NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1218/2010
ze dne 14. prosince 2010
o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na některé kategorie specializačních dohod
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2821/71 ze dne 20. prosince 1971 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě (1),
po zveřejnění předlohy tohoto nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EHS) č. 2821/71 zmocňuje Komisi, aby prostřednictvím nařízení použila čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (*1) na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě spadajících do působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy, jejichž předmětem je specializace, včetně dohod nezbytných pro dosažení tohoto cíle.
(2)
Nařízení Komise (ES) č. 2658/2000 ze dne 29. listopadu 2000 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie specializačních dohod (2) definuje kategorie specializačních dohod, které podle Komise zpravidla splňují podmínky stanovené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy. Vzhledem k celkově pozitivním zkušenostem s používáním uvedeného nařízení, jehož platnost skončí dne 31. prosince 2010, a k dalším zkušenostem získaným od jeho přijetí nařízení je vhodné přijmout nové nařízení o blokových výjimkách.
(3)
Toto nařízení by mělo splňovat oba požadavky na zajištění účinné ochrany hospodářské soutěže a na zajištění přiměřené právní jistoty pro podniky. Plnění těchto cílů by mělo brát v úvahu potřebu v nejvyšší možné míře zjednodušit správní dozor a právní rámec. Do určité úrovně tržní síly lze pro použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy obecně předpokládat, že kladné účinky specializačních dohod převáží nad všemi zápornými účinky na hospodářskou soutěž.
(4)
Pro použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy prostřednictvím nařízení není nutné definovat ty dohody, na které by se mohl vztahovat čl. 101 odst. 1 Smlouvy. Při jednotlivém hodnocení dohod podle čl. 101 odst. 1 Smlouvy je nutné vzít v úvahu několik faktorů, zejména strukturu relevantního trhu.
(5)
Je třeba omezit výhody výjimky zavedené tímto nařízením na ty dohody, u nichž se lze s dostatečnou jistotou domnívat, že splňují podmínky uvedené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(6)
Dohody o výrobní specializaci nejvíce přispějí ke zlepšení výroby nebo distribuce zboží, pokud mají strany schopnosti, aktiva nebo provádějí činnosti, které se doplňují, neboť se mohou soustředit na výrobu určitých výrobků, a tak pracovat efektivněji a dodávat výrobky levněji. Totéž obecně platí také o specializačních dohodách v oblasti přípravy služeb. Je pravděpodobné, že při účinné hospodářské soutěži získají spotřebitelé přiměřený podíl na výsledných přínosech.
(7)
Tyto výhody mohou plynout z dohod, kterými se jedna strana zcela nebo částečně vzdává výroby určitých výrobků nebo přípravy určitých služeb ve prospěch jiné strany („jednostranná specializace“), z dohod, kterými se každá strana zcela nebo částečně vzdává výroby určitých výrobků nebo přípravy určitých služeb ve prospěch jiné strany („reciproční specializace“), a z dohod, kterými se strany zavazují společně vyrábět určité výrobky nebo připravovat určité služby („společná výroba“). V souvislosti s tímto nařízením koncepce jednostranné a reciproční specializace nevyžadují, aby strana snížila kapacitu, stačí, když strany sníží objem své výroby. Koncept společné výroby však nevyžaduje, aby strany omezily své individuální výrobní činnosti mimo působnost předpokládané dohody o společné výrobě.
(8)
Povaha dohod o jednostranné a reciproční specializaci předpokládá, že strany působí na stejném trhu výrobku. Není nutné, aby strany působily na stejném zeměpisném trhu. Proto by použití tohoto nařízení na dohody o jednostranné a reciproční specializaci mělo být omezeno na případy, kdy strany působí na stejném trhu výrobku. Dohody o společné výrobě mohou uzavírat strany, které již působí na stejném trhu výrobku, ale také strany, které hodlají vstoupit na trh výrobku prostřednictvím dohody. Dohody o společné výrobě by proto měly spadat do působnosti tohoto nařízení nezávisle na tom, zda strany již působí na stejném trhu výrobku.
(9)
Aby bylo zajištěno, že bude dosaženo výhod specializace, aniž by jedna ze stran zcela opustila trh navazující na výrobu, měly by být tímto nařízením upraveny jednostranné a reciproční specializační dohody pouze tehdy, obsahují-li dodavatelské a nákupní závazky nebo provádějí-li společnou distribuci. Dodavatelské a nákupní závazky mohou, ale nemusejí mít výhradní povahu.
