ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. dubna 2011
o opatřeních učiněných Dánskem (C 2/03) ve prospěch TV2/Danmark
(oznámeno pod číslem K(2011) 2612)
(Pouze dánské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/839/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) uvedené dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 5. dubna 2000 obdržela Komise stížnost dánské komerční televizní společnosti SBS Broadcasting SA/TvDanmark (dále jen „SBS/TvDanmark“) týkající se státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2/DANMARK (dále jen „TV2 (3)“). Jednání se stěžovatelem proběhlo dne 3. května 2000. Dopisy ze dne 28. února 2001, 3. května 2001 a 11. prosince 2001 předložil stěžovatel dodatečné informace.
(2)
Dopisem ze dne 5. června 2002 zaslaly útvary Komise dánským orgánům žádost o informace, na kterou dánské orgány odpověděly dopisem ze dne 10. července 2002. Jednání s dánskými orgány proběhla dne 25. října 2002 a 19. listopadu 2002. Dodatečné informace byly zaslány dopisy ze dne 19. listopadu 2002 a 3. prosince 2002.
(3)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 (4) informovala Komise Dánsko o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ohledně státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. března 2003 (5). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k opatřením vyjádřily.
(5)
Komise obdržela vyjádření dánských orgánů dopisem ze dne 24. března 2003. Komise dále obdržela vyjádření řady zúčastněných stran. TvDanmark zaslala vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Evropské sdružení komerčních televizních společností (Association of Commercial Television in Europe - ACT) zaslalo vyjádření dopisem ze dne 14. dubna 2003. Komerční televizní společnosti Antena 3 TV a Gestevisión Telecinco zaslaly svá vyjádření dne 16. dubna 2003. Komerční televizní společnost TV3 předložila své vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Komise tato vyjádření zaslala Dánsku, jež na ně reagovalo dopisem ze dne 12. září 2003.
(6)
Komise obdržela další informace od stěžovatele dopisy ze dne 15. prosince 2003 a 6. ledna 2004. Dne 17. prosince 2003 proběhlo jednání mezi stěžovatelem a útvary Komise s cílem vyjasnit informace předložené stěžovatelem v dopisu ze dne 15. prosince 2003. Komise postoupila informace dánské vládě, která na ně reagovala dopisem ze dne 15. března 2004. Jednání mezi dánskými orgány a útvary Komise proběhlo dne 9. února 2004.
(7)
Dne 19. května 2004 přijala Komise rozhodnutí o veřejných prostředcích poskytnutých mezi rokem 1995 a rokem 2002 společnosti TV2 formou koncesionářských poplatků a jiných opatření (6). Rozhodnutí dospělo k závěru, že podpora je slučitelná se společným trhem s výjimkou částky 628,2 milionu DKK (přibližně 84,3 milionu EUR), kterou je nutno vrátit včetně úroků („rozhodnutí o vrácení“).
(8)
Proti rozhodnutí Komise o vrácení následně podaly odvolání jak TV2 a dánské orgány, tak soukromé televizní společnosti Viasat a SBS/Tv Danmark.
(9)
Dánské orgány rozhodnutí Komise o vrácení provedly. TV2 ve skutečnosti vrátila částku 1 050 milionů DKK (7).
(10)
Provedené vrácení vedlo v TV2 k finanční krizi. Dánsko proto v roce 2004 oznámilo rekapitalizaci TV2.
(11)
Rozhodnutím ze dne 6. října 2004 (8) Komise schválila rozhodnutí dánské vlády o rekapitalizaci TV2 navýšením jejího kapitálu o 440 milionů DKK a přeměnou státní půjčky ve výši 394 milionů DKK na majetkovou účast („rekapitalizační opatření“). Toto rozhodnutí napadly dvě žaloby podané společnostmi SBS a Viasat.
(12)
Dne 22. října 2008 (9) Soud prvního stupně (nyní Tribunál) sice potvrdil rozsah pověření veřejnou službou společnosti TV2, ale rozhodnutí Komise o vrácení zrušil (dále jen „rozsudek Soudu“). Proti tomuto rozsudku nebylo podáno žádné odvolání.
(13)
Následkem rozsudku Soudu musela Komise přijmout nové rozhodnutí, protože je znovu otevřeno formální vyšetřovací řízení, jež se týká období 1995-2002.
