ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 26. ledna 2011
o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“)“
(oznámeno pod číslem K(2011) 275)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/527/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V dopisech ze dne 5. srpna 2009 a 30. září 2009 Komise požádala Německo o informace k § 8c zákona o dani z příjmu právnických osob (dále jen „KStG“ (Körperschaftsteuergesetz)). Německé orgány odpověděly dopisy ze dne 20. srpna 2009 a 5. listopadu 2009. Rozhodnutím ze dne 24. února 2010 zahájila Komise ohledně podpory formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(2)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Zároveň byly zúčastněné strany vyzvány k podání připomínek.
(3)
Německé orgány zaslaly své připomínky dopisem ze dne 9. dubna 2010.
(4)
Ve dnech 9. dubna a 3. června 2010 se v Bruselu uskutečnila dvě setkání se zástupci Německa. Další informace Německo poskytlo dne 2. července 2010. Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
2. POPIS OPATŘENÍ
2.1 Souvislosti
(5)
Zdanění podniků v Německu probíhá v zásadě na základě zákona o dani z příjmu (dále jen „EStG“ (Einkommensteuergesetz)) a KStG. Podle § 10d odst. 2 EStG lze ztráty zaznamenané v jednom fiskálním roce převést, tj. zdanitelné příjmy v následujících zdaňovacích obdobích je možné podle principu daňové způsobilosti snížit započtením ztrát celkem až o 1 mil. EUR ročně. Tuto možnost převodu ztrát mají podle § 8 odst. 1 KStG také podniky, na které se vztahuje daň z příjmu právnických osob.
(6)
Možnost převodu ztrát vedla k tomu, že byly kupovány podniky, které již před dlouhou dobou ukončily veškerou činnost, avšak stále ještě vlastnily převody ztrát (tzv. zastřešující společnosti (empty-shell companies)).
(7)
Aby se zabránilo nákupu takových zastřešujících společností, omezil německý zákonodárce v roce 1997 možnost převodu ztrát tím, že do § 8 odst. 4 KStG zavedl tzv. pravidlo pro nákup zastřešujících společností. Toto pravidlo omezilo možnost převodu ztrát na podniky, které byly právně a hospodářsky totožné s podnikem, jenž ztrátu zaznamenal. Neobsahuje sice definici pojmu „hospodářsky totožný“, ale obsahuje jeden negativní příklad a dva pozitivní.
a)
O hospodářskou totožnost se nejedná, pokud se převádí více než polovina podílů kapitálové společnosti a pokud kapitálová společnost pokračuje ve své hospodářské činnosti nebo ji znovu zahájí s převážně novým majetkem podniku.
b)
Naopak o hospodářskou totožnost se jedná, pokud vklad nového majetku podniku slouží pouze k ozdravení hospodářské činnosti, která způsobila zbývající odpočet ztráty, a pokud tento subjekt v následujících pěti letech pokračuje v hospodářské činnosti v objemu srovnatelném s celkovým obrazem hospodářských poměrů.
c)
O hospodářskou totožnost je jedná rovněž tehdy, když nabyvatel, namísto aby vložil do podniku nový majetek, vyrovná ztráty, které ztrátovému podniku vznikly.
(8)
Oba poslední příklady byly společně označeny jako „systém převodu daňových ztrát“ (Sanierungsklausel).
(9)
§ 8 odst. 4 KStG byl s účinností od 1. ledna 2008 zrušen zákonem o reformě podnikových daní z roku 2008.
(10)
Tímto zákonem o reformě podnikových daní byl také zaveden nový § 8c odst. 1 KStG, jenž oproti bývalému § 8 odst. 4 KStG podstatně silněji omezuje možnost převodu ztrát v případě nabytí podílů. Nové ustanovení stanoví:
a)
Nevyužité ztráty nejsou vůbec odpočitatelné, bylo-li převedeno na nabyvatele více než 50 % upsaného kapitálu, členských práv, podílnických práv nebo hlasovacích práv v určitém subjektu.
b)
Bylo-li během pětiletého období převedeno více než 25 %, avšak maximálně 50 % upsaného kapitálu, členských práv, podílnických práv nebo hlasovacích práv v určitém subjektu, zanikají nevyužité ztráty poměrně k výši procentuální změny ve vlastnictví podílů.
(11)
Nová úprava zpočátku nepředpokládala žádnou výjimku pro podniky, v nichž došlo zároveň k restrukturalizaci i k významným změnám ve struktuře podílníků.
(12)
Po odůvodnění zákona, které schválil německý Spolkový sněm spolu se zákonem o reformě podnikových daní z roku 2008, byl § 8 odst. 4 KStG nahrazen následnou úpravou § 8c odst. 1 KStG, aby se režim zjednodušil (odůvodnění zákona naznačuje, že z praktického použití § 8 odst. 4 KStG vyplynuly četné složité právní otázky) a aby se cíleně postupovalo proti zneužití (4). Zákonodárce si byl vědom toho, že tato úprava znamená, že při restrukturalizaci podniků v obtížích spojené s nabytím účasti už nebude možné převádět ztráty. To však bylo považováno za přijatelné, neboť daňové orgány se mohly vzdát daňových pohledávek v takových případech na základě spravedlivého nároku i bez výslovné zákonné úpravy (5).
2.2 Opatření
(13)
V červnu 2009 bylo úpravou § 8c KStG zavedeno ustanovení jako § 8c odst. 1a KStG, podle něhož je i nadále možný převod ztrát, pokud účelem nabytí podniku v obtížích je jeho restrukturalizace. Tato úprava byla součástí zákona o nižším zatížení občanů v oblasti zdravotního pojištění (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) (6). Nové ustanovení je rovněž označováno jako systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel), případně jako nový systém převodu daňových ztrát (aby se odlišilo od předchozího režimu v § 8 odst. 4 KStG). Tímto byla vytvořena výjimka pro omezení převodu ztrát zavedené § 8c odst. 1 KStG od 1. ledna 2008.
(14)
Podle § 8c odst. 1a KStG smí právnická osoba převést ztráty za těchto podmínek také v případě změn ve vlastnictví podílů spadajících pod § 8c odst. 1 KStG:
a)
účelem nabytí podílů je restrukturalizace subjektu (7);
b)
podnik je v okamžiku nabytí podílů v platební neschopnosti nebo je nadměrně zadlužený, nebo je těmito jevy ohrožen (8);
c)
zásadní struktury podniku zůstanou zachovány, což předpokládá, že
-
subjekt se řídí uzavřenou podnikovou dohodou obsahující ustanovení o zachování pracovních míst, nebo
-
je v prvních pěti letech po nabytí podílů zachováno 80 % pracovních míst (měřeno průměrným ročním objemem mezd), nebo
-
je během dvanácti měsíců do podniku vložen značný majetek nebo jsou odepsány závazky, které ještě mají hodnotu; o vložení značného majetku do podniku se jedná tehdy, když nový majetek podniku odpovídá nejméně 25 % aktiv předcházejícího hospodářského roku; zpětné převody kapitálové společnosti, ke kterým dojde během tří let po vkladu nového majetku podniku, snižují hodnotu vloženého majetku;
d)
v průběhu pěti let po nabytí podílů nedojde ke změně odvětví činnosti;
e)
podnik v okamžiku nabytí podílů neukončil hospodářskou činnost.
(15)
§ 8c odst. 1a KStG vstoupil v platnost 10. července 2009 a platí zpětně od 1. ledna 2008.
(16)
§ 8c odst. 1a KStG byl původně zaveden jen dočasně do 31. prosince 2009. Dne 22. prosince 2009 však německý Spolkový sněm schválil v rámci zákona o urychlení růstu z roku 2009 (Wachstumsbeschleunigungsgesetz 2009) (9) ustanovení, které zrušilo příslušné ustanovení KStG o skončení platnosti.
(17)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že ztráty, které lze převést, mohou být započítány pouze proti ziskům restrukturalizovaného podniku. Nabyvatel nemůže tyto ztráty započítat proti svým vlastním ziskům.
(18)
To platí i tehdy, když nabyvatel konsoliduje své daňové závazky na úrovni koncernu, neboť § 15 věta 1 č. 1 KStG zakazuje převod ztrát, pokud je společnost součástí daňové jednotky (10).
(19)
Podle německých právních předpisů o dani z příjmu právnických osob však takové ztráty nezanikají; jsou pouze „zmraženy“ na úrovni daňové jednotky a mohou být použity, jakmile už podnik není konsolidován. U těchto „zmražených“ ztrát neexistuje žádná lhůta pro převod.
(20)
Nabyvatel je § 8c odst. 1a KStG nepřímo zvýhodňován, neboť se daňové zatížení restrukturalizovaného podniku po úspěšném ukončení restrukturalizace snižuje. Kromě toho může nabyvatel samozřejmě zcela nebo částečně začlenit svou hospodářskou činnost do získaného podniku a tímto způsobem využít převedených ztrát.
2.3 Porovnání ustanovení § 8c odst. 1a KStG a § 8 odst. 4 KStG
(21)
Nové režim podle § 8c odst. 1a KStG se odlišuje od předchozího pravidla podle zrušeného § 8 odst. 4 KStG jedním důležitým a pro posouzení opatření rozhodujícím aspektem.
(22)
Podle § 8c odst. 1 KStG podnik nemůže provést převod ztrát, pokud je převáděna více než polovina podílů, ledaže by se použil systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel). Tímto podle obecného pravidla ztráta při významné změně ve struktuře podílů společníků zaniká. Stávající systém převodu daňových ztrát je tudíž výjimkou z obecného pravidla.
(23)
Podle bývalého § 8 odst. 4 KStG spočívalo obecné pravidlo v tom, že převod ztrát byl při významné změně ve struktuře podílů společníků i nadále možný, pokud existovala hospodářská totožnost podniku. Cílem této výjimky bylo zabránit zneužití (např. ve formě nákupu zastřešujících společností).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(24)
Dopisem ze dne 24. února 2010 Komise informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit ve věci podpory řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(25)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení zastávala názor, že § 8c odst. 1a KStG rozlišuje mezi zdravými podniky, které zaznamenaly ztrátu, a podniky (potenciálně) platebně neschopnými nebo nadměrně zadluženými tím, že zvýhodňuje pouze posledně jmenované. § 8c odst. 1a KStG proto zřejmě představoval výjimku z referenčního systému, podle něhož by obě skupiny podniků nebyly způsobilé pro převod ztrát. Jelikož byly předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU zřejmě splněny, Komise zastávala předběžné stanovisko, že je opatření selektivní a že zahrnuje státní podporu. Nakonec Komise vysvětlila, že má pochybnosti ohledně slučitelnosti opatření s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU podle výkladu dočasného rámce Společenství (11) a s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU podle výkladu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (12) a pokynů k regionální podpoře (13).
(26)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (14). Komise vyzvala Německo a všechny zúčastněné strany, aby podaly připomínky.
(27)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení spolkové ministerstvo financí upozornilo orgány odpovědné za výběr daní, aby § 8c odst. 1a KStG již nepoužívaly, dokud Komise nepřijme v této věci konečné rozhodnutí, a informovaly příslušné podniky, že v případě, že Komise vydá záporné rozhodnutí, budou muset být podpory vráceny (15).
4. STANOVISKO NĚMECKA
(28)
Německé orgány se domnívají, že § 8c odst. 1a KStG nepředstavuje státní podporu z těchto tří důvodů:
a)
režim je v souladu se zásadou soukromého věřitele (viz oddíl 4.1);
b)
není selektivní (viz oddíl 4.2);
c)
je oprávněn povahou a vnitřní strukturou německého daňového systému (viz oddíl 4.3).
(29)
Německé orgány kromě toho tvrdí, že nový systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel) v § 8c odst. 1a KStG v zásadě odpovídá starému systému převodu daňových ztrát v § 8 odst. 4 KStG, k němuž Komise nikdy nevyjádřila pochybnosti (viz oddíl 4.4), a že několik dalších členských států má obdobná daňová pravidla (viz oddíl 4.5).
4.1 Soulad se zásadou soukromého věřitele
(30)
Toto tvrzení německé orgány předložily poprvé dopisem ze dne 2. července 2010. Německé orgány v něm vysvětlují, že zásadu soukromého věřitele lze použít rovněž v oblasti výběru fiskálních nebo parafiskálních pohledávek (16). Vztah německého státu k jeho daňovým poplatníkům je srovnatelný s trvalým závazkovým vztahem mezi soukromým věřitelem a dlužníkem, jakým je např. nájemní nebo pracovní smlouva. Podle názoru německých orgánů by se soukromý věřitel v trvalém závazkovém vztahu vzdal části svých budoucích nároků, pokud by se tím umožnilo převzetí dlužníka jiným podnikem a tím i další trvání trvalého závazkového vztahu.
4.2 Neselektivnost opatření
(31)
Německo se domnívá, že § 8c odst. 1a KStG je obecným opatřením, neboť jej mohou využívat všechny podniky nezávisle na jejich příslušnosti k určitému regionu, výrobnímu odvětví nebo velikosti podniku. Tvrdí, že potenciálně se každý podnik může bez vlastního zavinění dostat do finančních obtíží a je způsobilý pro použití pravidla.
(32)
Německo upozorňuje na to, že Komise ve svém sdělení o zdanění podnikatelské činnosti z roku 1998 sama zastává názor, že čistě technická daňová opatření, jako jsou předpisy o převodu ztrát, nejsou selektivní „za předpokladu, že se vztahují na všechny podniky a veškerou výrobu“, a že „skutečnost, že některé podniky nebo některá odvětví těží z těchto některých daňových opatření více než jiné, neznamená nezbytně, že se na ně vztahují soutěžní předpisy upravující státní podporu“ (17).
(33)
Německé orgány se domnívají, že tyto úvahy jsou obzvláště důležité pro daňové pobídky pro výzkum a vývoj, ale také v oblasti ochrany životního prostředí, vzdělávání nebo zaměstnanosti. Daňová pravidla prospívající podnikům, které v těchto oblastech vyvíjejí zvláštní úsilí, nejsou podle Německa selektivní, jelikož jsou přístupná všem podnikům, i když je de facto využívají více podniky, které působí v určitých oblastech. Německé orgány se domnívají, že by totéž mělo platit také pro daňová pravidla, která prospívají podnikům v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace.
(34)
Německo tvrdí, že Soudní dvůr a Soud akceptovaly, že opatření, které prospívá výlučně podnikům v obtížích, v zásadě může být obecným opatřením, které není selektivní. Německo v této souvislosti odkazuje nejprve na věc DMT, kde Soudní dvůr ohledně belgického platebního nástroje pro podniky v obtížích zjistil toto (18):
„Francouzská vláda tvrdí, že úlevy na platbách příspěvků na sociální zabezpečení nepředstavují státní podporu, pokud jsou poskytovány za stejných podmínek každému podniku, který je ve finančních obtížích. Zdá se, že v případě režimu zavedeného podle belgického práva tomu tak je. Komise však oponuje, že ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení.
Jak vyplývá z čl. 92 odst. 1 Smlouvy, na opatření obecné povahy, která nezvýhodňují pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby, se toto ustanovení nevztahuje. Naopak, pokud subjekt poskytující finanční výhody má prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření považovat za opatření obecné povahy (viz rozsudek ze dne 26. září 1996 ve věci Francie v. Komise, C-241/94, Sb. rozh. 1996, s. I 4551, body 23 a 24).
Je tedy věcí vnitrostátního soudu, aby v hlavním řízení zjistil, zda ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení a zda - pokud tomu tak není - jsou úlevy na platbách poskytované ONSS obecné povahy nebo zda zvýhodňují určité podniky.“
(35)
Německo dále odkazovalo na věc HAMSA, kde španělské orgány tvrdily, že opatření není selektivní, neboť platí pro všechny podniky v obtížích. Soud se k tomu vyjádřil takto (19):
„V daném případě je třeba tvrzení žalobkyně a Španělského království, že španělský zákon ze dne 26. července 1922 o zastavení plateb zavádí postup obecné povahy platný pro všechny podniky v obtížích, zamítnout. Je sice pravda, že tento zákon nemá být použit selektivně ve prospěch určitých skupin podniků nebo určitých výrobních odvětví, avšak prominutí dluhů kritizovaná Komisí nevyplývají z použití tohoto zákona automaticky, nýbrž z rozhodnutí na základě uvážení příslušných veřejných subjektů. Pokud má subjekt poskytující finanční výhody prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření podle judikatury považovat za opatření obecné povahy (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. června 1999 ve věci DM Transport, C-256/97, Sb. rozh. 1999, s. I 3913, bod 27).“
(36)
Německo tvrdí, že § 8c odst. 1a KStG - oproti opatřením uváděným ve věcech DMT a HAMSA - nepočítá s volným uvážením veřejných subjektů; použití opatření vyplývá automaticky ze zákona. Německo tudíž naopak vyvodilo, že § 8c odst. 1a KStG není selektivní.
(37)
Německo dále zastává názor, že § 8c odst. 1a KStG je normou insolvenčního práva. Způsobilost podniků se opírá o pojmy platební neschopnost, hrozící platební neschopnost a nadměrné zadlužení, které jsou definovány v InsO a představují důvody pro podání návrhu na konkurzní řízení.