(10)
Lze předpokládat, že pokud podíl stran na relevantním trhu výrobků, které jsou předmětem specializační dohody, nepřesáhne určitou úroveň, poskytnou tyto dohody obecně hospodářský přínos v podobě úspor z rozsahu nebo struktury či v podobě lepších výrobních technologií, zatímco spotřebitelům poskytnou přiměřený podíl na výsledných přínosech. Pokud se však u výrobků, které jsou vyráběny v rámci specializační dohody, jedná o polotovary, které jedna nebo více stran zcela nebo částečně využívá jako vstup pro svou vlastní výrobu určitých navazujících výrobků, jež jsou těmito stranami následně prodávány na trhu, měla by být výjimka plynoucí z tohoto nařízení rovněž podmíněna tím, že podíl stran na relevantním trhu těchto navazujících výrobků nepřekročí určitou úroveň. V takovém případě by pouhé sledování podílu stran na trhu na úrovni polotovarů opomíjelo případné riziko uzavření trhu nebo zvýšení ceny vstupů pro soutěžitele na úrovni navazujících výrobků. Nelze se však domnívat, že se na specializační dohody buď nevztahuje čl. 101 odst. 1 Smlouvy nebo že nesplňují podmínky čl. 101 odst. 3 Smlouvy, jakmile je překročena prahová hodnota podílu na trhu stanovená v tomto nařízení nebo jiné podmínky stanovené tímto nařízením. V takových případech musí být podle článku 101 Smlouvy provedeno individuální posouzení specializační dohody.
(11)
Toto nařízení by nemělo vyjímat dohody obsahující omezení, která nejsou nezbytná k dosažení příznivých účinků vzniklých na základě specializační dohody. Dohody obsahující určité typy přísných omezení zaměřených proti hospodářské soutěži týkající se stanovení cen účtovaných třetím stranám, omezení výroby nebo prodeje a rozdělení trhů nebo zákazníků by v zásadě měly být vyloučeny z výhod výjimky podle tohoto nařízení, a to bez ohledu na podíl stran na trhu.
(12)
Omezení podílu na trhu, vyloučená výjimka pro určité dohody a podmínky stanovené tímto nařízením za obvyklých podmínek zajišťují, že dohody, na které se vztahuje bloková výjimka, neumožní stranám vyloučit hospodářskou soutěž pro podstatnou část dotyčných výrobků nebo služeb.
(13)
Podle čl. 29 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (3) může Komise odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení, pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka podle tohoto nařízení, má dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(14)
Podle čl. 29 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 může orgán pro hospodářskou soutěž členského státu odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení na území tohoto členského státu nebo jeho části, pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka zavedená tímto nařízením, má dopady neslučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy na území tohoto členského státu nebo jeho části, a pokud má toto území všechny vlastnosti odděleného zeměpisného trhu.
(15)
Výhodu poskytovanou tímto nařízením lze podle článku 29 nařízení (ES) č. 1/2003 odejmout například tehdy, pokud je relevantní trh velmi koncentrovaný a hospodářská soutěž je již slabá především z důvodu postavení ostatních účastníků na trhu nebo vazeb mezi ostatními účastníky trhu vytvořených na základě paralelních specializačních dohod.
(16)
V zájmu snadnějšího uzavírání specializačních dohod, které mohou být založeny na struktuře zúčastněných stran, by měla být doba platnosti tohoto nařízení stanovena na 12 let,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„specializační dohodou“ se rozumí jednostranná specializační dohoda, reciproční jednostranná specializační dohoda nebo dohoda o společné výrobě;
b)
„jednostrannou specializační dohodou“ se rozumí dohoda mezi dvěma stranami, jež působí na stejném trhu výrobku, kterou se jedna strana zavazuje zcela nebo částečně zastavit výrobu nebo zdržet se výroby těchto výrobků a nakupovat je od jiné strany, která se zaváže tyto výrobky vyrábět a dodávat;
c)
„reciproční specializační dohodou“ se rozumí dohoda mezi dvěma nebo více stranami, jež působí na stejném trhu výrobku, kterou se dvě nebo více stran na recipročním základě zavazují zcela nebo částečně zastavit výrobu nebo zdržet se výroby určitých, ale různých výrobků a nakupovat tyto výrobky od ostatních stran, které se zaváží tyto výrobky vyrábět a dodávat;
d)
„dohodou o společné výrobě“ se rozumí dohoda, kterou se dvě nebo více stran zavazují vyrábět určité výrobky společně;
e)
„dohodou“ se rozumí dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě;
