NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1158/2010
ze dne 9. prosince 2010
o společné bezpečnostní metodě pro posuzování shody s požadavky pro získání osvědčení o bezpečnosti železnic
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (směrnice o bezpečnosti železnic) (1), a zejména na čl. 6 odst. 1uvedené směrnice,
s ohledem na doporučení Evropské agentury pro železnice ERA/REC/SAF/09-2009 o společné bezpečnostní metodě pro posuzování shody doručené Komisi dne 18. září 2009,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2004/49/ES stanoví rámec pro vytvoření rovných podmínek pro všechny železniční podniky uplatňováním stejných požadavků v oblasti udělování osvědčení o bezpečnosti v celé Unii uplatňovány. Účelem této společné bezpečnostní metody (CSM) je vytvořit rámec pro vnitrostátní bezpečnostní orgány s cílem harmonizovat jejich rozhodovací kritéria v celé Unii v souladu s čl. 17 odst. 4 směrnice 2004/49/ES.
(2)
Je nezbytné stanovit pro vnitrostátní bezpečnostní orgány metodu posuzování přiměřenosti procesů vytvořených železničními podniky s cílem splnit harmonizované požadavky pro získání části A osvědčení o bezpečnosti vydávaných podle čl. 10 odst. 2 písm. a) a části B osvědčení o bezpečnosti vydávaných podle čl. 10 odst. 2 písm. b) část B osvědčení o bezpečnosti směrnice 2004/49/ES. Měla by být definována kritéria, na jejichž základě budou vnitrostátní bezpečnostní orgány posuzování provádět, a měly by být stanoveny postupy, kterými se budou řídit.
(3)
Pokud jde o shodu s požadavkem na bezpečnost, aby byla jasně vymezena odpovědnost za údržbu železničních vozidel, železniční podnik, který není subjektem odpovědným za údržbu všech vozidel používaných v jeho provozu, by měl na základě vhodných smluvních ujednání, jako je všeobecná dohoda o používání (GCU), zajistit, aby byl ke každému vozidlu přidělen subjekt odpovědný za údržbu, který přijme odpovědnost za údržbu vozidla v souladu s článkem 14a směrnice 2004/49/ES. V rámci smlouvy by měla být upřesněna výměna informací mezi oběma podniky nutná k zaručení bezpečného provozu vozidel.
(4)
Při posuzování shody s bezpečnostními požadavky na výrobky a služby poskytované železničním podnikům smluvními subjekty nebo dodavateli, jako je poskytování služeb školicími středisky uznávanými v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/59/ES ze dne 23. října 2007 o vydávání osvědčení strojvedoucím obsluhujícím hnací vozidla a vlaky v železničním systému Společenství (2), lze za platný doklad považovat schválení nebo osvědčení udělená smluvním subjektům či dodavatelům v souladu s příslušným právem Unie. Za platný doklad lze rovněž považovat osvědčení udělené subjektům odpovědným za údržbu v souladu s článkem 14a směrnice 2004/49/ES. Dokud nevstoupí v platnost evropský systém udělování osvědčení, lze za platný doklad při posuzování shody s příslušnými bezpečnostními požadavky považovat i osvědčení vydaná na základě memoranda o porozumění (3), kterým se stanoví základní zásady společného systému osvědčení subjektů odpovědných za údržbu nákladních vagónů, podepsaného dne 14. května 2009.
(5)
Vnitrostátní bezpečnostní orgány posuzují schopnost železničních podniků dodržet veškeré požadavky nezbytné pro provoz obecně či pro provoz v konkrétní síti, na kterou se jím požadované osvědčení vztahuje, posouzením jejich systému zajišťování bezpečnosti na globální úrovni.
(6)
Jednotlivé vnitrostátní bezpečnostní orgány musí zavést opatření, aby mohly přezkoumat, zda výsledky popsané v žádosti o osvědčení o bezpečnosti jsou v praxi plněny i po udělení osvědčení a zda jsou průběžně dodržovány všechny nezbytné požadavky, jak je stanoveno v čl. 16 odst. 2 písm. f) a čl. 17 odst. 2 směrnice 2004/49/ES. Aby byl zaručen harmonizovaný přístup vnitrostátních bezpečnostních orgánů v jednotlivých členských státech, je třeba vytvořit režim dozoru po udělení osvědčení založený na základních klíčových zásadách.
(7)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 27 odst. 1 směrnice 2004/49/ES,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví společnou bezpečnostní metodu (CSM) pro posuzování shody s požadavky pro získání osvědčení o bezpečnosti podle čl. 6 odst. 3 písm. b) směrnice 2004/49/ES.
Metoda CSM zahrnuje:
a)
postupy a kritéria pro posuzování žádostí o osvědčení o bezpečnosti podaných železničními podniky podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2004/49/ES, jež jsou stanoveny v příloze I, II a III tohoto nařízení;
b)
zásady pro dozor nad dodržováním požadavků směrnice 2004/49/ES poté, co vnitrostátní bezpečnostní orgán udělí osvědčení, jež jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice: „dozorem“ se rozumí opatření zavedená vnitrostátním bezpečnostním orgánem za účelem kontroly výkonu v oblasti bezpečnosti poté, co udělil osvědčení o bezpečnosti.