(38)
Německo ohledně selektivity dospělo k závěru, že by se z názoru Komise dalo vyvodit, že každá úleva na dani představuje státní podporu, i když je obecně použitelná, a že takový postoj je v rozporu s SFEU.
4.3 Oprávněnost na základě povahy nebo vnitřní struktury daňového systému
(39)
Německo zastává názor, že je výjimka vytvořená § 8c odst. 1a KStG oprávněná povahou a vnitřní strukturou německého systému zdaňování právnických osob. Tvrdí, že existuje objektivní rozdíl mezi podniky v obtížích, které musejí být restrukturalizovány, a jinými podniky, a tento objektivní rozdíl opravňuje k jinému zacházení s podniky v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace. Německo u těchto tvrzení vychází ze tří úvah.
(40)
Za prvé by podniky v obtížích oproti finančně zdravým podnikům, které by měly možnost volby mezi financováním přes kapitálový trh a hledáním případného nabyvatele, měly pouze možnost hledat si případného nabyvatele, jelikož by na kapitálovém trhu nemohly obdržet cizí kapitál, ani by nezískaly bankovní úvěr. V důsledku toho by podniky v obtížích systematicky ztrácely možnost převodu ztrát, zatímco zdravé podniky by vždy měly možnost volby mezi nabytím cizího kapitálu a hledáním kupce.
(41)
Za druhé Německo tvrdí, že smysl a účel § 8c odst. 1 KStG - zabránit nákupu zastřešujících společností - nevyžaduje vyloučení možnosti převodu ztrát v případech, kdy účelem nabytí je restrukturalizace a nikoli čistě daňový důvod. Bez omezení § 8c odst. 1a KStG na nabývání podniků v obtížích za účelem restrukturalizace, tj. zahrnutím dalších případů nabývání, by smysl normy nebyl zachován.
(42)
Za třetí Německo tvrdí, že pomocí § 8c odst. 1 KStG má být zajištěno, že kupní cena podílů podniku je založena pouze na hospodářské hodnotě podniku a hodnota kumulovaných ztrát k optimalizaci daní není do kupní ceny zahrnuta. Naopak v případě nabytí podniku v obtížích za účelem restrukturalizace nehraje případná hodnota kumulovaných ztrát žádnou zvláštní roli. Na podporu tohoto tvrzení Německo upozorňuje na to, že auditor v účetnictví daňové jednotky podle obchodního práva případným převodům ztrát hospodářsky neprosperující společnosti nepřičítá žádnou hodnotu.
(43)
Na základě kombinace těchto okolností Německo zastává názor, že § 8c odst. 1a KStG, i kdyby byl prima facie selektivní, je v každém případě oprávněný povahou a vnitřní strukturou německého systému daní z příjmu právnických osob.
4.4 Vztah mezi novým a starým systémem převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel)
(44)
Německé orgány poznamenávají, že § 8c KStG k 1. lednu 2008 nahradil podobné pravidlo - § 8 odst. 4 KStG, které bylo zároveň zrušeno. Obě pravidla sledovala stejný účel - zabránit nákupu zastřešujících společností.
(45)
Německé orgány upozorňují na to, že Komise nikdy ohledně § 8 odst. 4 KStG nevyjádřila pochybnosti, tudíž by toto pravidlo nemělo představovat státní podporu.
(46)
Z tohoto důvodu Německo považuje postoj Komise v tomto ohledu za rozporný.
4.5 Obdobná pravidla v jiných daňových systémech
(47)
Německé orgány uvádějí, že v mnoha dalších členských státech existují obdobná pravidla jako § 8c odst. 1a KStG. Jako příklad jsou jmenovány Belgie, Finsko, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko a Rakousko. Navzdory velké podobnosti systémů Komise ohledně těchto členských států nepřijala žádná opatření, která má v rámci svých pravomocí v oblasti státních podpor k dispozici.
(48)
Německé orgány k bodu 34 rozhodnutí o zahájení řízení, v němž se vysvětlují opatření Komise přijatá v souvislosti s francouzským daňovým systémem, prohlašují, že se německý systém odlišuje od francouzského systému, který je omezen na určitá hospodářská odvětví a předpokládá úplné osvobození od daně z příjmu právnických osob.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(49)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
5.1 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(50)
Opatření musí být financováno z státních prostředků a využití státních prostředků musí být přičitatelné státu. Ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů. Tím, že spolková vláda umožňuje podnikům snížit jejich daňové zatížení v případě daně z příjmu právnických osob, unikají Německu příjmy, tudíž se jedná o státní podporu. Německo Komisi informovalo, že provedení opatření by mohlo vést ke snížení daňových příjmů ročně o 900 milionů EUR. Jelikož je opatření spojené se ztrátou státních prostředků, je poskytováno ze státních prostředků. Podpora je poskytována na základě zákona a je tudíž přičitatelná státu.
5.2 Existence selektivní výhody
(51)
Opatření navíc musí příjemci poskytovat selektivní výhodu. Podle ustálené judikatury zahrnuje pojem podpory nejen pozitivní přínos, ale také opatření, která v různé formě snižují zátěž, jež by podnik musel za obvyklých okolností nést (20).
(52)
Podle § 8c odst. 1 KStG vedou určité změny ve struktuře podílů společníků v podniku k tomu, že částečně nebo zcela ztrácí možnost převodu dřívějších ztrát k daňovým účelům.
(53)
§ 8c odst. 1a KStG poskytuje výjimku z tohoto pravidla pro případ, že se změna ve struktuře podílů společníků týká podniku v obtížích a uskutečňuje se za účelem restrukturalizace.
(54)
§ 8c odst. 1a KStG tudíž může podnikům, které splňují tyto předpoklady, poskytovat selektivní výhodu, neboť jim nabízí možnost při výpočtu zdanitelného příjmu započítat v minulosti zaznamenané ztráty proti budoucím ziskům.
(55)
Německé orgány tvrdí, jak je uvedeno v bodě 28, že § 8c odst. 1a KStG nepředstavuje takovou selektivní výhodu. Toto tvrzení vychází z těchto tří úvah:
a)
§ 8c 1a KStG je v souladu se zásadou soukromého věřitele (5.2.1);
b)
§ 8c odst. 1a KStG není prima facie selektivní (5.2.2);
c)
§ 8c odst. 1a KStG je oprávněn povahou a vnitřní strukturou daňového systému (5.2.3).
(56)
Německo dále poukazuje na podobnosti mezi § 8c odst. 1a KStG a jeho předchůdcem, § 8c odst. 4 KStG (viz 5.2.4), jakož i na skutečnost, že v jiných členských státech existují obdobná pravidla (viz 5.2.5).
5.2.1 Možné uplatnění zásady soukromého věřitele v tržním hospodářství
(57)
Německé orgány tvrdí, že § 8c odst. 1a KStG je slučitelný se zásadou soukromého věřitele, neboť odpovídá chování soukromého věřitele v tržním hospodářství, ke kterému má dlužník trvalý závazkový vztah.
(58)
Komise se domnívá, že toto stanovisko není udržitelné z několika důvodů. Podle judikatury Soudního dvora a Soudu se zásada soukromého věřitele v tržním hospodářství použije pouze tehdy, když stát jedná jako hospodářský subjekt; použití této zásady však nepřipadá v úvahu, pokud stát uplatňuje své výsady jako vykonavatel veřejné moci (21). V daném případě náleží státu jako vykonavateli veřejné moci státní monopol v oblasti zdanění.
(59)
Podle názoru Komise Německem citované judikatury nemění nic na tomto hodnocení. V případě § 8c odst. 1a KStG se jedná o vznik daňového dluhu, zatímco u skutečností vedoucích k rozsudkům ve věcech Španělsko v. Komise (22) a DMT (23) se jednalo o skutečnosti, kdy správa měla možnost stávající daňový dluh prominout. Proto nepřipadá použití zásady soukromého věřitele v tržním hospodářství v této věci v úvahu.
(60)
Za druhé, i kdyby byla tato zásada použitelná - což Komise popírá - Komise konstatuje, že daňová výhoda je poskytována automaticky, aniž by se předtím posoudilo, jaké částky ztráty celkem dosahují (rozhodující pro stanovení maximální částky budoucího snížení daní), do jaké míry bude příjemce schopen opět hospodařit se ziskem a zda dlužník hraje strategicky důležitou úlohu. Soukromý věřitel v tržním hospodářství by ve svých všeobecných podmínkách nikdy nepředpokládal takové automatické prominutí budoucích pohledávek, aniž by si předem udělal představu o objemu prominutí pohledávek, finančních vyhlídkách dlužníka a jeho strategickém významu.
(61)
Za třetí Komise zjistila, že se § 8c odst. 1a KStG oproti dlouhodobému smluvnímu vztahu nevztahuje na prominutí stávajících dluhů, nýbrž na snížení případných budoucích dluhů, které by mohly vzniknout poté, co se finanční situace dlužníka opět zlepšila. Jinými slovy, v okamžiku, kdy stát povolí převod ztrát, nemá žádné nesplacené dluhy.
(62)
Za čtvrté Komise poukazuje na to, že v případě úpadku přebírá obchodní činnosti dlužníka obvykle jiný podnik, od něhož pak stát na základě daňového monopolu může vybírat daně. Na místě dlužníka, který opouští trh, tak nastupuje jiný dlužník. Oproti zásadě soukromého věřitele v tržním hospodářství nehraje koncept věrnosti stávajícího zákazníka při rozhodování státu žádnou roli.
(63)
Komise dospěla k závěru, že zásada soukromého věřitele v tržním hospodářství není v daném případě použitelná, neboť stát uplatňuje své výsady jako vykonavatel veřejné moci a nejedná jako hospodářský subjekt. Kromě toho, i kdyby byla zásada soukromého věřitele v daném případě použitelná, Komise prokázala, že v případě dlouhodobého smluvního poměru by soukromý věřitel, který by se nacházel ve stejné situaci jako stát, opatření srovnatelné s § 8c odst. 1a KStG nepřijal.
5.2.2 Selektivita prima facie
(64)
Podle judikatury Evropského Soudního dvora ohledně selektivity určitého daňového opatření se musí podle čl. 107 odst. 1 SFEU posoudit, zda je vnitrostátní opatření v rámci určitého právního režimu vhodné k tomu, aby zvýhodnilo „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ oproti jiným podnikům nebo odvětvím výroby, které se s ohledem na účel sledovaný příslušným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci (24).
(65)
Z tohoto důvodu musí Komise při posuzování selektivní povahy daňového pravidla nejprve určit, jak je příslušná daňová oblast regulována podle platného daňového systému (dále jen „referenční systém“) v obecném či „normálním“ případě. Jako další krok je třeba posoudit a zjistit, zda opatření představuje výjimku z referenčního systému do té míry, do jaké rozlišuje mezi hospodářskými subjekty, které se s ohledem na účel sledovaný daňovým systémem příslušného členského státu nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
5.2.2.1 Referenční systém
(66)
Komise se domnívá, že referenčním systémem je německý systém daní z příjmu právnických osob ve stávajícím znění, zejména předpisy § 8c odst. 1 KStG o odpočtu ztrát u právnických osob, u nichž dochází k nabytí podílů společníků. Jak je popsáno v bodě 10, nejsou podle tohoto pravidla nevyužité ztráty již vůbec odpočitatelné, bylo-li převedeno na nabyvatele více než 50 % podílnických práv v určitém subjektu; nevyužité ztráty zanikají poměrně, je-li během pětiletého období převedeno více než 25 %, avšak maximálně 50 % podílnických práv. Komise z toho vyvozuje, že zánik ztrát je pravidlem, tzn. je v případě změny ve vlastnictví podílů referenčním systémem.
(67)
Komise poukazuje na to, že § 8c odst. 1 KStG již dříve stanovila jako referenční systém v jiné dřívější věci (25). Tehdy Komise prohlásila výjimku z § 8c odst. 1 KStG za neslučitelnou s vnitřním trhem, podle které byl pro podniky, jež byly převzaty společnostmi rizikového kapitálu, navzdory změně ve vlastnictví podílů převod ztrát přípustný. Odůvodnění rozhodnutí platí také pro tento případ.
5.2.2.2 Rozlišování mezi podniky, které se s ohledem na účel daňového systému nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci
(68)
Odchylně od referenčního scénáře je také podle § 8c odst. 1a KStG možné, aby podniky, které jsou v okamžiku nabytí podílů za účelem restrukturalizace v platební neschopnosti či nadměrně zadlužené nebo jsou těmito jevy ohroženy, své ztráty převedly, pokud jsou splněny určité předpoklady (viz bod 14).
(69)
Německé orgány tvrdí, že cílem § 8c odst. 1a KStG je odstranění daňové překážky pro restrukturalizaci podniků v obtížích. Z hlediska účelu daňového systému se proto ve srovnatelné skutkové a právní situaci nacházejí pouze podniky v obtížích. Vzhledem k použitelnosti § 8c odst. 1a KStG na všechny podniky v obtížích tak § 8c odst. 1a KStG není selektivní.
(70)
Rozsudky ve věcech DMT (26) a HAMSA (27) podle názoru německých orgánů toto stanovisko podporují. Soudní dvůr a Soud dospěly k závěru, že opatření v daných věcech jsou selektivní, neboť se jednalo o rozhodnutí na základě volného uvážení příslušných orgánů. Naopak lze z těchto rozsudků odvodit, že opatření, které platí pro všechny podniky v obtížích a které neponechává těmto orgánům prostor k volnému uvážení, není selektivní.
(71)
Komise nejprve poukazuje na to, že účel daňového systému musí být definován na úrovni referenčního systému a nikoli na úrovni ustanovení o výjimce (28). Smyslem a účelem systému daní z příjmu právnických osob je vytvářet příjmy pro rozpočet. Otázkou je, zda je tento účel splněn, když podniky nadměrně snižují svůj daňový základ využíváním převodů ztrát ze zastřešujících společností. § 8c odst. 1 KStG má zabránit tomu, aby podniky, u nichž se mění podílníci, převáděly své ztráty. Tato skutečnost jasně vyplývá z odůvodnění zákona, kterým byl § 8 odst. 1 KStG zaveden a § 8 odst. 4 KStG zrušen (29). Proto jsou všechny podniky, u nichž dochází ke změně podílníků, z hlediska účelu daňového systému ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
(72)
Komise poukazuje na to, že pro výjimku podle § 8c odst. 1a KStG jsou způsobilé výlučně podniky v obtížích. Podniky, které nejsou v okamžiku nabytí podílů v platební neschopnosti či nejsou nadměrně zadlužené, nebo nejsou těmito jevy ohroženy, možná také zaznamenávají ztráty, nesmí však žádné ztráty převádět.
(73)
Komise proto dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG rozlišuje mezi ztrátovými, avšak jinak zdravými podniky a nesolventními či nadměrně zadluženými podniky nebo podniky těmito jevy ohroženými, přičemž druhá skupina je zvýhodněna. § 8c odst. 1a KStG rozlišuje tedy mezi podniky, které se s ohledem na účel daňového systému nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci
(74)
Za druhé Komise zdůrazňuje, že judikatura Soudního dvora a Soudu oproti německému stanovisku nikdy nezastávala názor, že opatření, které je použitelné pro všechny podniky v obtížích a které nedává veřejným orgánům žádný prostor k volnému uvážení, není podle definice selektivní.
(75)
Pokud jde o věc DMT, je třeba poznamenat, že Soudní dvůr ohledně tvrzení francouzské vlády, které odpovídá stanovisku Německa, dospěl v bodě 28 k závěru, že i tehdy, když vnitrostátní orgány neměly žádný prostor k volnému uvážení, je úkolem vnitrostátního soudu, aby prověřil, zda má příslušné vnitrostátní opatření všeobecný nebo selektivní charakter. Soudní dvůr tímto implicitně uznává, že vnitrostátní opatření, které je otevřené všem podnikům v obtížích a které orgánům nedává žádný prostor k volnému uvážení, může být přesto selektivní.
(76)
K věci HAMSA Komise poznamenává, že se obiter dictum Soudního dvora v bodu 157 vztahuje k obecnému španělskému insolvenčnímu právu. Ve věci HAMSA však nejde o insolvenční opatření, nýbrž o prominutí pohledávek ze strany španělských orgánů, ke kterému dochází na základě dobrovolnosti, ke kterému nebyly orgány zákonem povinovány a které ve svém rozsahu dalece převyšovalo prominutí pohledávek ze strany soukromých investorů. Proto tento případ není relevantní pro hodnocení daného opatření.
(77)
Generální advokát Fennelly ve svých závěrech ve věci Ecotrade potvrdil, že předpisy, které platí pro všechny podniky v obtížích, jsou selektivní a mohou představovat státní podporu (30).
(78)
Proto je posouzení daného opatření ze strany Komise - oproti stanovisku Německa - v souladu s judikaturou Soudního dvora a Soudu.
(79)
Komise se proto domnívá, že § 8c odst. 1a KStG je prima facie selektivní.