f)
„výrobkem“ se rozumí zboží nebo služba, včetně polotovarů nebo služeb a konečných výrobků nebo služeb, s výjimkou distribučních služeb a pronájmů;
g)
„výrobou“ se rozumí výroba zboží nebo příprava služeb zahrnující rovněž výrobu formou subdodávek;
h)
„přípravou služeb“ se rozumí činnosti, které předcházejí poskytování služeb zákazníkům;
i)
„relevantním trhem“ se rozumí relevantní trh výrobku a zeměpisný trh, ke kterému patří výrobky specializace, a v případě výrobků specializace ve formě polotovarů, jež jedna nebo více stran zcela nebo částečně využívá interně k výrobě navazujících výrobků, rovněž relevantní trh výrobku a zeměpisný trh, ke kterému patří navazující výrobky;
j)
„výrobkem specializace“ se rozumí výrobek, který je vyroben na základě specializační dohody;
k)
„navazujícím výrobkem“ se rozumí výrobek, pro který je výrobek specializace využíván jednou nebo více stranami jako vstup a který je těmito stranami prodáván na trhu;
l)
„konkurenčním podnikem“ se rozumí skutečný nebo potenciální soutěžitel;
m)
„skutečným soutěžitelem“ se rozumí podnik, který působí na stejném relevantním trhu;
n)
„potenciálním soutěžitelem“ se rozumí podnik, který by v případě, že neexistuje specializační dohoda, reálně a nejen pouze hypoteticky jako odezvu na malý, avšak trvalý růst relativních cen pravděpodobně vynaložil nejpozději do tří let další potřebné investice nebo jiné nezbytné náklady na změnu tak, aby vstoupil na relevantní trh;
o)
„závazkem výhradních dodávek“ se rozumí závazek nedodávat jinému konkurenčnímu podniku s výjimkou podniku, který je stranou dohody, výrobek specializace;
p)
„závazkem výhradního nákupu“ se rozumí závazek nakupovat výrobek specializace pouze od strany dohody;
q)
slovem „společně“ se v souvislosti s distribucí rozumí, že strany:
i)
provádějí distribuci výrobků společným týmem, organizací nebo podnikem, nebo
ii)
jmenují třetí stranu distributorem na výhradním nebo nevýhradním základě za předpokladu, že třetí strana není konkurenční podnik;
r)
„distribucí“ se rozumí distribuce včetně prodeje zboží a poskytování služeb.
2. Pro účely tohoto nařízení zahrnují pojmy „podnik“ a „strana“ i jejich spojené podniky.
„Spojenými podniky“ se rozumí:
a)
podniky, v nichž jedna strana specializační dohody přímo nebo nepřímo:
i)
má pravomoc vykonávat více než polovinu hlasovacích práv,
ii)
má pravomoc jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik nebo
iii)
má právo řídit záležitosti podniku;
b)
podniky, které mohou přímo či nepřímo v podniku, jenž je stranou specializační dohody, vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
c)
podniky, ve kterých podnik uvedený v písmenu b) může přímo či nepřímo vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
d)
podniky, ve kterých může strana specializační dohody spolu s jedním nebo více podniky uvedenými v písmenech a), b) nebo c) nebo ve kterých mohou dva nebo více z posledně uvedených podniků společně vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
e)
podniky, ve kterých vykonávají práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a) společně:
i)
strany specializační dohody nebo podniky s nimi spojené uvedené v písmenech a) až d), nebo
ii)
jedna nebo více stran specializační dohody nebo jeden či více jejich spojených podniků uvedených v písmenech a) až d) a jedna nebo více třetích stran.
Článek 2
Výjimka
1. Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy a podle ustanovení tohoto nařízení se tímto prohlašuje, že se čl. 101 odst. 1 Smlouvy nepoužije na specializační dohody.
Tato výjimka se použije v míře, v jaké takové dohody obsahují omezení hospodářské soutěže spadající do působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy.
2. Výjimka stanovená v odstavci 1 se použije na ustanovení obsažená ve specializačních dohodách, která se týkají postoupení nebo udělení licence ohledně práv duševního vlastnictví jedné nebo více stranám za předpokladu, že tato ustanovení nepředstavují základní předmět těchto dohod, ale přímo se jich týkají a jsou nezbytná pro jejich provádění.
3. Výjimka stanovená v odstavci 1 se použije na specializační dohody, když:
a)
strany převezmou závazek výhradního nákupu nebo výhradních dodávek, nebo
b)
strany neprodávají nezávisle výrobky specializace, ale provádějí společnou distribuci těchto výrobků.
Článek 3
Práh podílu na trhu
Výjimka stanovená v článku 2 se použije za podmínky, že celkový podíl stran na trhu nepřesahuje 20 % relevantního trhu.