(14)
Soudní řízení ve věci rekapitalizace k tomu vedlo k usnesení Soudu prvního stupně (10) ze dne 24. září 2009 (dále jen „usnesení Soudu“), jež prohlásilo žalobu ve věci T-12/05 za bezpředmětnou. Podle bodu odůvodnění č. 35 usnesení Soudu existuje totiž úzká vazba mezi rozhodnutím o vrácení a rozhodnutím o rekapitalizaci. Vzhledem ke zrušení rozhodnutí o vrácení Soud prvního stupně proto rozhodl, že rekapitalizační rozhodnutí ztratilo jakoukoliv podstatu a smysl. Soud uvedl, že „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí, je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S (11)“. Zrušení rozhodnutí o vrácení proto vyžaduje „nové přezkoumání všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2“. Proti tomuto usnesení nebylo podáno žádné odvolání.
(15)
V souladu s rozsudkem Soudu musela Komise v tomto rozhodnutí zohlednit při svém posouzení opatření přijatá dánskými orgány v roce 2004 následkem vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(16)
Jak vyplývá z 13., 14. a 15. bodu odůvodnění uvedených výše, toto rozhodnutí se týká pouze státních opatření ve prospěch TV2 za období 1995-2002 a Komise navíc v souladu s rozsudkem Soudu prvního stupně při svém posouzení v rámci tohoto rozhodnutí zohlední také rekapitalizační opatření z roku 2004, která vyplynula z vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(17)
Dopisem ze dne 20. března 2009 požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(18)
Poté, co dánské orgány požádaly o různá prodloužení lhůty na odpověď, zaslaly své vyjádření dne 26. června 2009. V příloze svého dopisu dánské orgány předložily také připomínky TV2.
(19)
S dánskými orgány a/nebo TV2 byla zorganizována různá jednání, počítaje v to dne 25. srpna 2009, 7. února 2011 a 4. března 2011.
(20)
Komise rovněž zaslala dodatečné žádosti o informace, počítaje v to žádosti ze dne 22. září 2010, 28. října 2010, 19. listopadu 2010 a 14. ledna 2011, na které dánské orgány odpověděly zejména dne 17. listopadu 2010, 30. listopadu 2010, 3. února 2011, 24. února 2011 a 7. března 2011. V březnu a dubnu 2011 dánské orgány také předložily různé podklady týkající se případu.
(21)
Komise rovněž obdržela vyjádření třetích stran, a to zejména SBS/TvDanmark dne 7. února 2011.
(22)
Je také nutno zaznamenat, že dne 4. srpna 2008 Komise přijala rozhodnutí, že nevznese námitky proti záchranné podpoře ve prospěch TV2 formou úvěru ve výši 1 000 milionů DKK (12). Proti tomuto rozhodnutí podala odvolání konkurenční společnost MTG/Viasat. Tribunál rozhodl pozastavit řízení, dokud Komise nepřijme ve věci restrukturalizace své rozhodnutí (13).
(23)
Dne 4. února 2009 Dánsko oznámilo Komisi na základě čl. 108 odst. 3 SFEU restrukturalizační plán týkající se TV2 Danmark A/S (dále jen „restrukturalizační případ“). Dopisem ze dne 2. července 2009 Komise Dánsku oznámila, že v záležitosti restrukturalizačního plánu zahájila řízení (14).
(24)
Vyšetřování Komise v záležitosti restrukturalizace probíhalo souběžně s posuzováním v rámci této věci a rozhodnutí Komise ve věci restrukturalizace bude přijato souběžně a zároveň s tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS
II.1 VNITROSTÁTNÍ POZADÍ PŘÍPADU
II.1.1 DÁNSKÝ TELEVIZNÍ TRH BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(25)
Během období 1995-2002 působily v Dánsku dvě veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a to konkrétně Danmarks Radio („DR“) a TV2. Společnost DR byla téměř výlučně financována koncesionářskými poplatky. TV2 byla financována částečně z koncesionářských poplatků ale také z příjmů z reklamy.
(26)
TV2 byla založena v roce 1986 (15) jako nezávislý autonomní subjekt financovaný vládními úvěry. Společnost zahájila celostátní vysílání dne 1. října 1988. Provozovala pozemní kanál TV2 a v roce 2000 kromě toho začala provozovat satelitní kanál TV2 Zulu. Koncem roku 2002 se z veřejnoprávního kanálu TV2 Zulu stal komerční placený televizní kanál. Vláda kromě toho schválila osm stanic jako regionální stanice TV2. TV2 měla vysílat programy z regionálních stanic TV2 na svém celoplošném pozemním kanálu.
