SMĚRNICE RADY 2010/23/EU
ze dne 16. března 2010,
kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o volitelné a dočasné používání mechanismu přenesení daňové povinnosti ve vztahu k poskytnutí některých služeb s vysokým rizikem podvodů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2006/112/ES (3) stanoví, že daň z přidané hodnoty (DPH) je povinna odvést každá osoba povinná k dani uskutečňující plnění zahrnující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby. V případě přeshraničních plnění a některých domácích vysoce rizikových odvětví, jako je stavebnictví či oblast odpadů, se však předpokládá přenesení povinnosti odvést daň na osobu, které je dodáno zboží nebo poskytnuta služba.
(2)
Vzhledem k závažnosti podvodů v oblasti DPH by členským státům mělo být povoleno dočasně používat mechanismus, kterým se povinnost odvést daň přesouvá na osobu, na niž se převádějí povolenky na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice 2003/87/ES (4) a další jednotky, které lze použít pro plnění požadavků uvedené směrnice.
(3)
Zavedení takového mechanismu, který se nepoužívá obecně, ale je zaměřen na tyto služby, u nichž podle nedávných zkušeností existuje zvláště vysoké riziko podvodů, by nemělo nepříznivě ovlivnit základní principy systému DPH, jako jsou dělené platby.
(4)
Členské státy by měly vypracovat hodnotící zprávu o používání mechanismu, aby bylo možné posoudit jeho účinnost.
(5)
V zájmu transparentnosti posouzení účinku používání mechanismu na podvodná jednání by hodnotící zprávy členských států měly vycházet z kritérií předem stanovených členskými státy. Ve všech takových hodnoceních by měla být jasně posouzena míra podvodů před zavedením a po zavedení mechanismu a veškeré následné změny trendů v podvodných jednáních, včetně poskytování jiných služeb. Příslušná zpráva by rovněž měla vyhodnotit náklady na dodržování předpisů vznikající osobám povinným k dani.
(6)
Každý členský stát, který na svém území zjistí změnu trendů podvodných jednání, pokud jde o služby podle této směrnice, by měl vypracovat v tomto směru zprávu.
(7)
Aby bylo používání uvedeného mechanismu umožněno všem členským státům, je nutné přijmout zvláštní změnu směrnice 2006/112/ES.
(8)
Jelikož cíle této směrnice, totiž řešení podvodů v oblasti DPH prostřednictvím dočasného opatření, které se odchyluje od stávajících pravidel Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(9)
Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 2006/112/ES se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 199a
1. Členské státy mohou do 30. června 2015 na dobu alespoň dvou let stanovit, že osobou povinnou odvést daň je osoba povinná k dani, jíž je poskytnuta některá z těchto služeb:
a)
převod povolenek na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (5), které jsou převoditelné v souladu s článkem 12 uvedené směrnice,
b)
převod jiných jednotek, které mohou provozovatelé používat pro plnění požadavků téže směrnice.
2. Členské státy uvědomí Komisi o používání mechanismu uvedeného v odstavci 1 v době zavedení tohoto mechanismu, přičemž Komisi poskytnou tyto informace:
a)
prohlášení o oblasti působnosti opatření, kterým se mechanismus zavádí, a podrobný popis doprovodných opatření, včetně veškerých ohlašovacích povinností uložených osobám povinným k dani a jakýchkoli kontrolních opatření;
b)
hodnotící kritéria umožňující srovnání podvodných jednání ve vztahu ke službám uvedeným v odstavci 1 před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, srovnání podvodných jednání ve vztahu k jiným službám před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, jakož i posouzení případného nárůstu jiných druhů podvodných jednání po zavedení mechanismu oproti době před jeho zavedením;
c)
datum začátku používání opatření, kterým se mechanismus zavádí, a dobu, po kterou se bude používat.
3. Členské státy používající mechanismus uvedený v odstavci 1 podají Komisi do 30. června 2014 zprávu založenou na hodnotících kritériích uvedených v odst. 2 písm. b). V této zprávě se jasně uvede, které informace se mají pokládat za důvěrné a které informace mohou být zveřejněny.
Zpráva obsahuje podrobné posouzení celkové účinnosti a účelnosti opatření, zejména pokud jde o
a)
dopad na podvodná jednání týkající se poskytnutí služeb, na které se opatření vztahuje;
b)
možný přesun podvodných jednání na zboží nebo na jiné služby;
c)
náklady na dodržování předpisů vznikající v důsledku opatření osobám povinným k dani.
4. Každý členský stát, který po vstupu tohoto článku v platnost zjistí změnu trendů podvodných jednání na svém území, pokud jde o služby uvedené v odstavci 1, předloží v tomto směru do 30. června 2014 zprávu Komisi.
Článek 2
Členské státy, které se rozhodnou používat mechanismus uvedený v čl. 199a odst. 1 směrnice 2006/112/ES, sdělí Komisi ustanovení příslušného opatření, kterým se mechanismus zavádí, v okamžiku zahájení používání tohoto mechanismu.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice se použije do 30. června 2015.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Článek 6
Tato směrnice bude vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 16. března 2010.
PADOMES DIREKTĪVA 2010/23/ES
(2010. gada 16. marts),
ar ko Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu groza attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu pakalpojumu sniegšanu ar paaugstinātu krāpšanas risku
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Padomes Direktīvā 2006/112/EK (3) noteikts, ka pievienotās vērtības nodokli (PVN) maksā ikviens nodokļa maksātājs, kas veic darījumu, kurā iesaistīta preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana, kam piemēro nodokli. Taču attiecībā uz pārrobežu darījumiem un dažām iekšzemes paaugstināta riska nozarēm, piemēram, būvniecību vai atkritumiem, paredzēts, ka PVN maksā persona, kas saņem preci vai pakalpojumu.