Článek 4
Tvrdá omezení
Výjimka stanovená v článku 2 se nevztahuje na specializační dohody, které mají přímo nebo nepřímo, samostatně nebo v kombinaci s jinými faktory pod kontrolou stran dané dohody za cíl něco z následujícího:
a)
stanovení cen při prodeji výrobků třetím stranám s výjimkou stanovení cen účtovaných přímým zákazníkům v rámci společné distribuce;
b)
omezení výroby nebo prodeje s výjimkou:
i)
ustanovení o dohodnutém množství výrobků v rámci jednostranných nebo recipročních specializačních dohod nebo stanovení kapacity a výrobního objemu v rámci dohody o společné výrobě a
ii)
stanovení prodejních cílů v rámci společné distribuce;
c)
rozdělení trhů nebo zákazníků.
Článek 5
Použití prahu podílu na trhu
Pro uplatňování prahu podílu na trhu stanoveného v článku 3 se použijí tato pravidla:
a)
podíl na trhu se vypočítá na základě hodnoty prodejů na trhu; pokud nejsou údaje o prodejích na trhu k dispozici, lze ke stanovení podílu jednotlivých stran na trhu použít odhady odvozené od jiných spolehlivých informací o trhu včetně objemů prodeje na trhu;
b)
podíl na trhu se vypočítá na základě údajů týkajících se předchozího kalendářního roku;
c)
podíl na trhu podniků uvedených v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci písm. e) se rozdělí stejným dílem mezi podniky mající práva a pravomoci uvedené v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci písm. a);
d)
pokud podíl na trhu uvedený v článku 3 zpočátku nepřesahuje 20 %, ale následně vzroste nad tuto hranici, aniž by překročil 25 %, použije se výjimka stanovená v článku 2 po období dvou po sobě následujících kalendářních let od roku, kdy byl práh 20 % překročen poprvé;
e)
pokud podíl na trhu uvedený v článku 3 zpočátku nepřesahuje 20 %, ale následně vzroste nad 25 %, použije se výjimka stanovená v článku 2 po období jednoho kalendářního roku od roku, kdy byl práh 25 % překročen poprvé;
f)
výhody podle písmen d) a e) nelze kombinovat tak, aby přesáhly období dvou kalendářních let.
Článek 6
Přechodné období
Zákaz stanovený v čl. 101 odst. 1 Smlouvy se v období od 1. ledna 2011 do 31. prosince 2012 nevztahuje na dohody již platné dne 31. prosince 2010 a které nesplňují podmínky pro výjimky stanovené tímto nařízením, ale které splňují podmínky pro výjimku podle nařízení (ES) č. 2658/2000.
Článek 7
Doba platnosti
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. ledna 2011.
Jeho platnost skončí dne 31. prosince 2022.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
KOMISIJAS REGULA (ES) Nr. 1218/2010
(2010. gada 14. decembris)
par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu dažām specializācijas nolīgumu kategorijām
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 1971. gada 20. decembra Regulu (EEK) Nr. 2821/71 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu attiecībā uz līgumu, lēmumu un saskaņotas darbības kategorijām (1),
publicējusi šīs regulas projektu,
apspriedusies ar Padomdevēju komiteju aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa jautājumos,
tā kā:
(1)
Regula (EEK) Nr. 2821/71 pilnvaro Komisiju ar regulu piemērot Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punktu (*1) attiecībā uz līgumu, lēmumu un saskaņotas darbības kategorijām, uz kurām attiecas 101. panta 1. punkts un kuru mērķis ir specializācija, ietverot tās sasniegšanai vajadzīgos nolīgumus.
(2)
Komisijas 2000. gada 29. novembra Regulā (EK) Nr. 2658/2000 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu specializācijas līgumu kategorijām (2) definē tādas specializācijas līgumu kategorijas, ko Komisija uzskatīja, ka tie parasti atbilst Līguma 101. panta 3. punktā izklāstītajiem nosacījumiem. Ņemot vērā kopumā pozitīvo pieredzi minētās regulas piemērošanā, kura zaudē spēku 2010. gada 31. decembrī, un papildu pieredzi, kas gūta kopš tās pieņemšanas, ir lietderīgi pieņemt jaunu grupu atbrīvojuma regulu.
(3)
Šai regulai ir jāatbilst divām prasībām, proti, tai jānodrošina efektīva konkurences aizsardzība un jāsniedz pietiekama juridiska aizsardzība uzņēmumiem. Lai sasniegtu šos mērķus, būtu jāņem vērā, ka administratīvā uzraudzība un attiecīgās jomas tiesību akti pēc iespējas jāvienkāršo. Ja tirgus ietekme ir mazāka par noteiktu pakāpi, tad, piemērojot Līguma 101. panta 3. punktu, parasti var uzskatīt, ka specializācijas nolīgumu pozitīvā ietekme atsvērs negatīvo ietekmi uz konkurenci.