5.2.3 Oprávněnost na základě povahy či vnitřní struktury daňového systému, ke kterému opatření náleží
(80)
Podle judikatury Soudního dvora ovšem opatření, které sice představuje výhodu pro příjemce, avšak je oprávněné na základě povahy a vnitřní struktury systému, ke kterému náleží, tuto podmínku selektivity nesplňuje (31).
(81)
Pokud tedy Komise, stejně jako v dané věci, dospěje k závěru, že se opatření prima facie zdá být selektivním, musí prověřit, zda povaha či vnitřní struktura daňového systému, ke kterému opatření náleží, opravňuje k takovému rozlišování.
(82)
Komise konstatuje, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí příslušný členský stát takovou oprávněnost zdůvodnit (32).
(83)
Podle vyjádření Soudního dvora je přitom nutno rozlišit mezi cíli určité daňové soustavy, které s touto soustavou nesouvisejí, a mechanismy vlastními samotné daňové soustavě, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů. Pouze posledně jmenované mechanismy připadají v úvahu jako odůvodnění povahou či vnitřní strukturou daňového systému, k němuž opatření náleží.
(84)
Komise se domnívá, že v dané věci je nutné rozlišovat mezi účelem § 8c odst. 1 KStG a účelem § 8c odst. 1a KStG.
(85)
Podle vyjádření Německa je smyslem a účelem § 8c odst. 1 KStG vyloučit zneužití možnosti převodu ztrát, kterou předpokládá německý daňový systém, prostřednictvím zastřešujících společností.
(86)
Komise v tomto ohledu bere na vědomí, že § 8c odst. 1 KStG má mnohem větší oblast působnosti než předchozí pravidlo (§ 8 odst. 4 KStG). Zatímco podle § 8 odst. 4 KStG byl převod ztrát vyloučen jen tehdy, když byly splněny dva předpoklady zároveň (nabytí podílů jinou právnickou osobou a nová oblast hospodářské činnosti), nový systém převodu daňových ztrát tento druhý předpoklad neobsahuje. V případě nabytí jinou právnickou osobou již možnost převodu ztrát zaniká. Zákonodárce si byl této změny v oblasti použití vědom, neboť zákonná změna byla výslovně přijata za účelem financování snížení sazby daně z příjmu právnických osob z 25 % na 15 % (33).
(87)
Naopak, § 8c odst. 1a KStG neměl za cíl zabránit zneužití. To vyplývá z odůvodnění zákona zveřejněného německým Spolkovým sněmem k novému systému převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel). V odůvodnění je uvedeno, že § 8c odst. 1a KStG byl zaveden za účelem zvládnutí problémů vzniklých v důsledku finanční a hospodářské krize (34). Během krize byla omezení převodu ztrát považována za významnou překážku restrukturalizace podniků.
(88)
Komise konstatuje, že německé orgány samy ve svém stanovisku k rozhodnutí o zahájení řízení výslovně upozornily na to, že se v případě § 8c odst. 1a KStG nejednalo o opatření k vyloučení zneužití daňového systému, nýbrž že systém převodu daňových ztrát byl zaveden proto, aby se ve finanční a hospodářské krizi podpořily podniky, jež se dostaly do obtíží.
(89)
Komise dospěla k závěru, že cíl sledovaný tímto specifickým daňovým opatřením nesouvisí s daňovým systémem. Podle příslušné judikatury Soudního dvora nelze takový vnější cíl použít k odůvodnění opatření na základě povahy či vnitřní struktury daňového systému (35). To může být prošetřeno pouze při posouzení slučitelnosti opatření s vnitřním trhem.
(90)
Tři tvrzení předložená Německem na tomto hodnocení nic nemění.
(91)
Ohledně tvrzení Německa, že podnik v obtížích se může k finančním prostředkům dostat pouze přes investora, zatímco zdravý podnik, který zaznamenal přechodně ztrátu, si může vybrat, zda si finanční prostředky obstará na kapitálovém trhu nebo zda se nechá převzít investorem a následně si opatří nový kapitál, Komise zastává názor, že vzhledem k účelu daňového práva není podstatné, jak podnik svou hospodářskou činnost financuje. Systém daní z příjmu právnických osob spočívá ve zdanění zisků a v prohlášení ztrát. Jak bylo možné zjistit během finanční a hospodářské krize, zaznamenaly také finančně zdravé podniky přechodně ztráty. Tyto finančně zdravé podniky však podle systému převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel) nejsou způsobilé pro převod ztrát a jsou tudíž v případě změny ve struktuře podílů společníků a následného obstarávání nového kapitálu v porovnání s nezdravými ztrátovými podniky v nevýhodě. Komise kromě toho zjistila, že během finanční a hospodářské krize měly také zdravé podniky, které zaznamenaly dočasně ztráty, velké obtíže s přístupem na kapitálové trhy. Již z tohoto důvodu nejsou věcné předpoklady, na kterých je založeno první tvrzení, relevantní. Komise proto první tvrzení Německa zamítá.
(92)
Pokud jde o druhé tvrzení Německa, podle kterého je výjimka podle v § 8c odst. 1a KStG z všeobecného zákazu převodu ztrát podle § 8c odst. 1 KStG v případě změny ve struktuře podílů společníků oprávněná právním smyslem § 8c odst. 1 KStG, jelikož v případě restrukturalizace podniku v obtížích neexistuje riziko zneužití, Komise zjistila, že toto tvrzení neopravňuje omezení § 8c odst. 1a KStG na podniky v obtížích. Komise zdůrazňuje, že ani při získání finančně zdravého podniku neexistuje riziko zneužití. Riziko zneužití existuje pouze v souvislosti se zastřešujícími společnostmi. Právní smysl § 8c odst. 1 KStG je širší, než jen zabránit zneužití. Má rovněž za cíl zvýšit německý základ daně z příjmu právnických osob a vyrovnat snížení sazby daně z příjmu právnických osob z 25 % na 15 %. To vysvětluje, proč § 8c odst. 1 KStG zahrnuje rovněž řadu nabytí podílů, u nichž neexistuje riziko zneužití. Komise proto odmítá tvrzení Německa, podle kterého výjimka zavedená podle § 8c odst. 1a KStG odpovídá právnímu smyslu § 8c odst. 1 KStG.
(93)
K třetímu tvrzení Německa, podle nějž auditor v konsolidované rozvaze ztrátám hospodářsky neprosperující společnosti zpravidla nepřičítá při výpočtu odložených daní žádnou hodnotu, tudíž možnost převodu ztrát nemá vliv na prodejní cenu hospodářsky neprosperující společnosti, Komise nejprve poznamenává, že toto tvrzení je založeno na účetních kritériích, a proto není relevantní pro daňové úvahy. Kromě toho Komise zjistila, že toto tvrzení je v rozporu se zjištěním Německa, že nemožnost převodu ztrát brání restrukturalizaci. To platí jen tehdy, když nabyvatel přičítá možnosti převodu ztrát určitou peněžní hodnotu. Komise proto také třetí tvrzení Německa zamítá.
(94)
Německo také tvrdí, že i jiné členské státy počítají s daňovými úlevami při restrukturalizacích, a poukazuje v této souvislosti například na francouzské pravidlo pro přebírání podniků v obtížích. Komise s tímto srovnávacím tvrzením Německa nesouhlasí. Za prvé mohou členské státy k odůvodnění opatření použít jako referenční systém pouze zásady vlastní jejich daňové soustavě, na jejichž základě se posuzuje, zda je podniku poskytována výhoda ve smyslu pravidel pro státní podporu. Skutečnost, že v jiných členských státech možná existují srovnatelná daňová opatření, není relevantní, jelikož by taková opatření mohla rovněž podléhat předpisům stanoveným ve Smlouvě. Za druhé jsou opatření ve francouzském režimu vázána na jiné podmínky než v případě § 8c odst. 1a KStG. Francouzský režim počítá s osvobozením od daně pro nově založené podniky, které převezmou podniky v obtížích. Komise tento režim prohlásila v roce 2004 za neslučitelný s vnitřním trhem (36), načež Francie režim změnila, aby byl v souladu s pravidly pro poskytování státních podpor. Některé výhody plynoucí z režimu jsou nyní minimální. Ostatní výhody jsou slučitelné s pravidly pro poskytování státních podpor jako regionální podpory nebo jako podpory pro malé a střední podniky (37).
(95)
Komise proto z výše uvedených skutečností vyvozuje závěr, že dané opatření nevyplývá přímo ze základních zásad daňového systému a není oprávněné na základě povahy a vnitřní struktury daňového systému.
5.2.4 Vztah mezi novým a starým systémem převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel)
(96)
Německo uvádí, že § 8c odst. 1a KStG v podstatě odpovídá starému § 8 odst. 4 KStG a že Komise nikdy nezastávala stanovisko, že §8 odst. 4 KStG představuje státní podporu.
(97)
Komise upozorňuje na to, že Německo § 8 odst. 4 KStG nikdy neoznámilo, takže ještě nezaujala stanovisko, zda se u § 8 odst. 4 KStG jedná o státní podporu.
(98)
Tento postup se týká pouze § 8c odst. 1a KStG, jelikož se zahájení formálního vyšetřovacího řízení vztahuje pouze na toto ustanovení. Německé orgány se při odůvodňování § 8c odst. 1a KStG nemohou opírat o tvrzení, že Komise nikdy formálně nevznesla námitku proti § 8 odst. 4 KStG, jelikož Německo toto ustanovení nikdy neoznámilo.
(99)
Komise si vyhrazuje právo posoudit § 8 odst. 4 KStG podle pravidel pro poskytování státních podpor, pokud by se zjistilo, že toto ustanovení poskytlo podnikům selektivní výhodu.
5.2.5 Obdobné daňové systémy v jiných členských státech
(100)
Skutečnost, že v jiných členských státech existují obdobné nebo totožné daňové systémy, které nebyly Komisi oznámeny, nemá vliv na posouzení otázky, zda určité opatření představuje státní podporu.
(101)
Komise posoudí informace sdělené Německem podle článku 10 procesního nařízení (38).
5.2.6 Závěry ohledně existence selektivní výhody
102)
Komise dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG poskytuje podnikům spadajícím do jeho působnosti selektivní výhodu.
5.3 Vliv na vnitřní obchod
(103)
Podpora musí být schopna ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušovat hospodářskou soutěž. § 8c odst. 1a KStG se neomezuje na konkrétní odvětví, tzn. že jej mohou využívat všechna hospodářská odvětví. Téměř všechna odvětví německého hospodářství jsou zastoupena na trzích, kde vládne hospodářská soutěž a dochází k obchodu mezi členskými státy. Proto by opatření mohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy nebo narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Komise zjistila, že podle informací sdělených Německem by mohlo být proti všem podnikům způsobilým pro dané opatření zahájeno konkurzní řízení podle německého konkurzního řádu (viz bod 14 a poznámka pod čarou 7). Proto se u všech případných příjemců opatření jedná o podniky v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“). V důsledku toho žádný příjemce podpory de minimis není podle nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (39) způsobilý, jelikož podle čl. 1 písm. h) tohoto nařízení se nařízení nevztahuje na podniky v obtížích.
5.4 Závěr
(105)
Jelikož jsou splněny všechny předpoklady podle čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise se domnívá, že ustanovení zákona o dani z příjmu právnických osob - systém převodu daňových ztrát jsou státní podporou ve smyslu článku 107 SFEU.
6. POSOUZENÍ SLUČITELNOSTI OPATŘENÍ S VNITŘNÍM TRHEM
(106)
Komise může prohlásit podpory na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí členský stát doložit, že je opatření slučitelné s vnitřním trhem (40). Komise v tomto ohledu zjistila, že německé orgány navzdory výslovným výzvám uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení nesdělily Komisi žádné informace v tomto smyslu. Již z tohoto důvodu nemůže Komise dané opatření podpory prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem.
(107)
Komise nicméně posoudila, zda by opatření mohlo být prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem. Komise má v případech spadajících pod čl. 107 odst. 3 SFEU velký prostor k volnému uvážení (41). Při výkonu této pravomoci zveřejnila pokyny a sdělení, v nichž jsou stanovena kritéria, podle nichž mohou být určité typy podpor prohlášeny na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury je Komise vázána svými pokyny a sdělením zveřejněným v oblasti kontroly podpor, pokud se tyto neodchylují od pravidel SFEU a jsou uznány členskými státy (42).
(108)
Proto je třeba nejprve posoudit, zda oznámená podpora spadá do oblasti působnosti jednoho či několika pokynů nebo sdělení a zda může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, protože splňuje kritéria slučitelnosti v nich stanovená.
6.1 Možná slučitelnost s dočasným rámcem Společenství (43)
(109)
Jelikož byl § 8c odst. 1a KStG zaveden s cílem zvládnout problémy vyplývající z finanční a hospodářské krize, Komise prověřila, zda může být režim prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vykládán v dočasném rámci Společenství.
(110)
Na základě současné finanční a hospodářské krize, jakož i jejího dopadu na celkové hospodářství členských států se Komise domnívá, že určité typy státních podpor zaměřených na zvládnutí krize jsou po určitou dobu oprávněné a mohou být podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem. V dočasném rámci Společenství jsou stanoveny podmínky, za nichž Komise prohlašuje takové režimy podpor za slučitelné s vnitřním trhem.
(111)
§ 8c odst. 1a KStG ovšem nespadá pod žádné opatření uvedené v dočasném rámci Společenství, neboť režim se týká daňových výhod pro podniky v obtížích. Dočasný rámec Společenství však s žádnými státními podporami ve formě daňových výhod nepočítá.
(112)
Komise se tudíž domnívá, že § 8c odst. 1a KStG nesplňuje potřebné předpoklady, aby mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vykládán dočasného rámce Společenství.
(113)
Komise však zjistila, že podpory pro určité příjemce mohou být prohlášeny za přípustné podle oddílu 4.2 dočasného rámce Společenství jako nižší částky podpory slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňují všechny předpoklady německého režimu podpor, jež Komise na tomto právním základě povolila. Aby byl příjemce způsobilý pro tento typ podpory, musí především doložit, že ke dni 1. července 2008 nebyl podnikem v obtížích ve smyslu pokynů na záchranu a restrukturalizaci (v případě velkých podniků) či ve smyslu čl. 1 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (44) (v případě malých a středních podniků) a že hrubý grantový ekvivalent dané podpory nepřekračuje 500 000 EUR. Dále musejí být splněny ostatní předpoklady podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství a rozhodnutí o schválení německého režimu podpory.
6.2 Možná slučitelnost na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci (45)
(114)
Jelikož se § 8c odst. 1a KStG týká daňových výhod pro nezdravé podniky, Komise posoudila slučitelnost také podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci. Podle těchto pokynů jsou způsobilé pro podporu pouze podniky v obtížích. Ve smyslu těchto pokynů je sice možné považovat platebně neschopný či nadměrně zadlužený podnik za podnik v obtížích, avšak podnik, který patří k větší obchodní skupině nebo byl větší obchodní skupinou převzat, není za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci (bod 13 pokynů na záchranu a restrukturalizaci). Jedním z předpokladů pro použití § 8c odst. 1a KStG patří nabytí podílů. Po takovémto nabytí podílů může cílový podnik náležet ke skupině podniků. V tomto případě by se za normálních okolností skupina musela postarat o podnik v obtížích, který by podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci nebyl způsobilý.
(115)
Dokonce v případě příjemců způsobilých pro podporu podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci nejsou navíc splněny další podmínky podle těchto pokynů.
(116)
Podle bodu 25 písm. a) pokynů na záchranu a restrukturalizaci mohou být poskytnuty podpory na záchranu jen ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Příslušná daňová výhoda proto nemůže být považována za podporu na záchranu.
(117)
V případě podpor na restrukturalizaci musí být podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci předložen uskutečnitelný plán restrukturalizace, který umožní obnovení životaschopnosti podniku. Podpora musí být omezena na nezbytné minimum. Podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci musí příjemce přispět na náklady na restrukturalizaci vlastními prostředky. Dále je podle pokynů na záchranu a restrukturalizaci třeba přijmout kompenzační opatření, aby se zabránilo nadměrnému narušení hospodářské soutěže.
(118)
§ 8c odst. 1a KStG všechny tyto podmínky nesplňuje. V odůvodnění zákona je sice uvedeno, že cílový podnik musí předložit plán restrukturalizace s kladnou prognózou podnikání, není však jasné, jestli by takový plán splňoval požadavky pokynů na záchranu a restrukturalizaci a jestli je výše podpory omezená na nezbytné minimum. Výše podpory je totiž závislá na ztrátách, které podnik v minulosti zaznamenal. Kromě toho § 8c odst. 1a KStG nepočítá ani s vlastním příspěvkem, ani s kompenzačními opatřeními.
(119)
V neposlední řadě musejí být podpory na záchranu a restrukturalizaci pro velké podniky oznamovány jednotlivě. Nelze je poskytnout na základě režimu. V § 8c odst. 1a KStG se však nerozlišuje mezi velkými podniky a malými a středními podniky.
(120)
Dokonce s ohledem na malé a střední podniky, kterým mohou být zásadní podpory na záchranu a restrukturalizaci poskytnuty ve formě režimu, Komise zjistila, že zvláštní požadavky pro takový režim stanovené v bodě 82 pokynů na záchranu a restrukturalizaci nejsou splněny z důvodů uvedených v bodě 117 tohoto rozhodnutí.