Článek 3
Postupy pro posuzování žádostí
1. Při zkoumání žádostí o část A a část B osvědčení o bezpečnosti podaných po vstupu tohoto nařízení v platnost vnitrostátní bezpečnostní orgány uplatní pro posouzení shody s požadavky stanovenými ve směrnici 2004/49/ES postup stanovený v příloze I tohoto nařízení. Pro osvědčení o bezpečnosti vydaná v souladu s čl. 10 odst. 3 směrnice 2004/49/ES vnitrostátní bezpečnostní orgány použijí kritéria pro posuzování shody stanovená v příloze II tohoto nařízení a pro osvědčení o bezpečnosti vydaná v souladu s čl. 10 odst. 4 směrnice 2004/49/ES kritéria stanovená v příloze III tohoto nařízení. Tato kritéria se rovněž použijí v případě obnovení osvědčení o bezpečnosti v souladu s čl. 10 odst. 5 směrnice 2004/49/ES.
2. Při posuzování žádosti mohou vnitrostátní bezpečnostní orgány přijímat závazky žadatelů k řízení rizik na základě smluv uzavřených s třetími stranami. Ve smlouvách musí být rovněž upřesněn způsob výměny informací potřebných k zajištění bezpečného provozu vozidel, zejména v oblastech týkajících se zajišťování údržby.
3. Má se za to, že výrobky či služby poskytované železničním podnikům smluvními subjekty či dodavateli odpovídají bezpečnostním požadavkům, mají-li tyto smluvní subjekty, dodavatelé či výrobky k poskytování uvedených výrobků a služeb osvědčení vydaná v souladu s příslušnými systémy udělování osvědčení vytvořenými v souladu s právními předpisy Unie.
Článek 4
Dozor
Po udělení osvědčení o bezpečnosti dohlíží vnitrostátní bezpečnostní orgány jak v případě části A, tak v případě části B osvědčení o bezpečnosti na to, aby železniční podniky průběžné uplatňovaly svůj systém zajišťování bezpečnosti, a uplatňují zásady dozoru stanovené v příloze IV.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 9. prosince 2010.
KOMISIJAS REGULA (ES) Nr. 1158/2010
(2010. gada 9. decembris)
par kopīgu drošības metodi, lai novērtētu atbilstību dzelzceļa drošības sertifikātu iegūšanas prasībām
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/49/EK par drošību Kopienas dzelzceļos, un par Padomes Direktīvas 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu un Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadali un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju grozījumiem (Dzelzceļu drošības direktīvu) (1), un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,
ņemot vērā 2009. gada 18. septembrī Komisijai iesniegto Eiropas Dzelzceļa aģentūras ieteikumu ERA/REC/SAF/09-2009 par kopīgu drošības metodi atbilstības novērtēšanai,
tā kā:
(1)
Direktīva 2004/49/EK nodrošina pamatu vienādiem nosacījumiem attiecībā uz visiem dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, piemērojot visā Savienībā vienādas drošības sertifikācijas prasības. Kopīgās drošības metodes mērķis ir nodrošināt sistēmu, lai valstu drošības iestādes saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 17. panta 4. punktu varētu Savienības līmenī saskaņot lēmumu pieņemšanas kritērijus.
(2)
Jāparedz metode, lai valstu drošības iestādes varētu novērtēt to dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu procedūru pietiekamību, kuras tie izstrādājuši, lai ievērotu saskaņotās prasības un iegūtu A daļas drošības sertifikātus, ko izsniedz saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu un B daļas drošības sertifikātus, ko izsniedz saskaņā ar minētās direktīvas 10. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Būtu jānosaka kritēriji, ko valstu drošības iestādes piemēro, veicot novērtējumu, un jāizveido piemērojamās procedūras.
(3)
Attiecībā uz atbilstību drošības prasībai, kas paredz skaidri noteikt atbildību par dzelzceļa ritekļu tehnisko apkopi, dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, kuri nav par visu to ekspluatācijā esošo ritekļu tehnisko apkopi atbildīgās struktūras, būtu jānoslēdz atbilstoši līgumi, piemēram, vispārējo izmantošanas līgumu, lai nodrošinātu, ka katram riteklim ir par tehnisko apkopi atbildīga struktūra, kas saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 14.a pantu uzņemas atbildību par ritekļa tehnisko apkopi. Pušu starpā noslēgtā līgumā būtu jānorāda, ar kādu informāciju abiem uzņēmumiem jāapmainās, lai garantētu ritekļu drošu ekspluatāciju.