(2)
Ņemot vērā, ka PVN krāpšana ir nopietns jautājums, dalībvalstīm būtu pagaidu kārtā jāļauj piemērot sistēmu, ar kuru pienākums maksāt PVN pāriet uz personu, kurai pārskaita siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju atļaujas, kā tās definētas Direktīvas 2003/87/EK (4) 3. pantā, kā arī citas vienības, ko var izmantot saskaņā ar minēto direktīvu.
(3)
Šādas sistēmas ieviešanai, kas attiektos uz pakalpojumiem, uz kuriem pēc jaunākās pieredzes attiecas īpašs krāpšanas risks, ko nepiemērotu vispārējā kārtā, nevajadzētu negatīvi ietekmēt PVN sistēmas pamatprincipus, piemēram, dalītu maksājumu.
(4)
Dalībvalstīm būtu jāsagatavo izvērtējuma ziņojums par sistēmas piemērošanu, lai varētu novērtēt tās efektivitāti.
(5)
Lai pārredzamā veidā novērtētu sistēmas piemērošanas ietekmi uz krāpnieciskām darbībām, dalībvalstu izvērtējuma ziņojumam būtu jābalstās uz dalībvalstu iepriekš noteiktiem kritērijiem. Visos šādos izvērtējumos būtu skaidri jānosaka krāpšanas līmenis pirms un pēc sistēmas piemērošanas un attiecīgās izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs, tostarp citu pakalpojumu sniegšanā. Tāpat ziņojumā būtu jāizvērtē izmaksas, kas sakarā ar atbilstības nodrošināšanu radušās nodokļa maksātājiem.
(6)
Katrai dalībvalstij, kas saistībā ar šajā direktīvā minētajiem pakalpojumiem ir savā teritorijā atklājusi izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs, būtu par to jāsagatavo ziņojums.
(7)
Lai nodrošinātu, ka visas dalībvalstis var izvēlēties piemērot šādu sistēmu, ir vajadzīgs īpašs grozījums Direktīvā 2006/112/EK.
(8)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi - proti, novērst PVN krāpšanu, ieviešot pagaidu pasākumu, ar ko atkāpjas no pašreizējiem Savienības noteikumiem - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka tāpēc to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.
(9)
Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2006/112/EK,
IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Direktīvā 2006/112/EK iekļauj šādu pantu:
“199.a pants
1. Dalībvalstis var noteikt, ka līdz 2015. gada 30. jūnijam un vismaz uz diviem gadiem persona, kas atbildīga par PVN nomaksu, ir nodokļa maksātājs, kas ir saņēmis šādas piegādes:
a)
siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju atļauju pārskaitīšana, kā tās definētas 3. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā (5), ko var pārskaitīt saskaņā ar minētās direktīvas 12. pantu;
b)
citu vienību pārskaitīšana, ko operatori var izmantot, ievērojot minēto direktīvu.
2. Ieviešot jebkādu šādu sistēmu, dalībvalstis informē Komisiju par 1. punktā paredzētās sistēmas piemērošanu un sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
deklarāciju par sistēmas piemērošanas pasākuma darbības jomu un saistīto pasākumu sīku aprakstu, tostarp par jebkādām nodokļa maksātāju ziņošanas saistībām un jebkādiem kontroles pasākumiem;
b)
vērtēšanas kritērijus, kas ļauj salīdzināt krāpnieciskas darbības saistībā ar 1. punktā minētajiem pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas, krāpnieciskas darbības saistībā ar citiem pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas un citu krāpniecisku darbību veidu pieaugumu pirms un pēc sistēmas piemērošanas;
c)
sistēmas piemērošanas pasākuma sākuma dienu un periodu.
3. Dalībvalstis, kas piemēro 1. punktā paredzēto sistēmu, pamatojoties uz 2. punkta b) apakšpunktā minētajiem vērtēšanas kritērijiem, iesniedz Komisijai ziņojumu ne vēlāk kā 2014. gada 30. jūnijā. Ziņojumā skaidri norāda informāciju, kas uzskatāma par konfidenciālu, un informāciju, kuru drīkst publiskot.
Ziņojumā detalizēti novērtē pasākuma kopējo efektivitāti un lietderību, jo īpaši šādus aspektus:
a)
ietekme uz krāpnieciskām darbībām saistībā ar pasākumā ietverto pakalpojumu sniegšanu;
b)
iespējamā krāpniecisko darbību pārorientēšanās uz citiem pakalpojumiem;
c)
izmaksas, kas pasākuma rezultātā sakarā ar atbilstības nodrošināšanu radušās nodokļa maksātājiem.
4. Katra dalībvalsts, kas kopš šā panta stāšanās spēkā ir savā teritorijā atklājusi izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs saistībā ar 1. punktā uzskaitītajiem pakalpojumiem, iesniedz Komisijai ziņojumu par to ne vēlāk kā 2014. gada 30. jūnijā.
2. pants
Dalībvalstis, kas izvēlas piemērot Direktīvas 2006/112/EK 199.a panta 1. punktā paredzēto sistēmu, paziņo Komisijai sistēmas piemērošanas pasākuma noteikumus tad, kad sistēma sāk darboties.
3. pants
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
4. pants
Šo direktīvu piemēro līdz 2015. gada 30. jūnijam.
5. pants
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
6. pants
Šo direktīvu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Briselē, 2010. gada 16. martā