(121)
Komise se proto domnívá, že § 8c odst. 1a KStG není jako podpora na restrukturalizaci slučitelný s vnitřním trhem.
6.3 Možná slučitelnost na základě pokynů k regionální podpoře (46)
(122)
§ 8c odst. 1a KStG musí být posouzen také na základě pokynů k regionální podpoře.
(123)
Případní příjemci regionálních podpor musí mít v Německu sídlo v oblasti způsobilé pro regionální podpory. Při použití § 8c odst. 1a KStG tomu tak nemusí nutně být, neboť ustanovení platí pro podniky ve všech částech Německa.
(124)
Kromě toho nespadají podniky v obtížích ve smyslu pokynů na záchranu a restrukturalizaci do oblasti působnosti pokynů k regionální podpoře (viz bod 9 pokynů k regionální podpoře). Proto nemohou být ani podpory pro podniky ve způsobilých oblastech považovány na základě pokynů k regionální podpoře za slučitelné s vnitřním trhem.
(125)
Komise se proto domnívá, že opatření není jako regionální podpora slučitelné s vnitřním trhem.
6.4 Možná slučitelnost na základě pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (47)
(126)
§ 8c odst. 1a KStG musí být posouzen také na základě pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(127)
Pomocí pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí má být v prvé řadě zajištěno, aby opatření státní podpory vedla k vyšší úrovni ochrany životního prostředí, ke které by bez podpory nedošlo, a aby kladné účinky podpory vyvážily její záporné účinky, pokud jde o narušení hospodářské soutěže, přičemž je třeba vzít v úvahu zásadu „znečišťovatel platí“ zakotvenou v článku 191 SFEU.
(128)
§ 8c odst. 1a KStG tento cíl nesplňuje. V odůvodnění zákona není uveden žádný cíl ve smyslu pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(129)
Jak je uvedeno v bodě 20 pokynů na záchranu a restrukturalizaci, nemůže být podnik v obtížích vzhledem k tomu, že je ohrožena jeho vlastní existence, považován za prostředek vhodný k uskutečňování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Jelikož se u všech případných příjemců na základě § 8c odst. 1a KStG jedná o podniky v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů na záchranu a restrukturalizaci, Komise se domnívá, že § 8c odst. 1a KStG není jako podpora na ochranu životního prostředí slučitelný s vnitřním trhem.
6.5 Možná slučitelnost s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 SFEU
(130)
Komise zjistila, že oznámené opatření spadá jak do oblasti působnosti dočasného rámce Společenství, tak pokynů na záchranu a restrukturalizaci. Proto je při výkonu své pravomoci volného uvážení podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU vázána těmito dvěma texty z důvodů jmenovaných v bodě 109 a v následujících bodech.
(131)
Pokud jsou Komisi předloženy přesvědčivé důvody, může své pravomoci volného uvážení využít opět za podmínky, že jedná v rámci stanoveném SFEU a obecnými právními zásadami, zejména zásadou rovného zacházení, jak je vykládána v judikatuře Soudního dvora (48). V této souvislosti může Komise podle judikatury Soudního dvora prohlásit státní podpory za slučitelné s vnitřním trhem, pokud má státní podpora napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu (čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU), případně sleduje cíl společného zájmu (čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU) (49), je k dosažení tohoto cíle nezbytná (50) a nemění podmínky v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(132)
V dané věci Německo nepředložilo žádné argumenty, že by podpora byla slučitelná s vnitřním trhem přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) nebo c) SFEU.
(133)
Komise zjistila, že na základě struktury opatření závisí výše podpory na ztrátách, které příjemci vznikly v minulosti. Proto neexistuje žádný vztah mezi částkou podpory, kterou podnik získá, a cílem sledovaným režimem podpory, tzn. odstranění překážek restrukturalizace a podpora podniků v obtížích během finanční a hospodářské krize. Komise proto dospěla k závěru, že režim podpory není omezen na to, co je nezbytné ke splnění cíle. Tímto narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu v takové míře, jež je v rozporu se společným zájmem.
(134)
Komise proto dospěla k závěru, že opatření nelze prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) nebo c) SFEU.
7. NAVRÁCENÍ PODPORY
(135)
Jelikož režim podpory nebyl oznámen, představuje protiprávní podporu.
(136)
Na základě zavedené rozhodovací praxe Komise musí příjemci vrátit všechny podpory, které byly poskytnuty protiprávně a nejsou podle čl. 107 SFEU slučitelné s vnitřním trhem. Tato praxe byla potvrzena článkem 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (51), kde je stanoveno: „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(137)
Jelikož posuzované opatření představuje protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, musí být podpora navrácena, aby byla znovu obnovena situace na trhu před poskytnutím podpory. Navrácení se provede od okamžiku, kdy příjemci vznikla výhoda, tj. kdy byla podpora příjemci dána k dispozici. Do úplného vrácení podpory musí uhradit úroky.
(138)
Komise se domnívá, že pro stanovení tohoto okamžiku je důležité každoroční datum splatnosti daně z příjmu právnických osob, k němuž byla příjemcům podpora poskytnuta.
(139)
Německo musí přijmout všechna nezbytná opatření, aby podporu získalo od příjemců zpět. Aby byl zjištěn počet případů, v nichž je třeba požádat o navrácení, musí Německo vytvořit seznam podniků, které byly od 1. ledna 2008 daným opatřením zvýhodněny. V této souvislosti Komise zjistila, že Německo opatření od 30. dubna 2010 již nepoužívá. Spolkové ministerstvo financí upozornilo orgány odpovědné za výběr daní, aby systém převodu daňových ztrát již nepoužívaly, dokud Komise nepřijme v této věci konečné rozhodnutí (52).
(140)
Státní podpora, která musí být navrácena, musí být vypočítána na základě daňových přiznání příslušných podniků, tedy příjemců na základě § 8c odst. 1a KStG. Částka podpory se vypočítá jako rozdíl mezi částkou daní, která by musela být bez použití § 8c odst. 1a KStG zaplacena, a částkou daní, která po použití § 8c odst. 1a KStG byla skutečně zaplacena.
(141)
Toto platí, aniž by byla dotčena možnost, že podpora může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vyložen v dočasném rámci Společenství, a německého režimu podpory schváleného Komisí, pokud celková částka takto poskytnuté podpory nepřekročí hrubý grantový ekvivalent ve výši 500 000 EUR a pokud jsou splněny všechny ostatní podmínky podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství, jakož i rozhodnutí Komise, kterým je německý režim podpory na tomto základě schválen, zejména ta, že podnik dne 1. července 2008 nebyl v obtížích. Překročí-li celková částka 500 000 EUR, musí být přebytek vrácen.
(142)
Komise upozorňuje Německo na to, že podpora nemůže být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle pravidel de minimis (53), ani podle režimu spadajícího pod obecné nařízení o blokových výjimkách (54), ani podle režimu podpory na základě pokynů k regionální podpoře nebo pokynů pro státní podporu výzkumu, vývoje a inovací (55), neboť všechny tyto předpisy vylučují poskytnutí státní podpory podnikům v obtížích (56). U všech ostatních schválených režimů podpory musí Německo ověřit, zda rozhodnutí o schválení režimu podpory vylučuje ze schválené oblasti působnosti podniky v obtížích. Jinak by podpora mohla být podle těchto režimů prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud Německo prokáže, že byly v okamžiku poskytnutí podpory splněny všechny podmínky příslušného režimu.
8. ZÁVĚRY
(143)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že § 8c odst. 1a KStG (systém převodu daňových ztrát - Sanierungsklausel) představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, která byla provedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Režim proto není slučitelný s vnitřním trhem.
(144)
Komise se domnívá, že Německo musí přijmout všechna nezbytná opatření, aby příjemci podpory na základě systému převodu daňových ztrát podporu vrátili,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá na základě § 8c odst. 1a zákona o dani z příjmu právnických osob, kterou Německo poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1 jsou na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, jak je vyložen v dočasném rámci Společenství, slučitelné s vnitřním trhem, pokud částka podpory nepřekračuje 500 000 EUR, příjemce ke dni 1. července 2008 nebyl podnikem v obtížích a pokud jsou splněny všechny ostatní podmínky podle oddílu 4.2.2 dočasného rámce Společenství a rozhodnutí o schválení německého režimu podpory.
Článek 3
Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1, které v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky režimu podpory, jenž Komise schválila na jiném právním základě než na základě obecného nařízení o blokových výjimkách, pokynů k regionální podpoře nebo pokynů pro státní podporu výzkumu, vývoje a inovací, a jenž nevylučuje podniky v obtížích jako možné příjemce podpory, jsou slučitelné s vnitřním trhem až do maximální intenzity podpory platné pro tento typ podpor.
Článek 4
(1) Německo musí zrušit režim podpory uvedený v článku 1.
(2) Německo si vyžádá neslučitelné podpory, které byly poskytnuty v rámci režimu uvedeného v článku 1, od příjemců zpět.
(3) Částky, které mají být navráceny, podléhají úrokům ode dne, kdy byla podpora příjemcům k dispozici, až do dne, kdy byly skutečně získány zpět.
(4) Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (57).
(5) Německo s účinkem od dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby v rámci režimu podpory uvedeného v článku 1.
Článek 5
(1) Navrácení podpor poskytnutých v rámci režimu uvedeného v článku 1 musí být okamžité a účinné.
(2) Německo zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 6
(1) Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Německo Komisi následující informace:
a)
seznam příjemců, kteří na základě režimu uvedeného v článku 1 obdrželi podporu, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich obdržel v rámci tohoto režimu;
b)
celkovou částku (hlavní částka a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
(2) Německo informuje Komisi o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých na základě režimu uvedeného v článku 1. Na žádost Komise Německo okamžitě předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Mimo jiné bude poskytovat podrobné informace o částce podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 26. ledna 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 26. janvāris)
par valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10), ko īstenoja Vācija Shēma nodokļu zaudējumu pārnešanai grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas gadījumā (“Sanierungsklausel”)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 275)
(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/527/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības darbību, un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc tam, kad ieinteresētās personas aicinātas iesniegt piezīmes atbilstīgi iepriekš minētajiem nosacījumiem (2),
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Komisija 2009. gada 5. augusta un 2009. gada 30. septembra vēstulē pieprasīja Vācijai informāciju par Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli (Körperschaftsteuergesetz, turpmāk - KStG) 8.c pantu. Uz šiem pieprasījumiem Vācijas iestādes atbildēja 2009. gada 20. augusta un 2009. gada 5. novembra vēstulē. Ar 2010. gada 24. februāra lēmumu Komisija sāka formālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktā noteikto atbalstu.
(2)
Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes.
(3)
Vācijas iestādes sniedza savu atbildi 2010. gada 9. aprīļa vēstulē.
(4)
Tika rīkotas divas sanāksmes ar Vācijas iestādēm - Briselē 2010. gada 9. aprīlī un 2010. gada 3. jūnijā. Vācija iesniedza papildu informāciju 2010. gada 2. jūlijā. Komisija nav saņēmusi nekādas piezīmes no ieinteresētajām pusēm.
2. PASĀKUMA APRAKSTS
2.1. Konteksts
(5)
Uzņēmumu aplikšana ar nodokļiem Vācijā galvenokārt pamatojas uz Likumu par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz, turpmāk - EStG) un KStG. EstG 10.d panta 2. punktā ir atļauts pārnest nodokļu gadā radušos zaudējumus, t. i., saskaņā ar maksātspējas principu ar nodokļiem apliekamos ienākumus nākamajos nodokļu gados var samazināt, katru gadu kompensējot zaudējums ne vairāk kā līdz 1 miljonam euro. Saskaņā ar KStG 8. panta 1. punktu iespēja pārnest zaudējumus attiecas arī uz sabiedrībām, kuras apliek ar uzņēmumu ienākuma nodokli.
(6)
Iespēja pārnest zaudējumus izraisīja tirdzniecību ar fiktīviem uzņēmumiem (Mantelgesellschaften), kuros pirms ilga laika pārtraukta saimnieciskā darbība, bet kuri joprojām saglabā pārnestus zaudējumus.
(7)
Lai veiktu pretdarbību tirdzniecībai ar fiktīviem uzņēmumiem, Vācijas likumdevējs 1997. gadā ierobežoja iespēju pārnest zaudējumus, KStG 8. panta 4. punktā ieviešot fiktīva uzņēmuma iegūšanas noteikumu (Mantelkaufregelung). Ar šo noteikumu zaudējumu pārnešana tika atļauta vienīgi tiem uzņēmumiem, kuri bija juridiski un ekonomiski identiski struktūrai, kas cieta zaudējumus. Noteikumā nav ietverta jēdziena “ekonomiski identisks” definīcija, taču ir sniegts viens negatīvs un divi pozitīvi piemēri:
a)
uzņēmums nav ekonomiski identisks, ja vairāk nekā puse tā akciju ir nodotas īpašumā citam un ja tas turpina saimniecisko darbību vai to atsāk ar galvenokārt jauniem aktīviem;
b)
uzņēmums savukārt ir ekonomiski identisks, ja jaunu aktīvu ieguldījumu veic vienīgi zaudējumus cietušās struktūras pārstrukturēšanas nolūkā un ja darbību, kas izraisīja nesegto zaudējumu pārnešanu, salīdzināmā apmērā turpina turpmākos piecus gadus;
c)
uzņēmums arī ir ekonomiski identisks, ja jaunu aktīvu ieguldīšanas vietā iegādātāja sabiedrība sedz zaudējumus, kas ir uzkrāti zaudējumus cietušajā sabiedrībā.
(8)
Divus pēdējos piemērus dēvēja par “Sanierungsklausel” (grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas klauzula).
(9)
KStG 8. panta 4. punkts tika atcelts no 2008. gada 1. janvāra ar 2008. gada Likumu par reformām uzņēmējdarbības aplikšanā ar nodokļiem (Unternehmensteuerreformgesetz).
(10)
Ar šo pašu likumu tika ieviests jaunais KStG 8.c panta 1. punkts, kurā noteikti daudz stingrāki ierobežojumi nekā KStG 8. panta 4. punktā attiecībā uz zaudējumu pārnešanu uzņēmuma īpašumtiesību pārmaiņu gadījumā. Saskaņā ar jauno noteikumu:
a)
neizmantotus zaudējumus pilnībā atsavina, ja vairāk nekā 50 % akciju kapitāla, no dalības izrietošo tiesību, īpašumtiesību vai balsstiesību nodod iegādātājam;
b)
ja piecu gadu laikā tiek nodoti vairāk nekā 25 %, bet ne vairāk par 50 % akciju kapitāla, no dalības izrietošo tiesību, īpašumtiesību vai balsstiesību, neizmantotos zaudējumus proporcionāli atsavina.
(11)
Sākotnēji jaunajā noteikumā nebija paredzēti izņēmumi pārstrukturēšanas procesā esošiem uzņēmumiem, kuri vienlaikus ir arī pakļauti būtiskām īpašumtiesību pārmaiņām.
(12)
Saskaņā ar paskaidrojuma rakstu, ko Vācijas parlaments pieņēma kopā ar 2008. gada Likumu par reformām uzņēmējdarbības aplikšanā ar nodokļiem, nolūks tam, lai aizstātu KStG 8. panta 4. punktu ar jauno KStG 8.c panta 1. punktu, bija vienkāršot noteikumus (paskaidrojuma rakstā ir norādīts, ka KStG 8. panta 4. punkta praktiskā piemērošana radīja daudzus sarežģītus juridiskus jautājumus) un mērķtiecīgāk novērst tiesību normas nepareizu izmantošanu (4). Likumdevējs apzinājās, ka pārmaiņas nozīmēja to, ka grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanas gadījumā, kas savukārt norādīja uz īpašumtiesību pārmaiņām, zaudējumu pārnešana vairs nebūtu iespējama. Tomēr tas tika uzskatīts par pieņemamu risinājumu, jo nodokļu iestādes šādā situācijā varētu dzēst nodokļu parādus pēc taisnīguma apsvērumiem pat bez skaidra tiesību akta noteikuma (5).
2.2. Pasākums
(13)
Ar KStG 8.c panta grozījumu 2009. gada jūnijā tika ieviests KStG 8.c panta 1.a punkts, kurā noteikts, ka zaudējumu pārnešana joprojām ir iespējama, ja grūtībās nonākušu uzņēmumu iegūst pārstrukturēšanas nolūkā. Šis grozījums bija daļa no Likuma par pilsoņu atvieglojumiem - Veselības apdrošināšanas fonds (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) (6). Jauno noteikumu atkal dēvē par Sanierungsklausel vai jauno Sanierungsklausel, lai to nošķirtu no tā priekšgājēja, proti, KStG 8. panta 4. punkta. Ar to tiek radīts nodokļu zaudējumu pārnešanas ierobežojuma izņēmums, kas tika ieviests no 2008. gada 1. janvāra ar KStG 8.c panta 1. punktu.
