panta 1. punktu. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
36. pants
Regulas (EK) Nr. 2073/2004 atcelšana
Ar šo tiek atcelta Regula (EK) Nr. 2073/2004.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu saskaņā ar atbilstības tabulu šīs regulas pielikumā.
37. pants
Ziņošana Eiropas Parlamentam un Padomei
Reizi piecos gados pēc šīs regulas stāšanās spēkā, pamatojoties jo īpaši uz dalībvalstu sniegto informāciju, Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs regulas piemērošanu.
38. pants
Divpusējas vienošanās
Ja kompetentās iestādes slēdz tādas vienošanās par divpusējiem jautājumiem, uz ko attiecas šī regula, bet kuri neattiecas uz atsevišķiem gadījumiem, tās nekavējoties informē Komisiju. Komisija par to savukārt informē pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.
39. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2012. gada 1. jūlija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 2. maijā