(4)
Lai ar regulu piemērotu Līguma 101. panta 3. punktu, nav nepieciešams noteikt tos nolīgumus, uz kuriem varētu attiekties Līguma 101. panta 1. punkts. Novērtējot atsevišķus nolīgumus saskaņā ar Līguma 101. panta 1. punktu, jāņem vērā vairāki faktori, un jo īpaši attiecīgā tirgus struktūra.
(5)
Šajā regulā noteiktais atbrīvojums būtu jāattiecina tikai uz tiem nolīgumiem, kurus pietiekami droši var uzskatīt par atbilstīgiem Līguma 101. panta 3. punkta nosacījumiem.
(6)
Nolīgumi par ražošanas specializāciju, visticamāk, var uzlabot preču ražošanu un izplatīšanu, ja attiecīgajām pusēm ir papildu prasmes un aktīvi vai tās pieliek papildu pūles, jo tās var pievērsties noteiktu produktu ražošanai un tādējādi darboties efektīvāk un piedāvāt produktus lētāk. To pašu vispārīgi var teikt par specializācijas nolīgumiem pakalpojumu sagatavošanā. Paredzams, ka, pastāvot efektīvai konkurencei, patērētāji gūs ievērojamu labumu.
(7)
Šādas priekšrocības var dot nolīgumi, ar ko viena puse pilnībā vai daļēji atsakās no atsevišķu produktu ražošanas vai atsevišķu pakalpojumu sagatavošanas par labu citai pusei (“vienpusēja specializācija”), nolīgumi, ar ko visas puses pilnībā vai daļēji atsakās no atsevišķu produktu ražošanas vai atsevišķu pakalpojumu sagatavošanas par labu citai pusei (“savstarpēja specializācija”), un nolīgumi, ar ko puses apņemas sākt kopīgi ražot atsevišķus produktus vai sagatavot atsevišķus pakalpojumus (“kopīga ražošana”). Saistībā ar šo regulu vienpusēja un savstarpēja specializācija nenozīmē, ka pusei ir jāsamazina jauda, jo pietiek, ja tās samazina ražošanas apjomu. Kopīgas ražošanas jēdziens tomēr nenozīmē, ka pusēm ir jāsamazina to individuālās ražošanas darbības ārpus paredzētās kopīgās ražošanas.
(8)
Vienpusējas un savstarpējas specializācijas nolīgumi pēc būtības iepriekš pieņem, ka puses darbojas tajā pašā produktu tirgū. Nav nepieciešams, lai puses darbotos tajā pašā ģeogrāfiskajā tirgū. Tādējādi šīs regulas piemērošana vienpusējas vai savstarpējas specializācijas nolīgumiem būtu jāattiecina tikai uz nolīgumiem starp pusēm, kas darbojas tajā pašā produktu tirgū. Kopīgas ražošanas nolīgumus var noslēgt ne tikai starp pusēm, kas jau darbojas tajā pašā produktu tirgū, bet arī starp pusēm, kas ar nolīguma palīdzību vēlas ienākt produktu tirgū. Tāpēc šī regula ir piemērojama kopīgas ražošanas nolīgumiem neatkarīgi no tā, vai puses jau darbojas tajā pašā produktu tirgū.
(9)
Lai nodrošinātu, ka specializācija dod reālu labumu un neviena puse pilnībā nepamet pakārtoto ražošanas tirgu, šī regula uz vienpusējiem un savstarpējiem specializācijas nolīgumiem jāattiecina tikai tad, ja tie paredz piegādes un pirkšanas pienākumus vai kopīgu izplatīšanu. Piegādes un pirkšanas pienākumi var būt ekskluzīvi, taču tas nav obligāts nosacījums.
(10)
Var uzskatīt, ka gadījumos, kad pušu tirgus daļa konkrētajā tirgū produktiem, kas ir specializācijas nolīguma priekšmets, nepārsniedz noteiktu līmeni, šādi nolīgumi parasti dod saimniecisku labumu apjomradītu ietaupījumu, diversifikācijas vai labāku ražošanas tehnoloģiju veidā un ļauj patērētājiem baudīt ievērojamu daļu no gūtajām priekšrocībām. Tomēr, ja produkti, ko ražo saskaņā ar specializācijas nolīgumu, ir starppatēriņa produkti, ko viena vai vairākas puses pilnībā vai daļēji izmanto kā izejmateriālu pakārtotu produktu ražošanai, kurus šīs puses pēcāk pārdod tirgū, ar šo regulu paredzētais atbrīvojums ir atkarīgs no nosacījuma, ka šo pušu tirgus daļa šo pakārtoto produktu konkrētajā tirgū nepārsniedz noteiktu līmeni. Šādā gadījumā, ja tiktu vērtēta tikai pušu tirgus daļa starpproduktu līmenī, tiktu ignorēts iespējamais risks slēgt piekļuvi tirgum vai palielināt cenas konkurentu izejmateriāliem pakārtoto produktu līmenī. Taču tas nenozīmē pieņēmumu, ka specializācijas nolīgumi ietilpst Līguma 101. panta 1. punkta piemērošanas jomā vai tie neatbilst Līguma 101. panta 3. punkta nosacījumiem, tiklīdz tiek pārsniegta šajā regulā noteiktā tirgus daļas robeža vai netiek izpildīti citi šīs regulas nosacījumi. Šādā gadījumā specializācijas nolīgums ir individuāli jāvērtē saskaņā ar Līguma 101. pantu.