(27)
Během období 1995-2002 působily na dánském trhu celostátních televizí kromě dvou veřejnoprávních televizních společností dvě komerční stanice, a to TvDanmark a TV3/3+. Komerční televizní společnosti konkurovaly společnosti TV2 na celostátním trhu televizní reklamy. TvDanmark je součástí SBS Broadcasting SA a vysílala v Dánsku na dvou kanálech. Od roku 1997 provozovala TvDanmark kanál TvDanmark2 prostřednictvím sítě sestávající z 10 lokálních komerčních televizních stanic a od roku 2000 provozovala na základě britského povolení k vysílání satelitní kanál TvDanmark1. Satelitní kanály TV3 a 3 + začaly vysílat v roce 1992. Jsou součástí Modern Times Group (MTG).
II.1.2 PRÁVNÍ POŽADAVKY BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(28)
Zákonná ustanovení upravující veřejnou službu, jež byla v platnosti ve vyšetřovaném období 1995-2002, jsou stanovena v po sobě následujících verzích zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání (dále jen „zákon o rozhlasovém a televizním vysílání“) (16).
(29)
Úkolem TV2 je poskytovat a šířit celostátní a regionální televizní programy. Rozšiřování může probíhat prostřednictvím rádiových zařízení, včetně satelitních nebo kabelových systémů. Předpisy týkající se povinností TV2 vydává ministerstvo kultury.
(30)
TV2 plní povinnosti veřejné služby. Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (17) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu.
(31)
Jak je uvedeno v rozsudku Soudu (18), přesné definice úkolů veřejné služby společnosti TV2 se časem vyvíjely, ale ve všech případech tyto definice závazků veřejné služby, které přináležely TV2 během různých vyšetřovaných období, požadují „kvalitu, všestrannost a rozmanitost“, jež jsou zásadními kvalitativní požadavky na službu veřejnoprávního vysílání, jímž byla TV2 pověřena.
(32)
Další definici veřejné služby lze najít ve stanovách TV2. Stanovy například upřesňují povinnosti TV2 při vysílání, pokud jde o umění a kulturu, dánskou filmovou produkci, programy pro děti, mládež a etnické menšiny. TV2 je rovněž povinna vysílat sdělení branně bezpečnostního charakteru.
(33)
Veřejné služby plněné TV2 jsou financovány podílem společnosti na koncesionářských poplatcích, příjmem z reklamy vysílané na TV2 a dalšími příjmy. Verze zákona o rozhlasovém a televizním vysílání z roku 1994 (19) stanovila, že kolektivní činnosti TV2 jsou financovány částkami převedenými z fondu TV2 v souladu s rámcovými rozpočty vypracovanými ministerstvem kultury, příjmy z prodeje programů a jinými příspěvky, dotacemi atd. Je nutno zaznamenat, že v roce 1995 a 1996 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků a příjmů z reklamy ze zvláštního fondu (fond TV2) (20).
(34)
Požadavky na vysílání komerčních televizních stanic, které přesahuje vysílání v jednotlivé místní oblasti, stanoví kapitola 5 zákona o rozhlasovém a televizním vysílání. Kapitola 6 pojednává o provozování lokálního rozhlasového a televizního vysílání. Tyto požadavky se týkají hlavně získání povolení. Programové požadavky na držitele povolení stanoví vládní nařízení č. 874 o evropském obsahu a č. 1349 o místních rozhlasových a televizních stanicích (21). Podle těchto nařízení musí síťové stanice, které získaly povolení k místnímu televiznímu vysílání, vysílat lokální programy po dobu alespoň jedné hodiny denně a produkovat značnou část svých programů v dánštině nebo pro dánské publikum. Protože TV3, 3 + a první kanál stanice TvDanmark vysílají na základě britského povolení k vysílání, platí tato pravidla pouze pro TvDanmark2.
II.1.3 KOMERČNÍ ČINNOSTI TV2
(35)
TV2 vykonávala v období 1995-2002 řadu komerčních činností, protože za tím účelem získala počínaje 1. lednem 1997 (22) samostatný právní základ. Tyto činnosti mohly zahrnovat komerční využívání technického zařízení, vytváření nových společností nebo kapitálové investice do stávajících společností. Během období 1995-2002 tyto činnosti m.j. zahrnovaly reklamy, prodej programů, pronájem vysílacích stožárů, merchandising, internetové aktivity, další prodej práv na vysílání sportovních pořadů atd.