(14)
Saskaņā ar KStG 8.c panta 1.a punktu uzņēmums var pārnest zaudējumus, neskatoties uz tā līdzdalības pārmaiņām, kas atbilst KStG 8.c panta 1. punktam, ja tiek izpildītas šādas prasības:
a)
iegāde atbilst uzņēmuma pārstrukturēšanas nolūkam (7);
b)
uzņēmums iegādes laikā ir vai, iespējams, var būt maksātnespējīgs vai tam ir vai, iespējams, tam var būt pārmērīgu parādsaistību nasta (8);
c)
ir saglabātas uzņēmuma uzņēmējdarbības pamatstruktūras, kam ir vajadzīgs:
-
lai uzņēmums nepārkāptu vienošanos starp vadību un darbinieku pārstāvības komiteju (Betriebsvereinbarung) par darba vietu saglabāšanu vai
-
lai piecus gadus pēc iegādes tiktu saglabāti 80 % darbvietu (vidējo ikgadējo izdevumu par algām izteiksmē), vai
-
lai divpadsmit mēnešu laikā tiktu ieguldīti būtiski uzņēmējdarbības aktīvi vai tiktu norakstīti parādi, kuriem joprojām ir ekonomiska vērtība; uzņēmējdarbības aktīvi ir būtiski, jo tie veido vismaz 25 % no iepriekšējā finanšu gada aktīviem; tiek atrēķināta jebkura nodošana atpakaļ iegādātājai sabiedrībai pirmo trīs gadu laikā;
d)
uzņēmums nemaina darbības nozari piecus gadus pēc iegādes;
e)
uzņēmums iegādes laikā nav pārtraucis darbību.
(15)
KStG 8.c panta 1.a punkts stājās spēkā 2009. gada 10. jūlijā, un to piemēro ar atpakaļejošu datumu no 2008. gada 1. janvāra.
(16)
Sākotnēji KStG 8.c panta 1.a punkts tika ieviests uz noteiktu laiku - līdz 2009. gada 31. decembrim. Tomēr 2009. gada 22. decembrī 2009. gada Likuma par izaugsmes paātrināšanu (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) (9) ietvaros Vācijas parlaments pieņēma noteikumu, ar ko no KStG tika svītrota atbilstīgā turpināmības klauzula.
(17)
Jānorāda, ka pārnestos zaudējumus var pretstatīt vienīgi pārstrukturēšanas procesā esošā uzņēmuma peļņai. Iegādātājs uzņēmums nevar pretstatīt zaudējumus pats savai peļņai.
(18)
Tā tas ir, pat ja iegādātājs uzņēmums konsolidē savas nodokļu saistības grupu līmenī, jo pirmā KStG 15. panta pirmajā teikumā ir aizliegta zaudējumu pārnešana, ja kontrolēts meitasuzņēmums (Organgesellschaft) ir saistītas grupas (Organschaft) daļa (10).
(19)
Tomēr saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem par uzņēmumu ienākuma nodokli šādus zaudējumus neatsavina, tos tikai “iesaldē” sabiedrības līmenī un var izmantot vienīgi tad, kad uzņēmums vairs nav konsolidēts. Šo “iesaldēto” zaudējumu pārnešanai nav laika ierobežojuma.
(20)
Iegādātājs uzņēmums netieši gūst labumu no KStG 8.c panta 1.a punkta, jo, kolīdz ir veiksmīgi pabeigts pārstrukturēšanas process, tiek samazināta pārstrukturētās sabiedrības nodokļu nasta. Turklāt iegādātājs uzņēmums, protams, var apvienot daļu savas darbības vai visu savu darbību iegādātajā uzņēmumā un līdz ar to izmantot pārnestos zaudējumus.
2.3. KStG 8.c panta 1.a punkta un KStG 8. panta 4. punkta salīdzinājums
(21)
KStG 8.c panta 1.a punktā norādītais jaunais noteikums atšķiras no iepriekšējā noteikuma, atceltā KStG 8. panta 4. punkta, vienā būtiskā aspektā, kas ir izšķirīgi svarīgs valsts atbalsta izvērtēšanai.
(22)
Saskaņā ar KStG 8.c panta 1. punktu uzņēmums atsavina savu zaudējumu pārnešanu, ja īpašumā citam nodod vairāk nekā pusi akciju, ja vien nav piemērojama Sanierungsklausel. Līdz ar to vispārīgais noteikums ir zaudējumu pārnešanas atsavināšana būtisku īpašumtiesību pārmaiņu gadījumā. Pašreizējā Sanierungsklausel attiecīgi ir vispārīgā noteikuma izņēmums.
(23)
Saskaņā ar iepriekšējo KStG 8. panta 4. punktu vispārīgais noteikums bija zaudējumu pārnešanas turpinājums būtisku īpašumtiesību pārmaiņu gadījumā, ja uzņēmums bija ekonomiski identisks. Šī izņēmuma nolūks bija novērst tiesību normas nepareizu izmantošanu, piemēram, veicot tirdzniecību ar fiktīviem uzņēmumiem.
3. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS LĒMUMS
(24)
Komisija 2010. gada 24. februāra vēstulē informēja Vāciju, ka tā ir nolēmusi sākt LESD 108. panta 2. punktā noteikto procedūru attiecībā uz šo pasākumu.
(25)
Procedūras sākšanas lēmumā Komisija pauda viedokli, ka KStG 8.c panta 1.a punktā ir nošķirti zaudējumus cietuši finansiāli droši uzņēmumi un uzņēmumi, kuri ir (potenciāli) maksātnespējīgi vai kuriem ir pārmērīgu parādsaistību nasta, sniedzot labumu tikai otrajam tipam. Attiecīgi šķita, ka ar KStG 8.c panta 1.a punktu tika veikta atkāpe no atsauces sistēmas, pēc kuras abu tipu uzņēmumi nebūtu atbilstīgi zaudējumu pārnešanai. Tādēļ Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma, ka pasākums ir selektīvs un ir valsts atbalsts, jo šķita izpildīti LESD 107. panta 1. punkta priekšnosacījumi. Visbeidzot Komisija pauda savas šaubas par pasākuma saderību ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas interpretēts pagaidu shēmā (11), un ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kā tas interpretēts Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēs (12) un Reģionālā atbalsta pamatnostādnēs (13).
(26)
Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (14). Komisija aicināja Vāciju un ieinteresētās personas iesniegt piezīmes.
(27)
Pēc formālās izmeklēšanas procedūras sākšanas Vācijas Federālā Finanšu ministrija uzdeva nodokļu iestādēm, kuras atbild par nodokļu iekasēšanu, pārtraukt piemērot KStG 8.c panta 1. a punktu, līdz Komisija lietā pieņems galīgo lēmumu, un informēt attiecīgās sabiedrības, ka nelabvēlīga Komisijas galīgā lēmuma gadījumā būs jāatgūst valsts atbalsts (15).
4. VĀCIJAS PIEZĪMES
(28)
Vācija pauž viedokli, ka KStG 8.c panta 1.a punktā paredzētais noteikums nav valsts atbalsts trīs iemeslu dēļ:
a)
tas atbilst privātā tirgus kreditoru principam (skatīt 4.1. punktu);
b)
tas nav selektīvs (skatīt 4.2. punktu);
c)
tas ir pamatots ar Vācijas nodokļu sistēmas būtību un vispārējo struktūru (skatīt 4.3. punktu).
(29)
Vācija turpmāk argumentē, ka jaunā Sanierungsklausel KStG 8.c panta 1.a punktā pēc būtības atbilst iepriekšējai Sanierungsklausel KStG 8. panta 4. punktā, ko Komisija nekad nav kritizējusi (skatīt 4.4. punktu), un ka vairākās citās dalībvalstīs bija ieviesti līdzīgi nodokļu noteikumi (skatīt 4.5. punktu).
4.1. Atbilstība privātā tirgus kreditoru principam
(30)
Šo argumentu Vācijas iestādes pirmoreiz izvirzīja savā 2010. gada 2. jūlija vēstulē. Vācija apgalvo, ka privāto kreditoru principu var izmantot attiecībā uz nodokļu parādiem un kvazinodokļu parādiem (16). Tiek argumentēts, ka Vācijas valsts attiecības ar tās nodokļu maksātājiem ir salīdzināmas ar attiecībām starp privāto kreditoru un debitoru, kurus saista ilgtermiņa līgums, piemēram, īres līgums vai darba līgums. Raugoties no Vācijas iestāžu viedokļa, privātais kreditors kā ilgtermiņa līguma puse neveiktu daļu no turpmākajām prasībām, ja tas ļautu uzņēmumam pārņemt debitoru, tā nodrošinot, ka tiek turpināts ilgtermiņa līgums.
4.2. Selektivitātes neesība
(31)
Vācija pauž viedokli, ka KStG 8.c panta 1.a punkts ir vispārīgs pasākums, jo to var izmantot visi uzņēmumi neatkarīgi no to reģiona, jomas un lieluma. Vācija uzsver, ka jebkurš uzņēmums potenciāli var nonākt finansiālās grūtībās, ko tas nespēj pārvarēt, un pretendēt uz šī noteikuma piemērošanu.
(32)
Vācijas iestādes norāda, ka pati Komisija savā 1998. gada paziņojumā par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem ir paudusi viedokli, ka, “ja turpmāk uzskaitītos pasākumus piemēro bez dalījuma visiem uzņēmumiem un visu preču ražošanai”, tad pasākumi, kas ir tikai tehniski nodokļu pasākumi, piemēram, noteikumi par zaudējumu pārnešanu, neesot selektīvi un ka “tas, ka daži uzņēmumi vai dažas nozares no šiem nodokļu pasākumiem gūst lielāku labumu, nenozīmē, ka tās ir pārkāpušas konkurences noteikumus attiecībā uz valsts atbalstu” (17).
(33)
Vācija pauž viedokli, ka šie apsvērumi bija īpaši svarīgi nodokļu iniciatīvām pētniecībai un attīstībai, kā arī vides aizsardzībai, apmācībai un nodarbinātībai. Raugoties no Vācijas iestāžu viedokļa, nodokļu noteikumi, ar kuriem tiek sniegtas priekšrocības uzņēmumiem, kas velta īpašas pūles darbībai šajās jomās, nav selektīvi, jo tie attiecas uz visiem uzņēmumiem, pat ja de facto lielāku labumu no tiem gūst konkrētās jomās aktīvi uzņēmumi, nevis citi. Atbilstīgi Vācijas viedoklim tāds pats pamatojums būtu jāpiemēro nodokļu noteikumiem, ar kuriem sniedz priekšrocības grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, ko iegādājas, lai pārstrukturētu.
(34)
Vācija argumentē, ka Tiesa un Vispārējā tiesa ir pieņēmušas to, ka pasākums, no kura gūst labumu vienīgi grūtībās nonākuši uzņēmumi, principā var būt vispārīgs pasākums, kas nav selektīvs. Šajā saistībā Vācija vispirms citē spriedumu lietā DMT, kurā Tiesa attiecībā uz Beļģijas maksājumu mehānismu grūtībās nonākušiem uzņēmumiem nolēma, ka: (18)
“Francijas valdība argumentē, ka maksājumu mehānismi attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksām nav valsts atbalsts, ja visiem finansiālās grūtībās nonākušiem uzņēmumiem tos piešķir vienādos apstākļos. Saskaņā ar regulējumu, kas ir ieviests ar Beļģijas tiesību aktiem, šķiet, ka tā tas ir. Tomēr Komisija apgalvo, ka ONSS piemīt rīcības brīvība saistībā ar maksājumu mehānismu piešķiršanu.
No Līguma 92. panta 1. punkta izriet, ka vispārīgie pasākumi, ar kuriem nesniedz priekšrocības vienīgi konkrētiem uzņēmumiem vai vienīgi konkrētu preču ražošanai, neatbilst šim noteikumam. Turpretim, ja iestādei, kura piešķir finansiālu palīdzību, ir tāda rīcības brīvība, kas tai ļauj izvēlēties saņēmējus vai nosacījumus, ar kādiem tiek sniegta finansiāla palīdzība, šo palīdzību nevar uzskatīt par tādu, kas pēc sava rakstura ir vispārīga (šajā nolūkā skatīt spriedumu lietā C-241/94 Francija/Komisija, [1996], Recueil, I-4551. lpp., 23. un 24. punkts).
Pamata lietas valsts tiesai ir jānosaka, vai ONSS pilnvarās piešķirt maksājumu mehānismus ir rīcības brīvība vai tās nav, un, ja tās nav, jānosaka, vai ONSS piešķirto maksājumu mehānismu raksturs ir vispārīgs vai arī ar tiem tiek sniegtas priekšrocības konkrētiem uzņēmumiem.”
(35)
Vācija arī citē spriedumu lietā HAMSA, kurā Spānijas iestādes argumentēja, ka pasākums nav selektīvs, jo tas attiecas uz visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Par šo punktu Vispārējā tiesa nolēma, ka: (19)
“Šajā lietā nav pieņemams arguments, uz kura balstījās prasītājs un Spānijas Karaliste, ka ar Spānijas 1922. gada 26. jūlija Likumu par maksājumu apturēšanu ir ieviesta vispārīga procedūra, kas ir piemērojama visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Lai arī ir taisnība, ka likumā nav paredzētas pilnvaras selektīvi piemērot tiesību normas par labu konkrētām uzņēmumu kategorijām vai darbības jomām, ir jāatceras, ka Komisijas kritizētā parādu atlaišana izriet nevis automātiski no likuma piemērošanas, bet no attiecīgo valsts iestāžu patvaļīgas izvēles. Turklāt tā ir iedibinātā judikatūra, ka, ja iestādei, kura piešķir finansiālu palīdzību, ir tāda rīcības brīvība, kas tai ļauj izvēlēties saņēmējus vai nosacījumus, ar kādiem tiek sniegta finansiāla palīdzība, šo palīdzību nevar uzskatīt par tādu, kas pēc sava rakstura ir vispārīga (spriedums lietā C-256/97 DM Transport, [1999], Recueil, I-3913. lpp., 27. pants).”
(36)
Vācijas iestādes argumentē, ka, atšķirībā no pasākumiem DMT un HAMSA gadījumā, KStG 8.c panta 1.a punktā nav paredzēta valsts iestāžu patvaļīga izvēle, bet tā piemērošana automātiski izriet no likuma. Tādēļ, piemērojot a contrario argumentu, KStG 8.c panta 1.a punkts nav selektīvs.
(37)
Vācija arī pauž viedokli, ka KStG 8.c panta 1.a punkts ir daļa no Vācijas maksātnespējas likuma noteikumu kopuma. Proti, uzņēmuma atbilstība ir balstīta uz jēdzieniem “maksātnespēja”, “maksātnespējas risks” un “pārmērīgu parādsaistību nasta”, kuri ir definēti InsO un ar kuriem sniedz pamatojumu maksātnespējas procedūru sākšanai.
(38)
Par selektivitātes jautājumu Vācija secina, ka Komisijas viedoklis nozīmētu, ka jebkurš nodokļu samazinājums ir valsts atbalsts, pat ja tas ir vispārīgi piemērojams, un ka šāda nostāja pārkāpj LESD.
4.3. Pamatojums ar nodokļu sistēmas būtību vai vispārējo struktūru
(39)
Vācija pauž viedokli, ka ar KStG 8.c panta 1.a punktu radītais atbrīvojums tiek pamatots ar Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas būtību un vispārējo struktūru. Tā apgalvo, ka ir objektīva atšķirība starp grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kam ir vajadzīga pārstrukturēšana, un citiem uzņēmumiem un ka šī objektīvā atšķirība ir pamatojums atšķirīgai attieksmei pret grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kuri ir iegūti, lai tos pārstrukturētu. Vācijas iestādes balsta savu argumentu uz trim apsvērumiem.
(40)
Pirmkārt, lai gan finansiāli drošiem uzņēmumiem ir izvēle starp finansējuma meklēšanu kapitāla tirgos un tāda uzņēmuma meklēšanu, kas tos iegādātos, grūtībās nonākušiem uzņēmumiem ir tikai pēdējā iespēja, jo tie nespēs palielināt parādu kapitāla tirgū vai saņemt bankas aizdevumu. Tādēļ grūtībās nonākuši uzņēmumi sistemātiski zaudēs iespēju pārnest savus zaudējumus, kurpretim stabiliem uzņēmumiem vienmēr ir izvēle starp parādu finansēšanu un pircēja meklēšanu.
(41)
Otrkārt, KStG 8.c panta 1. punkta ratio legis, t. i., novērst tirdzniecību ar fiktīviem uzņēmumiem, kam ir uzkrāti zaudējumi, nav vajadzīga zaudējumu pārnešanas izslēgšana situācijās, kad iegādes nolūks ir pārstrukturēšana, nevis vienkārši nodokļu optimizācija. Bez KStG 8.c panta 1.a punktā noteiktā ierobežojuma finansiālās grūtībās nonākušu uzņēmumu iegādei, lai tos pārstrukturētu, t. i., ja būtu iekļauta arī iegāde ar citu pamatojumu, vairs nevarētu saglabāt ratio legis.