(11)
Ar šo regulu paredzētais atbrīvojums nebūtu jāattiecina uz nolīgumiem, kuri satur ierobežojumus, kas nav obligāti nepieciešami specializācijas nolīguma pozitīvo seku sasniegšanai. Uz nolīgumiem, kuri satur dažus nopietnu konkurences ierobežojumu veidus, kas saistīti ar cenu noteikšanu attiecībā pret trešām pusēm, ražošanas vai tirdzniecības ierobežošanu un tirgus vai patērētāju sadalīšanu, neatkarīgi no attiecīgo uzņēmumu tirgus daļas vispār nevajadzētu attiecināt atbrīvojumu, kas paredzēts šajā regulā.
(12)
Tirgus daļas ierobežojums, atbrīvojuma nepiemērošana dažiem nolīgumiem un šajā regulā paredzētie nosacījumi parasti nodrošina to, ka nolīgumi, uz ko attiecas grupu atbrīvojums, neļauj iesaistītajām pusēm likvidēt konkurenci attiecībā uz būtisku konkrēto produktu vai pakalpojumu daļu.
(13)
Saskaņā ar 29. panta 1. punktu Padomes 2002. gada 16. decembra Regulā (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (3), Komisija var atsaukt šīs regulas sniegtās priekšrocības, ja tā konkrētā gadījumā atklāj, ka nolīgums, uz kuru attiecināms šajā regulā paredzētais atbrīvojums, tomēr rada sekas, kuras nav saderīgas ar Līguma 101. panta 3. punktu.
(14)
Dalībvalsts konkurences iestāde saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 29. panta 2. punktu var attiecībā uz minētās dalībvalsts teritoriju vai tās daļu atsaukt šīs regulas piemērošanu, ja konkrētā gadījumā nolīgums, uz kuru attiecas šajā regulā noteiktais atbrīvojums, tomēr rada tādu ietekmi, kas nav saderīga ar Līguma 101. panta 3. punktu attiecīgās dalībvalsts teritorijā vai tās daļā, kurai ir visas atsevišķa ģeogrāfiskā tirgus pazīmes.
(15)
Šīs regulas piemērošanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 29. pantu var atsaukt, piemēram, ja konkrētais tirgus ir ļoti koncentrēts un konkurence tajā jau ir vāja, jo īpaši ņemot vērā citu tirgus dalībnieku individuālās pozīcijas tirgū vai saiknes citu tirgus dalībnieku starpā, kas izveidojušās paralēlu specializācijas nolīgumu dēļ.
(16)
Lai veicinātu specializācijas nolīgumu slēgšanu, kas var ietekmēt pušu uzbūvi, šīs regulas spēkā esamības termiņš būtu jānosaka 12 gadi,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Definīcijas
1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“specializācijas nolīgums” ir vienpusējs specializācijas nolīgums, savstarpējs specializācijas nolīgums vai kopīgas ražošanas līgums;
b)
“vienpusējs specializācijas nolīgums” ir nolīgums divu pušu starpā, kas darbojas tajā pašā produktu tirgū, ar ko viena puse apņemas pilnībā vai daļēji pārtraukt ražot dažus produktus vai atturēties ražot šos produktus un iegādāties tos no otras puses, kas savukārt apņemas ražot un piegādāt šos produktus;
c)
“savstarpējs specializācijas nolīgums” ir nolīgums starp divām vai vairākām pusēm, kas darbojas tajā pašā produktu tirgū, saskaņā ar kuru divas vai vairākas puses savstarpēji vienojas pilnībā vai daļēji pārtraukt ražot vai atturēties ražot konkrētus, bet ne vienus un tos pašus produktus un iegādāties šos produktus no citām pusēm, kuras apņemas tos ražot un piegādāt;
d)
“kopīgas ražošanas līgums” ir nolīgums, ar ko divas vai vairākas puses vienojas ražot dažus produktus kopīgi;
e)
“nolīgums” ir vienošanās, uzņēmumu apvienības lēmums vai saskaņota darbība;
f)
“produkts” ir prece vai pakalpojums, tostarp gan starppatēriņa preces un/vai pakalpojumi, gan galapatēriņa preces vai pakalpojumi, izņemot izplatīšanas un nomas pakalpojumus;
