PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 9. února 2012
o uznání Uruguaye podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/106/ES, pokud jde o systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti námořníkům
(oznámeno pod číslem K(2012) 619)
(Text s významem pro EHP)
(2012/76/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/106/ES ze dne 19. listopadu 2008 o minimální úrovni výcviku námořníků (1), a zejména na čl. 19 odst. 3 první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na žádost Španělska ze dne 14. února 2006,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle směrnice 2008/106/ES mohou členské státy rozhodnout, zda potvrdí odpovídající průkazy způsobilosti námořníků vydané třetími zeměmi za předpokladu, že dotčená třetí země je uznána Komisí. Uvedené třetí země musí splňovat všechny požadavky Úmluvy Mezinárodní námořní organizace (IMO) o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (úmluva STCW) (2) ve znění změny z roku 1995.
(2)
Žádost o uznání Uruguaye předložilo Španělsko dopisem ze dne 14. února 2006. Na základě této žádosti Komise posoudila systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti v Uruguayi s cílem ověřit, zda Uruguay splňuje všechny požadavky úmluvy STCW, a zda byla přijata vhodná opatření k zabránění podvodům s průkazy způsobilosti. Toto posouzení vychází z výsledků inspekce, kterou provedli odborníci z Evropské agentury pro námořní bezpečnost v červnu 2007. Během uvedené inspekce byly v systémech výcviku a vydávání průkazů způsobilosti zjištěny některé nedostatky.
(3)
Komise předala členským státům zprávu o výsledcích posouzení.
(4)
Dopisy ze dne 16. února 2009 a 8. prosince 2010 požádala Komise Uruguay o poskytnutí důkazů o tom, že zjištěné nedostatky byly napraveny.
(5)
V dopisech ze dnů 30. dubna 2009 a 18. března 2011 poskytla Uruguay požadované informace a důkazy o provádění vhodných a dostatečných nápravných opatření, jejichž cílem je vyřešit většinu nedostatků zjištěných při posuzování souladu.
(6)
Dva nedostatky však zatím odstraněny nebyly. První se týká skutečnosti, že systém norem kvality se nevztahuje na některé správní činnosti, jako např. schvalování výcvikových programů. Druhý nedostatek se týká vzoru průkazů způsobilosti. Uruguay byla proto vyzvána, aby v tomto směru provedla další nápravná opatření. Tyto nedostatky však neopravňují ke zpochybnění celkové úrovně souladu Uruguaye s požadavky STCW na výcvik a osvědčování způsobilosti námořníků.
(7)
Výsledky posouzení souladu a zhodnocení informací poskytnutých Uruguayí prokázaly, že Uruguay splňuje příslušné požadavky úmluvy STCW a přijala vhodná opatření k zabránění podvodům s průkazy způsobilosti.
(8)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro ochranu mořského prostředí a zabránění znečišťování z lodí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely článku 19 směrnice 2008/106/ES se Uruguay uznává, pokud jde o systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti námořníkům.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 9. února 2012.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS LĒMUMS
(2012. gada 9. februāris)
par Urugvajas atzīšanu attiecībā uz jūrnieku apmācības un sertificēšanas sistēmām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/106/EK
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 619)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/76/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvu 2008/106/EK par jūrnieku minimālo sagatavotības līmeni (1) un jo īpaši tās 19. panta 3. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Spānijas 2006. gada 14. februāra pieprasījumu,
tā kā:
(1)
Saskaņā ar Direktīvu 2008/106/EK dalībvalstis var nolemt atbalstīt trešo valstu izdotos attiecīgos jūrnieku sertifikātus, ja attiecīgo trešo valsti atzīst Komisija. Minētajām trešām valstīm ir jāatbilst visām prasībām Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) 1978. gada Konvencijā par jūrnieku sagatavotības, sertificēšanas un sardzes pildīšanas standartiem (STCW konvencija) (2), kurā 1995. gadā izdarīti grozījumi.
(2)
Ar 2006. gada 14. februāra vēstuli Spānija iesniedza pieprasījumu atzīt Urugvaju. Pēc minētā pieprasījuma Komisija novērtēja Urugvajas apmācības un sertifikācijas sistēmas, lai pārbaudītu, vai Urugvaja ievēro STCW konvencijas prasības un vai ir veikti attiecīgi pasākumi, lai novērstu krāpšanu saistībā ar sertifikātiem. Novērtējuma pamatā bija Eiropas Jūras drošības aģentūras ekspertu 2007. gada jūnijā veiktās inspekcijas rezultāti. Inspekcijas gaitā tika konstatēti atsevišķi trūkumi apmācības un sertificēšanas sistēmās.
(3)
Komisija nodeva dalībvalstīm ziņojumu ar novērtējuma rezultātiem.
(4)
Komisija 2009. gada 16. februāra un 2010. gada 8. decembra vēstulēs pieprasīja Urugvajai sniegt pierādījumus, ka konstatētie trūkumi ir novērsti.
(5)
Urugvaja 2009. gada 30. aprīļa un 2011. gada 18. marta vēstulēs sniedza pieprasīto informāciju un pierādījumus par atbilstošiem un pietiekamiem koriģējošiem pasākumiem, ko tā īstenojusi, lai novērstu atbilstības novērtēšanas laikā konstatētos trūkumus.
(6)
Nav novērsti divi trūkumi. Pirmais attiecas uz to, ka kvalitātes standartu sistēma neietver atsevišķas administrācijas darbības, piemēram, apmācības programmu apstiprināšanu. Otrais trūkums attiecas uz sertifikātu formu. Tāpēc Urugvajas iestādes tiek aicinātas šajā sakarā veikt turpmākas koriģējošas darbības. Tomēr šie trūkumi neliek apšaubīt Urugvajas jūrnieku izglītības, apmācības un sertificēšanas sistēmas kopējo atbilstības līmeni STCW konvencijai.
(7)
Atbilstības novērtēšanas rezultāti un Urugvajas iesniegtās informācijas izvērtējums liecina, ka Urugvaja atbilst attiecīgajām STCW konvencijas prasībām un ir veikusi piemērotus pasākumus, lai novērstu ar sertifikātiem saistītu krāpšanu.
(8)
Šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Direktīvas 2008/106/EK 19. panta izpildes vajadzībām Urugvaja tiek atzīta attiecībā uz jūrnieku apmācības un sertificēšanas sistēmām.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē, 2012. gada 9. februārī