(42)
Treškārt, KStG 8.c panta 1. punkta mērķis ir nodrošināt, ka uzņēmuma līdzdalības pārdošanas cena balstās vienīgi uz uzņēmuma ekonomisko vērtību un ka nodokļu optimizācijai uzkrāto zaudējumu vērtība neietekmē pārdošanas cenu. Savukārt, veicot grūtībās nonākuša uzņēmuma iegādi, lai to pārstrukturētu, uzkrāto zaudējumu iespējamai vērtībai nav īpašas nozīmes. Lai pamatotu šo argumentu, Vācija uzsver, ka grāmatveži komerciālo grupu pārskatos nenosaka nekādu vērtību nestabila uzņēmuma potenciāliem pārnestiem zaudējumiem.
(43)
Šo triju iemeslu dēļ Vācija uzskata, ka, pat ja KStG 8.c panta 1.a punkts būtu prima facie selektīvs, tas katrā ziņā ir pamatots ar Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas būtību un vispārējo struktūru.
4.4. Saikne starp jauno un iepriekšējo Sanierungsklausel
(44)
Vācija secina, ka, piemērojot no 2008. gada 1. janvāra jauno KStG 8.c panta noteikumu, ar to vienlaikus tika atcelts un aizstāts līdzīgs noteikums, proti, KStG 8. panta 4. punkta noteikums. Abiem noteikumiem ir viens mērķis, t. i., novērst tirdzniecību ar fiktīviem uzņēmumiem, kam ir uzkrāti zaudējumi.
(45)
Vācija norāda, ka Komisija nekad nav paudusi bažas attiecībā uz KStG 8. panta 4. punktu un ka tādēļ, šķiet, šajā noteikumā nav valsts atbalsta.
(46)
Tādēļ saistībā ar iepriekš minēto Vācija uzskata Komisijas nostāju par nekonsekventu.
4.5. Līdzīgi noteikumi citās nodokļu sistēmās
(47)
Vācija ir uzsvērusi, ka daudzās citās dalībvalstīs ir ar KStG 8.c panta 1.a punktu salīdzināmi noteikumi. Piemēri ir Austrija, Beļģija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande un Somija. Tā norāda, ka Komisija nav veikusi nekādas darbības pret šīm dalībvalstīm, pamatojoties uz valsts atbalsta noteikumiem, lai gan starp sistēmām pastāv būtiska līdzība.
(48)
Attiecībā uz procedūras sākšanas lēmuma 34. punktu, kurā ir izklāstītas Komisijas veiktās darbības attiecībā uz Francijas sistēmu, Vācija izceļ to, ka Vācijas sistēma atšķiras no Francijas sistēmas, kas attiecas tikai uz konkrētām ekonomikas nozarēm un sniedz pilnu atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa.
5. PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS
(49)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko dalībvalsts jebkādā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
5.1. Valsts līdzekļi un valsts atbildība
(50)
Pasākums ir jāfinansē no valsts līdzekļiem, un valstij ir jābūt atbildīgai par valsts resursu izmantojumu. Nodokļu ieņēmumu zaudējums ir līdzvērtīgs valsts līdzekļu patērēšanai fiskālo izdevumu veidā. Ļaujot uzņēmumiem samazināt to uzņēmumu ienākuma nodokļa nastu zaudējumu pārnešanas veidā, Vācija neiekasē ieņēmumus, un tas ir valsts atbalsts. Vācija ir informējusi Komisiju, ka pasākuma īstenošana varētu radīt 900 miljonu euro lielu iztrūkumu katru gadu. Tā kā pasākums nozīmē valsts līdzekļu zaudējumu, to attiecīgi piešķir no valsts līdzekļiem. Atbalstu piešķir ar likumu, un tādēļ valsts par to ir atbildīga.
5.2. Selektīva priekšrocība
(51)
Turklāt pasākumam ir jāsniedz saņēmējam selektīva priekšrocība. Tā ir iedibinātā judikatūra, ka atbalsta jēdzienā ir ietverti ne tikai pozitīvie ieguvumi, bet arī rīcība, ar ko dažādos veidos samazina parasti uzņēmuma budžetā iekļaujamās izmaksas (20).
(52)
Atbilstīgi KStG 8.c panta 1. punktam konkrētas pārmaiņas uzņēmuma īpašumtiesību struktūrā nozīmē daļēju vai pilnīgu iespējas atsavināšanu attiecībā uz iespēju pārnest iepriekšējos zaudējumus nodokļu maksāšanas nolūkā.
(53)
Ar KStG 8.c panta 1.a punktu tiek radīts tāds izņēmums šajā noteikumā, ka pārmaiņas īpašumtiesībās attiecas uz grūtībās nonākušu uzņēmumu un ka tās izdara pārstrukturēšanas nolūkā.
(54)
Tādēļ ar KStG 8.c panta 1.a punktu varētu piešķirt selektīvu priekšrocību uzņēmumiem, kuri izpilda šos nosacījumus, jo tas ļauj tiem iepriekšējos zaudējumus pretstatīt turpmākai peļņai ar nolūku aprēķināt savus ar nodokļiem apliekamos ienākumus.
(55)
Kā izskaidrots 28. apsvērumā, Vācija argumentē, ka KStG 8.c panta 1.a punktā nav šādas selektīvas priekšrocības trīs iemeslu dēļ:
a)
KStG 8.c panta 1.a punkts atbilst privātā tirgus kreditoru principam (5.2.1. punkts);
b)
KStG 8.c panta 1.a punkts nav prima facie selektīvs (5.2.2. punkts);
c)
KStG 8.c panta 1.a punkts ir pamatots ar Vācijas nodokļu sistēmas būtību un vispārējo struktūru (5.2.3. punkts).
(56)
Vācija arī uzsver, ka KStG 8.c panta 1.a punkts ir līdzīgs savam priekšgājējam KStG 8. panta 4. punktam (skatīt 5.2.4. punktu) un ka citās dalībvalstīs ir līdzīgi noteikumi (skatīt 5.2.5. punktu).
5.2.1. Iespēja piemērot privātā tirgus kreditoru principu
(57)
Vācija argumentē, ka KStG 8.c panta 1.a punkts atbilst privātā tirgus kreditoru principam, jo tas atbilst tam, kā rīkojas privātā tirgus kreditors, kam ir ilgtermiņa līgumattiecības ar debitoru.
(58)
Komisija uzskata, ka šis apgalvojums ir nepamatots vairāku iemeslu dēļ. Saskaņā ar Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūru privātā tirgus kreditoru princips ir piemērojams vienīgi tad, ja valsts darbojas kā ekonomikas dalībniece, nevis tad, ja tā izmanto savas privilēģijas kā valsts sektora iestāde (21). Šajā gadījumā valsts izmanto savu monopolstāvokli nodokļu jomā, darbodamās kā valsts sektora iestāde.
(59)
Komisija pauž viedokli, pirmkārt, ka Vācijas citētā judikatūra nemaina šo vērtējumu. KStG 8.c panta 1.a punkts attiecas uz nodokļu parāda izveidi, kurpretim fakti, kas noteica Tiesas spriedumus lietās Spānija/Komisija (22) un DMT (23), attiecās uz situācijām, kad vadībai bija iespēja atcelt pašreizējos nodokļu parādus. Tādēļ šajā gadījumā privātā tirgus kreditoru princips nav piemērojams.
(60)
Otrkārt, pat ja tas būtu piemērojams (ko Komisija apstrīd), Komisija norāda, ka nodokļu priekšrocību piešķir automātiski, iepriekš neizvērtējot kopējos zaudējumus (kas nosaka turpmākā nodokļu samazinājuma maksimālo apmēru), saņēmēja izredzes atgūt dzīvotspēju vai arī to, vai debitors ir stratēģiski nozīmīgs. Privātā tirgus kreditors vispārīgos noteikumos un nosacījumos nenodrošinātu šādu automātisku atbrīvojumu no turpmākajiem parādiem, iepriekš nezinot atbrīvojuma iespējamo apmēru, debitora finansiālās izredzes un tā stratēģisko nozīmību.
(61)
Treškārt, Komisija norāda, ka atšķirībā no ilgtermiņa līgumattiecībām KStG 8.c panta 1.a punkts attiecas nevis uz atbrīvojumu no pašreizējiem parādiem, bet gan uz iespējamu turpmāko tādu nodokļu samazinājumu, kuri varētu rasties, līdzko būtu atjaunota debitora finansiālā stabilitāte. Citiem vārdiem izsakoties, ja valsts atļauj zaudējumu pārnešanu, nav nesamaksātu parādu.
(62)
Ceturtkārt, Komisija secina, ka parasti maksātnespējas gadījumā debitora uzņēmējdarbību pārņem cits uzņēmums. Tā kā valstij nodokļu jomā ir monopolstāvoklis, tā spēs iekasēt nodokļus no šī otra uzņēmuma. Tādēļ tirgū esošo debitoru aizstās cits debitors. Atšķirībā no privātā tirgus kreditoru darbības, jēdzienam “pašreizējā klienta lojalitāte” nav ietekmes uz valsts lēmumu.
(63)
Komisija secina, ka privātā tirgus kreditoru princips šajā gadījumā nav piemērojams, jo valsts ir rīkojusies, izmantojot savas privilēģijas jomā, kas ir valsts politikas kompetencē, nevis kā ekonomikas dalībniece. Pat ja šajā gadījumā būtu piemērojams privātā tirgus kreditoru princips, Komisija ir parādījusi, ka privātais kreditors ilgtermiņa līgumattiecībās, ja tas būtu valsts vietā, nebūtu pieņēmis pasākumu, kas būtu līdzīgs KStG 8.c panta 1.a punktā noteiktajam.
5.2.2. “Prima facie” selektivitāte
(64)
Saskaņā ar EKT judikatūru attiecībā uz nodokļu pasākuma selektivitāti LESD 107. panta 1. punktā ir prasīts izvērtēt, vai saskaņā ar likumā paredzētu konkrētu shēmu valsts pasākums ir tāds, kas sniedz priekšrocības “konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai” salīdzinājumā ar pārējiem, kuri, ņemot vērā minētās shēmas mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā (24).
(65)
Tādēļ, novērtējot nodokļu noteikuma selektivitāti, Komisijai vispirms ir jānosaka vispārīgie vai “parastie” noteikumi, kuri ir piemērojami aplikšanas ar nodokļiem jomā saskaņā ar pastāvošo nodokļu sistēmu (“atsauces sistēma”). Tad tai jānosaka, vai pasākums ir atsauces sistēmas izņēmums, nošķirot ekonomikas dalībniekus, kuri, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts nodokļu sistēmas mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā.
5.2.2.1. Atsauces sistēma
(66)
Komisija uzskata, ka atsauces sistēma ir Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma tās pašreizējā veidā un, jo sevišķi, noteikumi par nodokļu zaudējumu pārnešanu uzņēmumiem, kuros veic to līdzdalības pārmaiņas, kas ir noteiktas KStG 8.c panta 1. punktā. Kā aprakstīts 10. apsvērumā iepriekš, saskaņā ar šo noteikumu neizmantotos zaudējumus pilnībā atsavina, ja iegādātājam nodod vairāk nekā 50 % īpašumtiesību; tos atsavina pro rata, ja piecu gadu laikā ir nodoti vairāk nekā 25 %, bet mazāk nekā 50 % īpašumtiesību. Tādēļ Komisija secina, ka zaudējumu atsavināšana ir vispārīgs noteikums, t. i., atsauces sistēma, ja notiek pārmaiņas uzņēmuma īpašumtiesībās.
(67)
Komisija norāda, ka tā jau ir izmantojusi KStG 8.c panta 1. punktu par atsauces sistēmu vienā no iepriekšējiem gadījumiem (25). Tajā Komisija atzina par nesaderīgu ar iekšējo tirgu KStG 8.c panta 1. punkta izņēmumu, ar ko uzņēmumiem, kurus ieguvuši riska kapitāla uzņēmumi, atļauj pārnest zaudējumus, kaut arī notikusi īpašumtiesību maiņa. Minētajā lēmumā izstrādātais pamatojums ir piemērojams arī šajā gadījumā.
5.2.2.2. Uzņēmumu nošķiršana, kuri, ņemot vērā nodokļu sistēmas mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā
(68)
Neņemot vērā atsauces scenāriju, ar KStG 8.c panta 1.a punktu uzņēmumiem, kuri laikposmā, kad tos iegūst pārstrukturēšanas nolūkā, ir vai varētu būt maksātnespējīgi vai ar pārmērīgu parādsaistību nastu, tiek ļauts pārnest savus zaudējumus, ja tiek izpildīti noteikti nosacījumi (skatīt 13. apsvērumu).
(69)
Vācija argumentē, ka KStG 8.c panta 1.a punkta mērķis ir likvidēt nodokļu šķērsli grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanai. Ņemot vērā nodokļu sistēmas mērķi, vienīgi grūtībās nonākuši uzņēmumi faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā. Tā kā KStG 8.c panta 1.a punkts attiecas uz visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, tas nav selektīvs.
(70)
Vācija pauž viedokli, ka spriedumos lietās DMT (26) un HAMSA (27) ir atbalstīta šī nostāja. Vācija pauž gandarījumu par to, ka Tiesa un Vispārējā tiesa ir secinājušas, ka pasākumi šajos gadījumos ir bijuši selektīvi, jo tie prasīja valsts sektora iestāžu patvaļīgas izvēles. No šiem spriedumiem a contrario izriet, ka pasākums, kas attiecas uz visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem un kas neatstāj valsts sektora iestādēm nekādu brīvu izvēli, nav selektīvs.
(71)
Komisija uzsvērtu, pirmkārt, ka nodokļu sistēmas mērķis ir jānosaka atsauces sistēmas līmenī, nevis izņēmuma līmenī (28). Uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas mērķis ir radīt ienākumus budžetā. Rodas jautājums, vai šo mērķi ņem vērā, ja uzņēmumi neatbilstoši samazina savu nodokļu bāzi, izmantojot zaudējumu pārnešanu no fiktīviem uzņēmumiem. KStG 8.c panta 1. punkts ir paredzēts tam, lai atturētu uzņēmumus, kuri maina īpašumtiesības, no savu zaudējumu pārnešanas. Tas ir skaidrs no tā likuma paskaidrojuma raksta, ar ko tika ieviests KStG 8.c panta 1. punkts un atcelts KStG 8. panta 4. punkts (29). Tādēļ visi uzņēmumi, kuri maina īpašumtiesības, ņemot vērā nodokļu sistēmas mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā.
(72)
Komisija uzsver, ka vienīgi grūtībās nonākuši uzņēmumi ir atbilstīgi KStG 8.c panta 1.a punktā noteiktajam izņēmumam. Tomēr uzņēmumi, kuri nav maksātnespējīgi vai kuriem nav pārmērīgu parādsaistību nasta, vai arī kuriem nav šāds risks iegūšanas laikposmā, arī var ciest zaudējumus, taču tie nav atbilstīgi zaudējumu pārnešanai.
(73)
Tādēļ Komisija secina, ka KStG 8.c panta 1.a punktā ir nošķirti zaudējumus cietuši uzņēmumi, kuri citādi ir stabili, no tiem, kuri ir maksātnespējīgi vai kuriem ir pārmērīgu parādsaistību nasta, vai kuriem ir šāds risks, labumu sniedzot pēdējiem. Tādējādi KStG 8.c panta 1.a punktā ir nošķirti uzņēmumi, kuri attiecībā uz nodokļu sistēmas mērķi faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā.
(74)
Otrkārt, Komisija uzsver to, ka, atšķirībā no Vācijas paustā viedokļa, Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā uz visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem attiecināmais pasākums, kas neatstāj valsts sektora iestādēm nekādu brīvu izvēli, nekad nav uzskatīts par neselektīvu pēc definīcijas.
(75)
Attiecībā uz DMT jānorāda, ka, atbildot uz Francijas valdības apsvērumu, kas atbilst Vācijas šajā gadījumā paustajam viedoklim, Tiesa 28. punktā secina, ka, pat ja valstu iestādēm nav brīvas izvēles, valsts tiesai ir jānosaka, vai attiecīgais valsts pasākums pēc būtības ir vispārīgs vai selektīvs. Līdz ar to Tiesa netieši atzīst, ka valstu pasākumi, kas ir pieejami visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem un kas neatstāj valsts sektora iestādēm nekādu brīvu izvēli, tāpat var būt selektīvi.
(76)
Attiecībā uz HAMSA Komisija secina, ka 157. punkta obiter dictum ir atsauce uz Spānijas maksātnespējas tiesību aktiem. Tomēr lietā HAMSA aplūkotais pasākums ir nevis pasākums saskaņā ar maksātnespējas likumu, bet gan atbrīvojums no parādiem, ko brīvprātīgi piešķīrušas Spānijas iestādes bez juridiska pienākuma un kas ir bijis daudz lielāks nekā atbrīvojumi no parādiem, kuriem piekrituši privātie ieguldītāji. Tādēļ šis gadījums neattiecas uz attiecīgā pasākuma novērtējumu.
(77)
Ģenerāladvokāts N. Fenelijs [N. Fennelly] savos secinājumos par Ecotrade apstiprina, ka noteikumi, kas ir piemērojami visiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, var būt selektīvi un var būt valsts atbalsts (30).