(36)
Počínaje lednem 2001 musela TV2 vést oddělené účetnictví pro své veřejnoprávní podnikání na jedné straně a „ostatní podnikání“ na straně druhé, pokud posledně jmenované přesáhlo 5 % obratu a 3 miliony DKK za rok. Muselo být uplatňováno úplné nákladové účetnictví, stanovení cen neveřejnoprávních služeb/produktů muselo být založeno na tržních podmínkách a převádění kapitálu mezi veřejnoprávním podnikáním a ostatním podnikáním muselo probíhat v souladu se zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství a nesmělo zahrnovat prostředky z koncesionářských poplatků (23).
II.2 OPATŘENÍ
(37)
TV2 získávala mezi rokem 1995 a rokem 2002 příjmy z koncesionářských poplatků.
(38)
Ministr kultury stanoví na jeden nebo několik roků najednou výši koncesionářského poplatku, jehož jsou plátci majitelé rozhlasových a televizních přijímačů (24). Televizní koncesionářský poplatek vybírá DR a na základě rozhodnutí ministra kultury v rámci dohody o médiích uzavřené s dánským parlamentem jsou příjmy z koncesionářských poplatků poté rozděleny mezi DR a TV2.
(39)
Ministr kultury stanoví pravidla týkající se vzniku a ukončení povinnosti uhradit koncesionářské poplatky, lhůt splatnosti a výběru, upomínacích poplatků atd. V případě nezaplacení včas nabíhají úroky podle zákona o úrocích. Poplatky a nezaplacené částky může vybírat dánská hypoteční banka. Nezaplacená částka může být např. strhnuta ze mzdy dotčené osoby v souladu s předpisy o výběru osobních daní stanovených v zákonu o srážkové dani.
(40)
Do roku 1997 pocházely příjmy TV2 (příjmy z reklamy a koncesionářských poplatků) z fondu TV2. Od roku 1997 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků přímo od DR.
(41)
V roce 1995 a roce 1996 dostávala TV2 příjmy z reklamy z fondu TV2 (25).
(42)
TV2 kromě toho dostala z rozhlasového fondu 58 milionů DKK za své rostoucí závazky v oblasti dánské filmové produkce.
(43)
V roce 1997, když byl fond TV2 zrušen, z něj TV2 dostala navíc 167 milionů DKK na investici do digitalizace svého produkčního systému a 50 milionů DKK na pokrytí provozních nákladů.
(44)
TV2 kromě toho byla podle zákona o společnostech osvobozena od placení daně z příjmu právnických osob. Výhoda plynoucí pro TV2 z tohoto osvobození dosáhla za vyšetřované období částky 159,4 milionu DKK. V lednu 2001 zavedl dánský stát mechanizmus, který zamezil důsledkům osvobození od daně pro komerční činnosti TV2. TV2 musela převést 30 % přebytku ze své neveřejnoprávní služby na činnosti v oblasti služby veřejné. Tato sazba odpovídá běžné sazbě daně z příjmů právnických osob, kterou Dánsko zavedlo v roce 2000.
(45)
Náklady na rozběh činnosti a na provozní ztrátu společnosti TV2 v počátečním období byly financovány ze státních úvěrů. Podle původních úvěrových smluv měla TV2 platit úroky z půjčeného kapitálu a splatit celou úvěrovou jistinu. TV2 ovšem byla po celé vyšetřované období osvobozena od placení úroků a využívala moratoria na úvěrové splátky. Výhoda z bezúročných úvěrů s odloženým splácením na rozběh činnosti a z úvěrů na provoz během vyšetřovaného období činí 341,8 milionu DKK.
(46)
Až do konce roku 1996 poskytovala vláda záruky za úvěry, které si fond TV2 bral na financování provozu TV2. Když byl fond zrušen, byly státem zaručené úvěry převedeny na TV2. Výhoda plynoucí pro TV2 z této záruky činí 9,8 milionu DKK.
(47)
Během vyšetřovaného období mělo Dánsko přístup ke třem pozemním vysílacím frekvencím s celostátním pokrytím, které byly vyhrazeny pro veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti. Jedna frekvence byla vyhrazena pro TV2, druhá pro DR a třetí byla určena pro digitální televizní vysílání.