(4)
Novērtējot dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu darbuzņēmēju vai piegādātāju ražojumu vai pakalpojumu atbilstību drošības prasībām - piemēram, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra par to vilcienu vadītāju sertifikāciju, kuri vada lokomotīves un vilcienus Kopienas dzelzceļu sistēmā (2) Direktīvu 2007/59/EK atzītu mācību centru sniegto pakalpojumu atbilstību, par pietiekamiem pierādījumiem var uzskatīt atļaujas vai sertifikātus, kas darbuzņēmējiem vai piegādātājiem piešķirti saskaņā ar attiecīgiem Savienības tiesību aktiem. Par pietiekamiem pierādījumiem var uzskatīt arī par tehnisko apkopi atbildīgo struktūru sertifikātus, kas piešķirti saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 14.a pantu. Kamēr nav stājusies spēkā Eiropas sertifikācijas sistēma, novērtējot atbilstību attiecīgajām drošības prasībām, par pietiekamiem pierādījumiem var uzskatīt sertifikātus, kas izsniegti, pamatojoties uz 2009. gada 14. maijā parakstīto Saprašanās memorandu, kas nosaka kopīgo sertifikācijas sistēmu struktūrām, kas atbildīgas par preču vagonu tehnisko apkopi (3), kurā paredzēts izveidot par tehnisko apkopi atbildīgo struktūru sertifikācijas sistēmu.
(5)
Valstu drošības iestādes novērtē dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma spēju ievērot visas prasības, lai darbotos vispārēji un konkrētajā tīklā, kuram tas vēlas iegūt sertifikātu, novērtējot tā drošības pārvaldības sistēmu vispārējā līmenī.
(6)
Katrai valsts drošības iestādei būtu jāievieš pasākumi, lai pārbaudītu, vai pēc sertifikāta piešķiršanas ekspluatācijā tiek sasniegti drošības sertifikāta pieteikumā norādītie rezultāti un pastāvīgi ievērotas visas vajadzīgās prasības, kā noteikts Direktīvas 2004/49/EK 16. panta 2. punkta f) apakšpunktā un 17. panta 2. punktā. Tādēļ jāizstrādā uzraudzības režīms, kuru piemēro pēc sertifikāta piešķiršanas un kura pamatā ir svarīgākie pamatprincipi, lai katrā dalībvalstī nodrošinātu valstu drošības iestāžu saskaņotu pieeju.
(7)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 27. panta 1. punktā minētās komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
Ar šo regulu izveido kopīgu drošības metodi, lai novērtētu atbilstību drošības sertifikātu iegūšanas prasībām, kā minēts Direktīvas 2004/49/EK 6. panta 3. punkta b) apakšpunktā.
Kopīgajā drošības metodē ietilpst:
a)
procedūra un kritēriji, lai novērtētu dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu pieteikumus drošības sertifikātu saņemšanai, kā minēts Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 2. punktā, kā izklāstīts šīs regulas I, II un III pielikumā;
b)
principi, ko piemēro, lai uzraudzītu atbilstību Direktīvas 2004/49/EK prasībām pēc tam, kad valstu drošības iestādes ir piešķīrušas sertifikātu, kā izklāstīts šīs regulas IV pielikumā.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro šādu definīciju: “uzraudzība” ir valsts drošības iestādes ieviestie pasākumi, lai uzraudzītu drošības līmeni pēc tam, kad tā ir piešķīrusi drošības sertifikātu.
3. pants
Pieteikumu novērtēšanas procedūras
1. Izskatot A daļas un B daļas drošības sertifikātu pieteikumus, kas iesniegti pēc šīs regulas stāšanās spēkā, valstu drošības iestādes piemēro šīs regulas I pielikumā izklāstīto procedūru, lai novērtētu to atbilstību Direktīvas 2004/49/EK prasībām. Valstu drošības iestādes piemēro šīs regulas II pielikumā izklāstītos novērtēšanas kritērijus drošības sertifikātiem, kurus izsniedz saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 3. punktu, un šīs regulas III pielikumā izklāstītos novērtēšanas kritērijus drošības sertifikātiem, kurus izsniedz saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 4. punktu. Šos kritērijus izmanto arī drošības sertifikātu atjaunošanas gadījumos saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 5. punktu.
2. Novērtēšanas laikā valstu drošības iestādes var pieņemt pieteikumu iesniedzēju saistības par risku pārvaldību, izmantojot ar trešām personām noslēgtus līgumus. Līgumos norāda arī ritekļu drošas ekspluatācijas nodrošināšanai vajadzīgo informācijas apmaiņu, jo īpaši ar tehniskās apkopes pārvaldību saistītajās jomās.
3. Pieņem, ka ražojumi vai pakalpojumi, ko dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem piegādā darbuzņēmēji vai piegādātāji, atbilst drošības prasībām, ja darbuzņēmēji, piegādātāji vai ražojumi ir sertificēti atbilstoši attiecīgām sertifikācijas sistēmām, kuras saskaņā ar Savienības tiesību aktiem izveidotas šādu ražojumu un pakalpojumu nodrošināšanai.
4. pants
Uzraudzība
Pēc drošības sertifikāta piešķiršanas valstu drošības iestādes uzrauga, vai dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi attiecībā uz A daļas un B daļas drošības sertifikātiem pastāvīgi piemēro savu drošības pārvaldības sistēmu, un piemēro IV pielikumā izklāstītos uzraudzības principus.
5. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2010. gada 9. decembrī