(78)
Tādēļ, atšķirībā no Vācijas nostājas, Komisijas attiecīgā pasākuma analīze atbilst Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrai.
(79)
Tādēļ Komisija uzskata, ka KStG 8.c panta 1.a punkts ir prima facie selektīvs.
5.2.3. Pamatojums, kas balstās uz tās nodokļu sistēmas būtību vai vispārīgo shēmu, kurā tas ietilpst
(80)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru pasākums, kas pamatots ar tās sistēmas būtību un vispārīgo shēmu, kurā tas ietilpst, neizpilda šo selektivitātes nosacījumu, lai gan šis pasākums sniedz priekšrocību tā saņēmējam (31).
(81)
Tādēļ, ja, kā šajā gadījumā, Komisija nonāk pie secinājuma, ka attiecīgais pasākums prima facie šķiet selektīvs, tai ir jāizvērtē, vai nošķiršana ir pamatota ar tās nodokļu sistēmas būtību un vispārīgo shēmu, kurā tas ietilpst.
(82)
Komisija norāda, ka tā ir Tiesas iedibinātā judikatūra, ka dalībvalstij jāsniedz šāds pamatojums. (32)
(83)
Tiesa ir turpmāk precizējusi, ka jānodala, no vienas puses, konkrētai nodokļu shēmai noteiktie mērķi, kas tai ir neraksturīgi, un, no otras puses, pašai nodokļu sistēmai raksturīgie mehānismi, kuri ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. Vienīgi šie raksturīgie mehānismi atbilst pamatojumam par tās nodokļu sistēmas būtību vai vispārīgo shēmu, kurā tas ietilpst.
(84)
Komisija uzskata, ka šajā gadījumā ir vajadzīgs izšķirt KStG 8.c panta 1. punkta mērķi un KStG 8.c panta 1.a punkta mērķi.
(85)
Vācija savās atbildēs atzīst, ka KStG 8.c panta 1. punkta mērķis ir novērst zaudējumu pārnešanas nepareizu izmantošanu, kas Vācijas nodokļu sistēmā bija atļauta fiktīvu uzņēmumu iegādes veidā.
(86)
Komisija šajā saistībā norāda, ka KStG 8.c panta 1. punktam ir daudz plašāka darbības jomā nekā tā priekštecim - KStG 8. panta 4. punktam. Lai gan ar pēdējo tika izslēgta zaudējumu pārnešana, vienīgi izpildot kumulatīvos nosacījumus, proti, jauna uzņēmuma iegāde un jauna saimnieciskā darbība, jaunajā noteikumā nav ietverts otrais nosacījums. Tādēļ, lai atsavinātu zaudējumu pārnešanas iespēju, pietiek ar cita uzņēmuma iegādi. Likumdevējs apzinājās šo darbības jomas atšķirību, jo tiesību akta izmainīšanas skaidrs nolūks bija finansēt uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes samazinājumu no 25 % uz 15 % (33).
(87)
Savukārt KStG 8.c panta 1.a punkts nav paredzēts tam, lai novērstu tiesību normas nepareizu izmantošanu. Tas ir skaidrs no paskaidrojuma raksta, ko Vācijas parlaments publicēja, ieviešot jauno Sanierungsklausel. Paskaidrojuma rakstā ir noteikts, ka KStG 8.c panta 1.a punkts tika ieviests, lai cīnītos ar pasaules finanšu un ekonomisko krīzi (34). Krīzes laikā zaudējumu pārnešanas ierobežojumi tika uztverti kā šķērslis uzņēmumu pārstrukturēšanai.
(88)
Komisija norāda, ka Vācija savos piezīmēs par procedūras sākšanas lēmumu, uzsver faktu, ka KStG 8.c panta 1.a punktā nav noteikts pasākums pret tiesību normas nepareizu izmantošanu, bet minētais punkts ir ieviests, lai atbalstītu nestabilus uzņēmumus finanšu un ekonomiskās krīzes laikā.
(89)
Komisija secina, ka šī konkrētā nodokļu pasākuma mērķis ir neraksturīgs nodokļu sistēmai. Saskaņā ar Tiesas judikatūru uz šāda neraksturīga mērķa īstenošanu nevar balstīties, lai pasākumu pamatotu ar nodokļu sistēmas būtību un vispārējo struktūru (35). To var analizēt vienīgi saderības novērtējumā.
(90)
Šie trīs Vācijas uzrādītie argumenti nevar mainīt šo novērtējumu.
(91)
Attiecībā uz Vācijas argumentu, ka grūtībās nonākušam uzņēmumam vienīgā izvēles iespēja ir iegūt finanšu līdzekļus no ieguldītāja, kurpretim stabilam uzņēmumam, kas uz laiku cieš zaudējumus, pastāv izvēle starp finanšu līdzekļu iegūšanu kapitāla tirgū un ieguldītāja veiktu iegādi ar turpmāku refinansēšanu, Komisija uzskata, ka veids, kādā uzņēmums finansē savu uzņēmējdarbību, neattiecas uz nodokļu sistēmas mērķi. Uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma balstās uz ienākumu aplikšanu ar nodokli un zaudējumu deklarēšanu. Kā varēja novērot finanšu un ekonomiskās krīzes laikā, arī finansiāli droši uzņēmumi kādu laiku ziņoja par zaudējumiem. Taču šie finansiāli drošie uzņēmumi nav atbilstīgi zaudējumu pārnešanai, piemērojot Sanierungsklausel, un tāpēc tiem nesniedz priekšrocību atšķirībā no nestabiliem, zaudējumus cietušiem uzņēmumiem, ja notiek īpašumtiesību maiņa un turpmāka refinansēšana no jauno akcionāru puses. Turklāt Komisija arī norāda, ka finanšu un ekonomiskās krīzes laikā stabiliem uzņēmumiem, kuri kādu laiku reģistrēja zaudējumus, bija lielas grūtības piekļūt kapitāla tirgiem. Tādēļ pat faktiskie pieņēmumi, kas ir pirmā argumenta pamatā, ir nepareizi. Tādēļ Komisija noraida Vācijas pirmo argumentu.
(92)
Attiecībā uz Vācijas otro argumentu, ka KStG 8.c panta 1.a punktā paredzēto izņēmumu vispārīgajā zaudējumu pārnešanas aizliegumā, ja notiek īpašumtiesību maiņa, kas noteikta KStG 8.c panta 1. punktā, pamato ar KStG 8.c panta 1. punkta ratio legis, jo grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanas gadījumā nepastāvēja tiesību normas nepareizas izmantošanas risks, Komisija secina, ka šis arguments nenodrošina pamatojumu KStG 8.c panta 1.a punkta ierobežojumam attiecībā uz grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Komisija uzsver, ka tiesību normas nepareizas izmantošanas risks nepastāv arī tad, ja iegādājas finansiāli drošu uzņēmumu. Tiesību normas nepareizas izmantošanas risks pastāv vienīgi attiecībā uz fiktīviem uzņēmumiem. Kā uzsvērts iepriekš, KStG 8.c panta 1. punkta ratio legis ir plašāks par cīņu ar tiesību normas nepareizu izmantošanu. Tā mērķis ir arī palielināt Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi un kompensēt uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes samazinājumu no 25 % un 15 %. Tas izskaidro to, kādēļ KStG 8.c panta 1. punktā ir ietverti arī vairāki procentu palielinājumi gadījumos, kad nepastāv tiesību normas nepareizas izmantošanas risks. Tādēļ Komisija noraida Vācijas argumentu, ka ar KStG 8.c panta 1.a punktu ieviestais izņēmums atbilst KStG 8.c panta 1. punkta ratio legis.
(93)
Attiecībā uz Vācijas trešo argumentu, ka nestabilu uzņēmumu zaudējumiem auditori nepiešķir nekādu vērtību, aprēķinot atliktos nodokļus konsolidētos finanšu pārskatos, un tādēļ zaudējumu pārnešanas iespēja neietekmē nestabilā uzņēmuma pārdošanas cenu, Komisija, pirmkārt, norāda, ka tas tiek balstīts uz grāmatvedības kritērijiem un tādēļ neattiecas uz nodokļu apsvērumiem. Otrkārt, Komisija norāda, ka šis arguments ir pretrunā Vācijas paustajam, ka nespēja pārnest zaudējumus ir šķērslis pārstrukturēšanai. Šis apgalvojums ir pareizs tikai tad, ja iegādātājs uzņēmums zaudējumu pārnešanas iespējai piešķir noteiktu naudas vērtību. Tādēļ Komisija noraida arī Vācijas trešo argumentu.
(94)
Turklāt Vācija apgalvo, ka citas dalībvalstis arī nodrošina nodokļu atlaides uzņēmumu pārstrukturēšanai, kā piemēru minot Francijas atbalsta shēmu grūtībās nonākušu firmu pārņemšanai. Komisija nevar pieņemt Vācijas argumentu, kura pamatā ir salīdzinājums. Pirmkārt, lai pamatotu pasākumu, dalībvalstis var atsaukties vienīgi uz savai nodokļu sistēmai raksturīgajiem principiem kā atsauces sistēmu, pēc kuras vērtēt, vai uzņēmums iegūst priekšrocību valsts atbalsta noteikumu nozīmē. Faktam, ka citās dalībvalstīs varētu pastāvēt līdzīgi nodokļu pasākumi, nav seku, jo jebkuri šādi pasākumi var paši atbilst Līguma noteikumiem. Otrkārt, nosacījumi, kas noteikti pasākumiem saskaņā ar Francijas shēmu, atšķiras no KStG 8.c panta 1.a punkta. Francijas shēma nodrošina nodokļu atbrīvojumu jaunizveidotiem uzņēmumiem, kuri pārņem grūtībās nonākušu firmu. Pēc tam, kad Komisija 2004. gadā shēmu atzina par nesaderīgu ar kopējo tirgu (36), Francija to mainīja, lai tā atbilstu valsts atbalsta noteikumiem. Sniegtie ieguvumi patlaban daļēji ir de minimis. Atbalsta otrā daļa ir saderīga kā reģionālais atbalsts vai MVU atbalsts (37).
(95)
Tādēļ Komisija no iepriekš minētā secina, ka attiecīgais pasākums neizriet tieši no nodokļu sistēmas pamatprincipiem un to nevar pamatot ar nodokļu sistēmas būtību un vispārīgo shēmu.
5.2.4. Saikne starp jauno un iepriekšējo “Sanierungsklausel”
(96)
Vācija argumentē, ka KStG 8.c panta 1.a punkts pēc būtības atbilst iepriekšējam KStG 8. panta 4. punktam un ka Komisija iepriekš nav uzskatījusi KStG 8. panta 4. punktu par valsts atbalstu.
(97)
Komisija uzsver, ka Vācija iepriekš nav paziņojusi par KStG 8. panta 4. punktu. Tādēļ Komisija vēl nav pieņēmusi viedokli par to, vai tas ietver valsts atbalstu.
(98)
Šī procedūra attiecas vienīgi un KStG 8.c panta 1.a punktu, jo formālās izmeklēšanas procedūras sākšana ir veikta vienīgi saistībā ar šo noteikumu. Vācija nevar paļauties uz argumentu, ka Komisija iepriekš nav oficiāli apstrīdējusi KStG 8. panta 4. punktu, lai pamatotu KStG 8.c panta 1.a punktu, jo Vācijas iestādes iepriekš nav paziņojušas par KStG 8. panta 4. punktu.
(99)
Komisija patur tiesības analizēt KStG 8. panta 4. punktu saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, ja tā konstatētu, ka ar šo noteikumu uzņēmumiem varētu būt sniegta selektīva priekšrocība.
5.2.5. Līdzīgas nodokļu shēmas citās dalībvalstīs
(100)
Fakts, ka citās dalībvalstīs darbojas līdzīgas vai identiskas nodokļu shēmas, par kurām tās nav paziņojušas Komisijai, nekādi neietekmē tā jautājuma analīzi, vai minētais pasākums ir valsts atbalsts.
(101)
Komisija analizēs Vācijas iesniegto informāciju atbilstīgi Procedūras regulas 10. pantam (38).
5.2.6. Secinājums par selektīvas priekšrocības esību
(102)
Tādēļ Komisija secina, ka ar KStG 8.c panta 1.a punktu tiek sniegta selektīva priekšrocība uzņēmumiem, uz kuriem tas attiecas.
5.3. Ietekme uz Eiropas Savienības iekšējo tirdzniecību
(103)
Pasākumam ir jābūt tādam, kas varētu ietekmēt Eiropas Savienības iekšējo tirdzniecību un kropļot vai draudēt kropļot konkurenci. KStG 8.c panta 1.a punkts neattiecas uz atsevišķu nozari, t. i., ieguvumu no tā var saņemt visas nozares. Burtiski visas Vācijas ekonomikas nozares darbojas konkurencei un Eiropas iekšējai tirdzniecībai atvērtos tirgos. Tādēļ pasākums ir tāds, kas varētu ietekmēt Eiropas Savienības iekšējo tirdzniecību un kropļot vai draudēt kropļot konkurenci.
(104)
Komisija secina, ka saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju visi pasākumam atbilstīgie uzņēmumi ir atbilstīgi maksātnespējas procesiem saskaņā ar Vācijas maksātnespējas likumu (skatīt 14. apsvērumu un 7. zemsvītras piezīmi). Tādēļ visi pasākuma potenciālie labuma guvēji ir grūtībās nonākuši uzņēmumi Kopienas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (turpmāk - “Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnes”) 10. punkta c) apakšpunkta nozīmē. Tādēļ neviens no saņēmējiem nav atbilstīgs de minimis atbalstam atbilstīgi Komisijas 2006. gada 15. decembra Regulai (EK) Nr. 1998/2006 par Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (39), jo ar šīs regulas 1. panta h) punktu uzņēmumi ir izslēgti no tās darbības jomas.
5.4. Secinājums
(105)
Tādēļ, tā kā ir izpildītas visas LESD 107. panta 1. punktā noteiktās prasības, Komisija pauž viedokli, ka, zaudējumu pārnešanas shēma grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas gadījumā ir valsts atbalsts šī panta nozīmē.
6. PASĀKUMA SADERĪBAS NOVĒRTĒJUMS
(106)
Komisija var atzīt valsts atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstīgi LESD 107. panta 3. punktam. Saskaņā ar iedibināto Tiesas judikatūru dalībvalstij ir pienākums pierādīt, ka pasākums ir saderīgs (40). Komisija šajā saistībā norāda, ka Vācija, lai gan Komisija procedūras sākšanas lēmumā to skaidri aicināja, nav Komisijai iesniegusi nekādu informāciju par šo jautājumu. Šī iemesla dēļ vien Komisija nevar atzīt atbalsta pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(107)
Komisija tomēr ir izskatījusi to, vai pasākumu varētu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu. Komisijai ir plaša un brīva izvēle attiecībā uz atbalsta gadījumiem, kuri atbilst LESD 107. panta 3. punktam (41). Īstenodama šo brīvo izvēli, Komisija ir izdevusi pamatnostādnes un paziņojumus, nosakot kritērijus noteiktu atbalsta veidu atzīšanai par saderīgiem ar iekšējā tirgus nosacījumiem atbilstīgi LESD 107. panta 3. punktam. Tā ir iedibinātā judikatūra, ka Komisijai ir saistošas tās pamatnostādnes un paziņojumi, kurus tā izdod valsts atbalsta pārraudzības jomā, ciktāl tie atbilst Līguma noteikumiem un ciktāl dalībvalstis tos pieņem (42).
(108)
Tādēļ vispirms ir vajadzīgs izvērtēt, vai paziņotais atbalsts ietilpst vienas vai vairāku pamatnostādņu vai paziņojumu darbības jomā un vai to var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu tādēļ, ka tas izpilda tajos izklāstītos saderības nosacījumus.
6.1. Iespējama saderība, pamatojoties uz pagaidu shēmu (43)
(109)
Tā kā KStG 8.c panta 1.a punkts tika ieviests, lai risinātu finanšu un ekonomiskās krīzes radītās problēmas, Komisija izskatīja to, vai to varētu atzīt par saderīgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas interpretēts pagaidu shēmā.
(110)
Ņemot vērā pašreizējo finanšu un ekonomisko krīzi un tās ietekmi uz dalībvalstu vispārējo ekonomiku, Komisija uzskata, ka noteiktas valsts atbalsta kategorijas konkrētā laika periodā ir pamatotas, lai pārvarētu šo krīzi, un tās var atzīt par saderīgām ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu. Pagaidu shēmā ir izklāstīti nosacījumi, ar kuriem Komisija atzīs šādas atbalsta shēmas par saderīgām.
(111)
Tomēr KStG 8.c panta 1.a punkts neatbilst nevienam no pagaidu shēmā izklāstītajiem pasākumiem, jo tas attiecas uz nodokļu atvieglojumiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Tomēr pagaidu shēmā nav paredzēts valsts atbalsts nodokļu atvieglojumu veidā.
(112)
Tādēļ Komisija uzskata, ka KStG 8.c panta 1.a punkts neizpilda prasības, lai to atzītu par saderīgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas interpretēts pagaidu shēmā.