(48)
TV2 platila poplatek za užívání vyhrazené celostátní vysílací frekvence Radě pro IT a telekomunikace, jež je státním orgánem spadajícím pod ministerstvo pro výzkum, technologii a vývoj (26). Výše tohoto poplatku byla stanovena v dánském zákonu o rozpočtu. Během vyšetřovaného období zaplatila TV2 na poplatcích za frekvenci ročně mezi 2 a 4 miliony DKK.
(49)
Dánsko mělo rovněž přístup k frekvencím s pouze regionálním pokrytím. V roce 1997 zavedla vláda možnost propojit regionální frekvence za účelem širšího pokrytí (vysílací síť). V období 1998-2001 musely všechny lokální komerční televizní stanice s povolením vysílat v síťovém systému platit státu roční poplatek (27). Regionální stanice TV2 tyto poplatky platit nemusely, protože vysílají ve „volných oknech“ na celostátní frekvenci TV2. Komerční televizní společnost TvDanmark byla jediným provozovatelem, který tento poplatek za svůj druhý kanál platil. Celkový poplatek, který TvDanmark zaplatila, činí 85,0 milionu DKK.
(50)
Vlastníci anténových zařízení mají povinnost přenášet programy veřejné služby TV2 přes svá zařízení (povinný přenos - must-carry).
III. VYJÁDŘENÍ ZÚČASTNĚNÝCH STRAN A DÁNSKA
(51)
Zaprvé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise různé připomínky zúčastněných stran. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(52)
TvDanmark považovala poskytnutí celostátní vysílací frekvence státem za státní podporu, protože se stát vzdává příjmů z tohoto nedostatkového aktiva. Konkurenti pronikají nejvýše na 77 % území. TvDanmark poznamenala, že skutečnost, že poplatek za využívání síťového systému byl požadován pouze od TVDanmark2 a nikoliv od lokálních stanic TV2, i když jsou obě tyto televizní společnosti z hospodářského a obchodního hlediska ve stejném postavení, představuje státní podporu pro lokální stanice TV2. Podle ACT, Antena 3 TV a Telecinco vyžaduje zásada neutrality ES týkající se prostředků přenosu, aby poplatku podléhaly všechny druhy vysílacích sítí.
(53)
ACT, Antena 3 TV a Telecinco s ohledem na osvobození od placení daně z příjmů právnických osob poznamenaly, že povinnost odvádět 30 % ze zisku z komerční činnosti na činnost TV2 v oblasti poskytování služeb veřejného zájmu nelze považovat za odpovídající odvodu daně z příjmů právnických osob státu, protože narušuje hospodářskou soutěž na televizním trhu.
(54)
Různé třetí strany se domnívaly, že definici služby veřejného zájmu, jež je v náplni práce TV2, nelze považovat za odůvodněnou. Kritizována byla rovněž skutečnost, že by byly splněny podmínky pověření a proporcionality. TvDanmark zejména poznamenala, že výpočet nadměrného vyrovnání prováděný Komisí by měl zohlednit prospěch, který TV2 získala díky osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročným úvěrům s odložením splátek, státním zárukám za provozní úvěry a bezplatné vysílací frekvenci. TvDanmark uvedla, že obecné výkyvy trhu v oblasti příjmů z televizní reklamy jsou omezené a neopravňují posílení kapitálu TV2.
(55)
Pokud jde o reklamní trh, TvDanmark uvedla, že cenová politika TV2 neumožňuje komerčním provozovatelům pokrýt jejich náklady na jednotlivou službu. TvDanmark musí stanovit cenu svých TRP přibližně o 30-40 % níže než TV2, aby byla tržně přijatelná (TRP nebo GRP společnosti TV2 mají vyšší hodnotu kvůli lepšímu územnímu pokrytí) (28). Kvůli jedinečnému postavení TV2 z hlediska pokrytí a rozpočtu na programy vloží inzerent vždy určitou část svého rozpočtu do TV2, aby získal co největší dopad z hlediska počtu kontaktů, míry zasažení a/nebo dané četnosti v rámci rozpočtu. TvDanmark předložila číselné údaje, které prokazují, že její činnost byla od období 1997-2002 ztrátová, a tvrdí, že nekalá soutěž ze strany TV2 ji zbavila možnosti vytvářet dostatečné příjmy. TvDanmark rovněž předložila analýzu tvorby cen na dánském trhu televizní reklamy vypracovanou Copenhagen Economics. Zpráva porovnala průměrné a mezní ceny na trhu a došla k závěru, že hospodářská soutěž existuje pouze v oblasti reziduální poptávky, a srovnávání by proto mělo být založeno na mezních cenách. TvDanmark kromě toho předložila údaje srovnávající ceny za reklamu u TV2 s cenami v jiných druzích médií a jiných zemích.