g)
“ražošana” ir preču ražošana vai pakalpojumu sagatavošana, un tā ietver ražošanu, slēdzot apakšuzņēmuma līgumus;
h)
“pakalpojuma sagatavošana” ir darbības pirms pakalpojuma sniegšanas klientiem;
i)
“konkrētais tirgus” ir konkrētais produktu un ģeogrāfiskais tirgus, kuram pieder specializācijas produkti, turklāt, ja specializācijas produkti ir starppatēriņa produkti, ko viena vai vairākas puses pilnībā vai daļēji izmanto tikai pakārtotu produktu ražošanai, tas ir konkrētais produktu un ģeogrāfiskais tirgus, kuram pieder pakārtotie produkti;
j)
“specializācijas produkts” ir produkts, kas ir ražots saskaņā ar specializācijas nolīgumu;
k)
“pakārtotais produkts” ir produkts, kurā kā sastāvdaļu viena vai vairākas puses izmanto specializācijas produktu un kuru minētās puses pārdod tirgū;
l)
“konkurējošs uzņēmums” ir faktisks vai potenciāls konkurents;
m)
“faktisks konkurents” ir uzņēmums, kas darbojas tajā pašā konkrētajā tirgū;
n)
“potenciāls konkurents” ir uzņēmums, kurš tad, ja specializācijas nolīguma nebūtu, neliela, taču pastāvīga relatīvo cenu kāpuma gadījumā ne tikai teorētiski, bet reāli ne vairāk kā trīs gadu laikā varētu veikt vajadzīgos papildu ieguldījumus vai segt citas pārorientācijas izmaksas, lai ieietu konkrētajā tirgū;
o)
“ekskluzīvs piegādes pienākums” ir pienākums nepiegādāt specializācijas produktu konkurējošam uzņēmumam, kas nav nolīguma puse;
p)
“ekskluzīvs pirkšanas pienākums” ir pienākums iegādāties specializācijas produktu tikai no nolīguma puses;
q)
“kopīgi” izplatīšanas kontekstā nozīmē, ka puses:
i)
produktu izplatīšanu veic kā apvienota komanda, organizācija vai uzņēmums; vai
ii)
norīko trešo pusi par ekskluzīvu vai neekskluzīvu izplatītāju ar noteikumu, ka trešā puse nav konkurējošs uzņēmums;
r)
“izplatīšana” iz izplatīšana, kas ietver preču pārdošanu un pakalpojumu sniegšanu.
2. Šajā regulā termini “uzņēmums” un “puse” ietver to attiecīgos saistītos uzņēmumus.
“Saistīti uzņēmumi” ir:
a)
uzņēmumi, kuros kādai no specializācijas nolīguma pusēm tieši vai netieši:
i)
ir vairāk nekā puse balsu;
ii)
ir pilnvaras iecelt vairāk nekā pusi uzraudzības padomes, valdes vai uzņēmuma likumīgas pārstāvības struktūru locekļu; vai
iii)
ir tiesības vadīt uzņēmuma darījumus;
b)
uzņēmumi, kuriem attiecībā uz kādu no specializācijas nolīguma dalībniekiem tieši vai netieši ir a) apakšpunktā norādītās tiesības vai pilnvaras;
c)
uzņēmumi, kuros b) apakšpunktā minētam uzņēmumam tieši vai netieši ir a) apakšpunktā norādītās tiesības vai pilnvaras;
d)
uzņēmumi, kuros kādam no specializācijas nolīguma dalībniekiem kopā ar vienu vai vairākiem a), b) vai c) apakšpunktā minētajiem uzņēmumiem vai kuros diviem vai vairākiem pēdējiem minētajiem uzņēmumiem kopīgi ir a) apakšpunktā norādītās tiesības vai pilnvaras;
e)
uzņēmumi, kuros a) apakšpunktā minētās tiesības vai pilnvaras kopīgi ir:
i)
specializācijas nolīguma dalībniekiem vai to attiecīgajiem saistītajiem uzņēmumiem, kas minēti a) līdz d) apakšpunktā; vai
ii)
vienam vai vairākiem specializācijas nolīguma dalībniekiem vai vienam vai vairākiem to saistītajiem uzņēmumiem, kas minēti a) līdz d) apakšpunktā, un vienai vai vairākām trešām personām.
2. pants
Atbrīvojums
1. Atbilstoši Līguma 101. panta 3. punktam un ievērojot šīs regulas noteikumus, ar šo tiek noteikts, ka Līguma 101. panta 1. punktu nepiemēro specializācijas nolīgumiem.