(113)
Tomēr Komisija norāda, ka konkrētu atbalsta apmēru noteiktiem saņēmējiem var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstīgi pagaidu shēmas 4.2. iedaļai, ja tas atbilst visiem Vācijas atbalsta tās shēmas nosacījumiem, ko Komisija ir apstiprinājusi ar šo juridisko pamatu. Lai saņēmējs būtu atbilstīgs šī veida atbalstam, tam ir jāparāda jo īpaši, ka tas nav bijis grūtībās nonācis uzņēmums 2008. gada 1. jūlijā Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu (lieliem uzņēmumiem) nozīmē vai Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu, (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula - VGAR) (44) (MVU) nozīmē un ka atbalsta bruto dotācijas ekvivalents nav lielāks par 500 000 euro. Turklāt jāizpilda arī citi pagaidu shēmas 4.2.2. iedaļas un Vācijas atbalsta shēmu atļaujošā lēmuma nosacījumi.
6.2. Iespējama saderība, pamatojoties uz Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm (45)
(114)
Tā kā KStG 8.c panta 1.a punkts attiecas uz nodokļu priekšrocībām nestabiliem uzņēmumiem, Komisija izskatīja tā saderību saskaņā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm. Saskaņā ar šīm pamatnostādnēm vienīgi grūtībās nonākuši uzņēmumi ir atbilstīgi atbalstam. Lai gan maksātnespējīgu uzņēmumu vai uzņēmumu ar pārmērīgu parādsaistību nastu var uzskatīt par grūtībās nonākušu pamatnostādņu nozīmē, Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 13. punktā ir noteikts, ka uzņēmums, kas pieder lielākai uzņēmējdarbības grupai vai ko pārņem lielāka uzņēmējdarbības grupa, parasti nav atbilstīgs glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstam. Viena no KStG 8.c panta 1.a punkta prasībām ir līdzdalības pārmaiņas. Pēc šādām pārmaiņām mērķuzņēmums var piederēt grupai. Šajā gadījumā grupai parasti būtu jāpalīdz grūtībās nonākušam mērķuzņēmumam, kas tad nebūtu atbilstīgs atbalstam saskaņā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm.
(115)
Turklāt pat attiecībā uz saņēmējiem, kuri ir atbilstīgi atbalstam saskaņā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm, citas šo pamatnostādņu prasības nav izpildītas.
(116)
Saskaņā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 25. panta a) punktu atbalstu var sniegt vienīgi aizdevumu vai aizdevuma garantiju veidā. No tā izriet, ka attiecīgās nodokļu priekšrocības nevar uzskatīt par glābšanas atbalstu.
(117)
Pārstrukturēšanas atbalsta gadījumā Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēs ir prasīts iesniegt īstenojamu pārstrukturēšanas plānu, lai atjaunotu uzņēmuma dzīvotspēju. Atbalsts ir jāierobežo līdz vajadzīgajam minimumam. Šajā saistībā saņēmējam ir jāveic ieguldījums pārstrukturēšanās izmaksu segšanā. Visbeidzot, lai izvairītos no konkurences nevajadzīgas izkropļošanas, Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēs ir paredzēti kompensācijas pasākumi.
(118)
Ne visi šie nosacījumi ir izpildīti KStG 8.c panta 1.a punktā. Lai gan paskaidrojuma rakstā ir norādīts, ka mērķuzņēmumam ir jānodrošina reorganizācijas plāns ar pozitīvām uzņēmējdarbības prognozēm, nav norādīts ne tas, ka šāds plāns būtu atbilstošs Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu prasībām, ne arī tas, ka atbalsts ir ierobežots līdz vajadzīgajam minimumam. Atbalsta apmērs ir atkarīgs no zaudējumiem, ko uzņēmums ir iepriekš cietis. Turklāt KStG 8.c panta 1.a punktā nav paredzēts saņēmēja ieguldījums vai kompensācijas pasākumi.
(119)
Visbeidzot, ir atsevišķi jāpaziņo par glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu lieliem uzņēmumiem. To nevar piešķirt shēmas ietvaros. KStG 8.c panta 1.a punktā nav nošķirti lielie uzņēmumi un MVU.
(120)
Pat par MVU, kam glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu var piešķirt shēmas veidā, Komisija norāda, ka to pašu iemeslu dēļ, kuri izklāstīti iepriekš, 117. apsvērumā, nav izpildītas tās noteiktās prasības šādai shēmai, kas ir izklāstītas Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 82. punktā.
(121)
Tādēļ Komisija pauž viedokli, ka KStG 8.c panta 1.a punkts nav saderīgs ar iekšējo tirgu kā pārstrukturēšanas atbalsts.
6.3. Iespējama saderība, pamatojoties uz Reģionālā atbalsta pamatnostādnēm (46)
(122)
KStG 8.c panta 1.a punkts ir jāizskata arī, ņemot vērā Reģionālā atbalsta pamatnostādnes.
(123)
Reģionālā atbalsta potenciāliem saņēmējiem jāatrodas tādā Vācijas reģionā, kas ir atbilstīgs reģionālajam atbalstam. Saskaņā ar 8.c panta 1.a punktu šis noteikti nav šāds gadījums, jo noteikums attiecas uz uzņēmumiem, kuri atrodas visā Vācijas teritorijā.
(124)
Turklāt Reģionālā atbalsta pamatnostādnēs no to darbības jomas ir izslēgti grūtībās nonākuši uzņēmumi Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu nozīmē (skatīt 9. punktu). Tādēļ pat atbalstu uzņēmumiem, kuri atrodas atbilstīgajos reģionos, nevar atzīt par saderīgu, pamatojoties uz Reģionālā atbalsta pamatnostādnēm.
(125)
Tādēļ Komisija pauž viedokli, ka pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu kā reģionāls atbalsts.
6.4. Iespējama saderība, pamatojoties uz Vides aizsardzības atbalsta pamatnostādnēm (47)
(126)
Visbeidzot KStG 8.c panta 1.a punkts ir jāizskata arī, ņemot vērā Vides aizsardzības atbalsta pamatnostādnes.
(127)
Vides aizsardzības atbalsta pamatnostādņu primārais mērķis ir nodrošināt, ka, īstenojot valsts atbalsta pasākumus, tiks panākts augstāks vides aizsardzības līmenis, nekā tas būtu bez atbalsta, un nodrošināt, ka atbalsta pozitīvā ietekme ir lielāka par negatīvo ietekmi konkurences kropļošanas ziņā, ņemot vērā ar LESD 191. pantu ieviesto principu “piesārņotājs maksā” (turpmāk - “PPM”).
(128)
KStG 8.c panta 1.a punktā šis mērķis nav izpildīts. Paskaidrojuma rakstā nav norādīts neviens mērķis Vides aizsardzības atbalsta pamatnostādņu nozīmē.
(129)
Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 20. punktā ir noteikts, ka grūtībās nonākušu uzņēmumu, ja ir apdraudēta tā esība, nevar uzskatīt par piemērotu līdzekli, lai veicinātu citu publiskā sektora politikas mērķu īstenošanu, līdz brīdim, kad ir nodrošināta tā dzīvotspēja. Tā kā visi KStG 8.c panta 1.a punktā noteiktie potenciālie saņēmēji ir grūtībās nonākuši uzņēmumi Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 10. punkta c) apakšpunkta nozīmē, Komisija uzskata, ka KStG 8.c panta 1.a punkts nav saderīgs kā vides aizsardzības atbalsts.
6.5. Iespējama saderība, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punktu
(130)
Komisija norāda, ka paziņotais pasākums ietilpst gan pagaidu shēmas, gan Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu darbības jomā. Tādēļ, īstenojot savu brīvu izvēli saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktu, tai ir saistoši šie divi dokumenti iepriekš, 109. un nākamajos apsvērumos, izklāstīto iemeslu dēļ.
(131)
Tomēr, ja Komisijai uzrāda neapstrīdamus šādas rīcības argumentus, tā var atkal īstenot savu brīvu izvēli, ja tā rīkojas atbilstoši LESD izklāstītajiem noteikumiem un vispārējo tiesību aktu principiem, jo īpaši attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu, kā tas ir interpretēts Tiesas judikatūrā (48). Šajā saistībā saskaņā ar Tiesas judikatūru Komisija var atzīt valsts atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja atbalsts paredzēts tam, lai novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts ekonomikā (LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts), vai kalpo kopīgo interešu mērķim (LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts) (49), ir vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai (50) un tam nav ietekmes uz tirdzniecības nosacījumiem tādā mērā, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(132)
Šajā gadījumā Vācija nav uzrādījusi nekādus argumentus par to, ka atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu tieši saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) vai c) apakšpunktu.
(133)
Komisija norāda, ka atbalsta pasākuma veida dēļ atbalsta apmērs ir atkarīgs no saņēmēja iepriekš reģistrētajiem zaudējumiem. Tādēļ nav saiknes starp uzņēmuma saņemtā atbalsta apmēru un mērķi, kam paredzēta atbalsta shēma, t. i., pārstrukturēšanas šķēršļu noņemšana un atbalsts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem ekonomiskās un finanšu krīzes laikā. Tādēļ Komisija secina, ka atbalsta shēma pārsniedz to, kas vajadzīgs, lai sasniegtu atbalsta shēmas mērķi. Attiecīgi tā kropļo konkurenci iekšējā tirgū tādā mērā, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(134)
Tādēļ Komisija secina, ka pasākumu nevar atzīt par saderīgu, pamatojoties tieši uz LESD 107. panta 3. punkta b) vai c) apakšpunktu.
7. ATGŪŠANA
(135)
Tā kā par atbalsta shēmu nav paziņots, tā ir nelikumīgs atbalsts.
(136)
Pamatojoties uz Komisijas ieviesto lēmumu pieņemšanas praksi, saskaņā ar Līguma 107. pantu jāveic atgūšana no saņēmējiem. Šī prakse ir apstiprināta Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 14. pantā (51): “kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja”.
(137)
Ņemot vērā, ka attiecīgais pasākums ir nelikumīgs un nesaderīgs atbalsts, to ir jāatgūst, lai atjaunotu situāciju, kāda bija tirgū, pirms tika piešķirts atbalsts. Tādēļ atgūšana īstenojama no dienas, kad saņēmējam tika radīta priekšrocība, t. i., kad atbalsts tika padarīts pieejams saņēmējam, un tajā iekļaujami atgūšanas procenti līdz pilnīgai atgūšanai.
(138)
Komisija uzskata, ka uzņēmumu ienākuma nodokļa maksājuma ikgadējais datums jāuzskata par piemērotu dienu tam, lai noteiktu dienu, kad atbalsts tika padarīts pieejams saņēmējam.
(139)
Vācijai jāpiemēro visi vajadzīgie pasākumi, lai atgūtu atbalstu no saņēmējiem. Lai noteiktu to lietu skaitu, kurām ir jāpiemēro atgūšanas procedūra, Vācijai ir jāsagatavo saraksts ar uzņēmumiem, kas ir izmantojuši šo pasākumu kopš 2008. gada 1. janvāra. Šajā saistībā Komisija atzīmē, ka Vācija 2010. gada 30. aprīlī pārtrauca pasākuma piemērošanu. Vācijas Federālā Finanšu ministrija izdeva rīkojumu, kurā noteikts, ka par nodokļu iekasēšanu atbildīgajām iestādēm jāpārtrauc Sanierungsklausel piemērošana, līdz Komisija nav pieņēmusi galīgo lēmumu par šo lietu (52).
(140)
Atgūstamais valsts atbalsts ir jāaprēķina, pamatojoties uz nodokļu deklarācijām, ko iesnieguši attiecīgie uzņēmumi, t. i., KStG 8.c panta 1.a punktā noteiktiem saņēmēji. Atbalsta summa ir jāaprēķina kā starpība starp nodokli, kas būtu bijis jāmaksā, nepiemērojot KStG 8.c panta 1.a punktu, un nodokli, kurš faktiski tika samaksāts pēc KStG 8.c panta 1.a punkta piemērošanas.
(141)
Tas neskar iespēju, ka, ja tādējādi piešķirtā atbalsta kopsumma nepārsniedz bruto dotāciju 500 000 euro apmērā un ja ir atbilstība visiem citiem nosacījumiem, kas paredzēti pagaidu shēmas 4.2.2. sadaļā un Komisijas lēmumā, ar kuru apstiprina Vācijas atbalsta shēmu, pamatojoties uz minēto juridisko pamatu, it sevišķi attiecībā uz uzņēmumu, kas 2008. gada 1. jūlijā nav grūtībās nonācis uzņēmums, atbalstu var atzīt par saderīgu, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā interpretēts pagaidu shēmā, un uz apstiprināto Vācijas atbalsta shēmu. Ja kopsumma pārsniedz 500 000 euro, pārsniegtais apjoms ir jāatgūst.
(142)
Komisija vērš Vācijas uzmanību uz to, ka atbalstu nevar atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar de minimis noteikumiem (53) vai saskaņā ar grupu atbrīvojuma (54) atbalsta shēmu, vai ar jebkuru atbalsta shēmu, kas apstiprināta, pamatojoties uz Reģionālā atbalsta pamatnostādnēm vai Pētniecības, izstrādes un inovācijas pamatnostādnēm (55), jo neviens no šiem tekstiem neietver valsts atbalsta piešķiršanu grūtībās nonākušiem uzņēmumiem (56). Attiecībā uz visām citām apstiprinātajām atbalsta shēmām Vācijai ir jāpārbauda, vai lēmums par atbalsta shēmas apstiprināšanu no darbības jomas neizslēdz grūtībās nonākušus uzņēmumus. Ja neizslēdz, atbalstu varētu atzīt par saderīgu atbilstīgi šīm shēmām ar nosacījumu, ka Vācija apliecina, ka atbalsta piešķiršanas laikā tika izpildīti visi attiecīgo shēmu nosacījumi.
8. SECINĀJUMI
(143)
Pamatojoties uz iepriekš izklāstīto, Komisija secina, ka shēma nodokļu zaudējumu pārnešanai (KStG 8.c panta 1.a punkts (Sanierungsklausel)) ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un ka tā ir nelikumīgi īstenota, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Shēma nav saderīga ar iekšējo tirgu.
(144)
Komisija uzskata, ka Vācijai jāpiemēro visi vajadzīgie pasākumi, lai atgūtu atbalstu no Sanierungsklausel saņēmējiem,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kas piešķirts, pamatojoties uz Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli (Körperschaftssteuergesetz) 8.c panta 1.a punktu, un ko Vācija ir īstenojusi, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
Atsevišķs atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu, ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā interpretēts pagaidu shēmā, ar nosacījumu, ka atbalsta summa nepārsniedz 500 000 euro, ka saņēmējs 2008. gada 1. jūlijā nebija grūtībās nonācis uzņēmums un ka ir izpildīti visi citi pagaidu shēmas 4.2.2. sadaļā paredzētie nosacījumi.
3. pants
Atsevišķs atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu un kas piešķiršanas laikā atbilst nosacījumiem, kuri paredzēti jebkurā Komisijas apstiprinātā shēmā, par juridisko pamatu ņemot Vispārējā grupu atbrīvojuma regulu, Reģionālā atbalsta pamatnostādnes un Pētniecības, izstrādes un inovācijas pamatnostādnes, kā arī kas neizslēdz grūtībās nonākušus uzņēmumus kā potenciālos saņēmējus, ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tas nepārsniedz maksimālo atbalsta intensitāti, kāda piemērojama šādam atbalstam.
4. pants
1) Vācija atsauc 1. pantā minēto shēmu.
2) Vācija no saņēmējiem atgūst nesaderīgo atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu.
3) Atgūstamās summas ietver procentus, ko skaita no dienas, kurā summas piešķīra saņēmējam, līdz faktiskajai atgūšanas dienai.
4) Procentus aprēķina ar salikto procentu formulu saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (57) V nodaļu.
5) Vācija atceļ visus vēl neveiktos 1. pantā minētās atbalsta shēmas maksājumus, sākot no šā lēmuma paziņošanas dienas.
5. pants
1) Atbalsta atgūšana, kurš piešķirts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu, ir tūlītēja un efektīva.
2) Vācija nodrošina, ka šo lēmumu īsteno četru mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas.
6. pants
1) Divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas Vācija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
sarakstu ar saņēmējiem, kam piešķirts atbalsts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu, un atbalsta kopsummu, kuru katrs saņēmējs ir saņēmis atbilstīgi shēmai;
b)
kopsummu (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no katra atbalsta saņēmēja;
c)
detalizētu aprakstu par jau pieņemtajiem vai plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei;
d)
dokumentārus pierādījumus, ka saņēmējiem ir izdots rīkojums atmaksāt atbalstu.
2) Vācija informē Komisiju par to, kā norit valsts pasākumi, ko veic šā lēmuma īstenošanai, līdz pilnībā ir atgūts atbalsts, kurš piešķirts saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu. Pēc Komisijas pieprasījuma Vācija nekavējoties sniedz informāciju, kas attiecas uz jau pieņemtajiem vai plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei. Tajā ietver arī detalizētu informāciju par atbalsta un atmaksas procentu summām, kas jau ir atgūtas no saņēmējiem.
7. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.
Briselē, 2011. gada 26. janvārī