(56)
Společnost TV3 uvedla, že kvůli tomu, aby byla tržně přijatelná, byla nucena poskytovat za umístění reklam velké slevy, protože TV2 nabízí mezní mimořádnou slevu na část rozpočtů na televizní reklamu, která inzerentům zbývá, pokud inzerenti i tuto část umístí u TV2.
(57)
Zadruhé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dánských orgánů. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(58)
Dánské orgány se domnívaly, že vysílací frekvence vyhrazené TV2 nelze považovat za zvýhodnění, protože lokální televizní stanice mají také vysílací frekvence, které jsou jim vyhrazeny. TV2 se proto nedostalo zvláštního zacházení. Společnost TV2 za používání frekvence platila stejně jako ostatní stanice.
(59)
Pokud jde o osvobození od daně z příjmů právnických osob, dánské orgány uvedly, že zisk z komerční činnosti byl celkem omezený a že metoda, jež byla zvolena za účelem neutralizace osvobození TV2 od daně z příjmů právnických osob ve vztahu ke komerčním činnostem, zabránila tomu, aby tyto činnosti získaly z tohoto osvobození finanční prospěch.
(60)
Pokud jde o otázku proporcionality, dánské orgány uvedly, že převod částky 167 milionů DKK z fondu TV2 byl přidělen na digitalizaci vysílací sítě. Tuto částku proto nelze označovat za volný vlastní kapitál.
(61)
Dánské orgány rovněž uvedly, že přebytek za období 1995-2002 odrážel vzhledem k obratu TV2 přiměřenou míru návratnosti. Kromě toho existovala potřeba kapitálu jako tlumiče pro případ náhlého propadu příjmů z reklamy a TV2 nesměla ze zákona přijímat úvěry přesahující 4 % jejího ročního obratu. Podle dánských orgánů k tomu stát jednal v souladu se „zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství“, protože vlastní kapitál TV2 nepřesáhl míru, kterou by běžný tržní investor poskytl. Takový kapitál není v rozporu se Smlouvou, pokud se kapitál nepoužije ke křížovému dotování komerčních aktivit TV2.
(62)
Pokud jde o chování TV2 na reklamním trhu, dánské orgány poznamenaly, že TV2 důsledně určovala své ceny tak, aby dosáhla co největších příjmů. Ceny byly stanoveny výlučně na základě nabídky a poptávky. Určovaly se jednou ročně na základě odhadu prováděného reklamním oddělením TV2, který se týkal komerčního počtu diváků (věková skupina 21-50 let), programových plánů, hospodářského vývoje a stavu hospodářské soutěže na trhu. Součástí tohoto odhadu nebyly provozní náklady TV2 a ani částka z koncesionářských poplatků. TV2 měla na dánském trhu nejvyšší ceny, a tak se nemůže jednat o snižování cen, jež by vedlo k narůstající potřebě státních prostředků.
(63)
Dánské úřady předložily zprávu RBB Economics o hospodářské soutěži na dánském trhu v oblasti televizní reklamy. Zpráva dospěla k závěru, že průměrné čisté ceny TV2 byly ve skutečnosti vyšší než ceny jejích konkurentů a že rozdíly mezi cenami za reklamu u společností TV2 a TvDanmark se daly vysvětlit rozdíly v jejich relativní úspěšnosti z hlediska programové nabídky a schopnosti přitáhnout diváky.
(64)
Zatřetí, následkem rozsudku požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(65)
Dánské orgány zaslaly své připomínky a předložily rovněž vyjádření TV2. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(66)
Pokud jde o příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996, dánské orgány a TV2 tvrdily, že dánský stát nemá nad těmito částkami žádnou kontrolu, a že je proto nelze považovat za státní prostředky. Pokud jde o číselné údaje, dánské orgány nepotvrdily částky uváděné Komisí, ale spíše vysvětlily, že výpočet částek za reklamu za roky 1995 a 1996 by měl zohlednit skutečnost, že část finančních prostředků z fondu TV2 byla použita k financování regionálních stanic TV2 a že tato část mohla být financována pouze z koncesionářských poplatků. Dánské orgány přesto vyjádřily souhlas s tím, že pro výpočet čistých nákladů služby veřejného zájmu by se měl v každém případě zohlednit příjem z reklamy a že tento příjem představuje příjem vytvořený činnostmi v oblasti služby veřejného zájmu.