Šo atbrīvojumu piemēro tad, ja šādos nolīgumos ir paredzēti konkurences ierobežojumi, uz kuriem attiecas Līguma 101. panta 1. punkts.
2. Atbrīvojums, kas paredzēts 1. punktā, attiecas uz specializācijas nolīgumiem, kuros ietverti noteikumi, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību piešķiršanu vai licencēšanu vienai vai vairākām līguma pusēm ar nosacījumu, ka šie noteikumi nav minēto nolīgumu galvenais priekšmets, taču ir tieši saistīti ar tiem un nepieciešami to izpildei.
3. Šā panta 1. punktā pantā paredzēto atbrīvojumu piemēro specializācijas nolīgumiem, ja:
a)
puses uzņemas ekskluzīvu pirkšanas vai ekskluzīvu piegādes pienākumu; vai
b)
puses nepārdod specializācijas produktus patstāvīgi, bet šos produktus izplata kopīgi.
3. pants
Tirgus daļas ierobežojums
Atbrīvojumu, kas paredzēts 2. pantā, piemēro ar nosacījumu, ka pušu kopējā tirgus daļa nevienā no konkrētajiem tirgiem nepārsniedz 20 %.
4. pants
Stingrie ierobežojumi
Atbrīvojums, kas paredzēts 2. pantā, neattiecas uz specializācijas nolīgumiem, kuru priekšmets tieši vai netieši, atsevišķi vai kopā ar citiem faktoriem, ko kontrolē puses, ir veikt jebkuru no sekojošām darbībām:
a)
noteikt produktu pārdošanas cenu attiecībā pret trešām pusēm, izņemot cenu noteikšanu, ko iekasē no tiešajiem patērētājiem, saistībā ar kopīgu izplatīšanu;
b)
ierobežot ražošanu vai tirdzniecību, izņemot:
i)
noteikumus par konkrētu produktu daudzumu saistībā ar vienpusējiem vai savstarpējiem specializācijas nolīgumiem vai vienošanās par ražošanas jaudu un apjomu saistībā ar kopīgas ražošanas nolīgumiem; un
ii)
pārdošanas mērķu noteikšanu saistībā ar kopīgu izplatīšanu;
c)
sadalīt tirgus vai patērētājus.
5. pants
Tirgus daļas ierobežojuma piemērošana
Lai piemērotu 3. pantā paredzēto tirgus daļas ierobežojumu, piemēro šādus noteikumus:
a)
tirgus daļu aprēķina, pamatojoties uz pārdotās produkcijas vērtību tirgū; ja dati par pārdotās produkcijas vērtību tirgū nav pieejami, var izmantot aprēķinus, kas balstīti uz pārējo ticamo tirgus informāciju, tostarp par pārdošanas apjomu tirgū, lai noteiktu attiecīgo pušu tirgus daļas;
b)
tirgus daļu aprēķina, pamatojoties uz iepriekšējā kalendārā gada datiem;
c)
tirgus daļu, kas pieder 1. panta 2. punkta otrās daļas e) apakšpunktā minētajiem uzņēmumiem, līdzīgi sadala katram uzņēmumam, kuram ir minētās daļas a) apakšpunktā uzskaitītās tiesības vai pilnvaras;
d)
ja 3. pantā minētā tirgus daļa sākotnēji nepārsniedz 20 %, taču turpmāk pārsniedz šo līmeni, nepārsniedzot 25 %, 2. pantā noteikto atbrīvojumu turpina piemērot divus turpmākos kalendāros gadus pēc gada, kad pirmoreiz ir pārsniegta 20 % robeža;
e)
ja 3. pantā minētā tirgus daļa sākotnēji nepārsniedz 20 %, taču vēlāk palielinās, pārsniedzot 25 % robežu, 2. pantā noteikto atbrīvojumu turpina piemērot vienu kalendāro gadu pēc gada, kad pirmoreiz ir pārsniegta 25 % robeža;
f)
d) un e) punkta nosacījumus nedrīkst apvienot tā, ka atbrīvojuma ilgums pārsniedz divus kalendāros gadus.
6. pants
Pārejas posms
Līguma 101. panta 1. punktā noteikto aizliegumu nepiemēro no 2011. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim attiecībā uz nolīgumiem, kuri jau ir spēkā 2010. gada 31. decembrī un kuri neatbilst atbrīvojuma nosacījumiem, kas paredzēti šajā regulā, bet atbilst Regulā (EK) Nr. 2658/2000 paredzētajiem atbrīvojuma nosacījumiem.
7. pants
Spēkā esamības termiņš
Šī regula stājas spēkā 2011. gada 1. janvārī.
Tā ir spēkā līdz 2022. gada 31. decembrim.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2010. gada 14. decembrī