(67)
Dánské orgány a TV2 se dále odvolaly na rozsudek Soudu a tvrdily, že jsou splněny podmínky rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (29). V této souvislosti dánské orgány připomenuly, že stejně jako ve věci BUPA (30) se případ TV2 týká okolností, jež existovaly již přede dnem vynesení rozsudku ve věci Altmark. Domnívaly se, že podmínky rozsudku ve věci Altmark musí být uplatněny v souladu s jejich duchem a účelem tak, aby mohly být zohledněny zvláštní okolnosti případu. Uvedly, že v souladu s nimi z rozsudku vyplývá, že jediný požadavek, který Soud dánskému státu uložil, je, že by měl „v podstatě“ vyhovět podmínkám Altmark.
(68)
Konkrétněji se dánské orgány a TV2 domnívaly, že postup použitý ke stanovení koncesionářského poplatku byl transparentní a splňoval požadavky druhého kritéria Altmark alespoň ve své podstatě, což je podle nich na základě rozhodnutí Soudu dostačující. Domnívaly se, že třetí kritérium bylo rovněž splněno, protože TV2 bylo umožněno dosáhnout přiměřeného zisku. Pokud jde o čtvrtou podmínku rozsudku ve věci Altmark, zdůraznily různé kontroly, jimž TV2 podléhá, a odvolaly se také na judikaturu ve věci BUPA a rozsudek Soudu s tvrzením, že tato zkouška by měla být v tomto konkrétním případě do určité míry zmírněna či splněna pouze ve své podstatě. Na základě věci Chronopost (31) rovněž zdůraznily, že v praxi nelze porovnávat TV2 s běžným, dobře provozovaným podnikem. Dánské orgány také zůstaly u svého názoru, že vyrovnání by splnilo zkoušku investora v podmínkách tržního hospodářství.
(69)
Dánské orgány a TV2 byly dále názoru, že státní podpora by měla být prohlášena za slučitelnou. Vysvětlily postup, který vedl k navýšení základu kapitálu v TV2, a zdůraznily různé důvody, proč byl tento kapitál nutný k tomu, aby TV2 splnila své úkoly veřejné služby.
(70)
Po rozsudku Soudu předložily připomínky také některé třetí strany. V podstatě vysvětlily, proč by podmínky rozsudku ve věci Altmark neměly být považovány za splněné, a to zejména kvůli skutečnosti, že hospodářské zprávy předložené Soudu nejsou dostatečné k tomu, aby prokázaly splnění druhého a čtvrtého kritéria. Zdůraznily rovněž, že by Komise měla zůstat u svého závěru ze zrušeného rozhodnutí o vrácení, tj. že podpora nebyla slučitelná.
IV. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
IV.1 STÁTNÍ PODPORA VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(71)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(72)
Komise musí posoudit, zda výše popsaná opatření nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.1. PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ A PŘIČITATELNOST STÁTU
(73)
Komise musí posoudit, zda dotčená opatření mají dopad na státní prostředky.
(74)
Pokud jde o koncesionářský poplatek, Komise bere na vědomí zjištění Soudu v jeho rozsudku (32). Platí zejména následující: částka je stanovena dánskými orgány; povinnost uhradit koncesionářský poplatek nevyplývá ze smluvního vztahu mezi TV2 a osobou povinnou k poplatku, ale z pouhého vlastnictví televizního nebo rozhlasového přijímače; je-li to nutné, je koncesionářský poplatek vybírán v souladu s předpisy o vybírání osobních daní; a konečně podíl TV2 na příjmu z koncesionářských poplatků stanoví dánské orgány. Soud dospěl k závěru, že prostředky z koncesionářských poplatků jsou dánským orgánům k dispozici a jsou pod jejich kontrolou, a že proto představují státní prostředky.
(75)
Pokud jde o příjmy z reklamy v letech 1995 a 1996, Soud ve svém rozsudku zdůraznil, že koncesionářský poplatek a příjmy z reklamy jsou svou povahou dvě odlišné záležitosti (33).
(76)
V tomto ohledu se Soud ve svém rozsudku (34) domníval, že ze strany Komise došlo k chybnému uvažování, když se domnívala, že příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 je nutno považovat za státní prostředky.
(77)
Podle rozsudku ve věci Preussen Elektra (35) musí Komise prokázat, zda lze příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 označit za státní prostředky. Za tímto účelem musí posoudit, zda měl dánský stát nad těmito příjmy z reklamy kontrolu.
(78)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí následující skutečnosti, které jsou důležité pro rozhodnutí, zda příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 představují státní prostředky.
(79)
V roce 1995 a 1996 obdržela TV2 příjmy z reklamy od fondu TV2, který je sám obdržel od TV2 Reklame A/S.
(80)
TV2 Reklame byl samostatný, státem vlastněný subjekt nezávislý na TV2. Společnost byla zřízena, aby jednala jako zprostředkovatel pro prodej reklamy na TV2 na komerčním základě (36). TV2 Reklame měla s inzerenty smluvní vztah.
(81)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky z TV2 Reklame do fondu TV2. O převodu místo toho rozhodoval dánský stát (37). Ministr kultury měl za úkol rozhodnout o části zisků TV2 Reklame, které měly být převedeny do fondu TV2. Takové rozhodnutí bylo přijímáno pro jeden nebo více roků najednou a po schválení dánským parlamentem (stálým parlamentním výborem pro finance). Ministr kultury mohl po schválení finančním výborem rozhodnout, že nepřevedený zisk bude použit ke splacení předešlé státní záruky ve prospěch TV2 Reklame nebo ke kulturním účelům.
(82)
Ve skutečnosti byly v roce 1995 a 1996 převedeny do fondu TV2 všechny finanční prostředky TV2 Reklame.
(83)
Fond TV2 byl založen s cílem poskytovat TV2 příjmy pocházející z koncesionářských poplatků a z výnosů z reklamy. Fond TV2 patřil ke skupině TV2. Byl spravován správní radou TV2.
(84)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky fondu TV2 do TV2 na ročním základě. O převodu do TV2 místo toho rozhodoval dánský stát. Fond TV2 měl ve skutečnosti zákonnou povinnost převádět prostředky ve prospěch TV2 podle rámcových rozpočtů, které připravoval ministr kultury (38).
(85)
Ve skutečnosti nedostala TV2 v roce 1995 a 1996 z fondu TV2 všechny příjmy z reklamy.
(86)
V rámci fondu TV2 navíc neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy na jedné straně a pro koncesionářské poplatky na straně druhé. Příjmy nepřevedené na TV2 se hromadily ve fondu TV2. Na TV2 byly převedeny v okamžiku, kdy byl fond TV2 zrušen.
(87)
Podle TV2 a dánských orgánů patřily příjmy z reklamy TV2, která na ně údajně měla právní nárok. Odvolávaly se při tom na dopis ministra spravedlnosti ze dne 22. listopadu 2003, ve kterém se uvádělo, že prostředky fondu TV2 lze použít pouze na pokrytí činností TV2. Podle TV2 a dánských orgánů proto existovala zákonná povinnost převádět případně příjmy z reklamy z fondu TV2 na TV2. Avšak jak je ukázáno výše, neexistovala žádná zákonná povinnost převést na TV2 všechny příjmy z reklamy a záleželo na konkrétním rozhodnutí ministra, zda a v jaké výši se mají finanční prostředky na TV2 převést.
(88)
Pokud jde o TV2, je nutno dodat, že tato společnost neměla žádné smluvní vztahy s konečnými inzerenty a neměla žádný vliv na činnosti v oblasti reklamy (39). Dánská vláda potvrdila, že výhledové příjmy z reklamy na následující rok byly stanoveny nezávisle na TV2.
(89)
Na základě výše uvedených informací se Komise domnívá, že ministr měl kontrolu nad částkami, které se nacházely ve společnosti TV2 Reklame a ve fondu TV2. Konkrétně i) dánský stát rozhodoval, zda se má část nebo všechny příjmy z reklamy převést do fondu TV2 a na TV2; ii) v roce 1995 a 1996 nezískala TV2 všechny příjmy z reklamy a iii) se všechny nepřevedené příjmy z reklamy hromadily ve fondu TV2, kde se ve skutečnosti smíchaly s koncesionářskými poplatky.
(90)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě představují příjmy z reklamy za rok 1995 a 1996, které byly převedeny na TV2 přes společnost TV2 Reklame a fond TV2, státní prostředky.
(91)
V každém případě by se výše státní podpory, kterou by bylo možno prohlásit za slučitelnou, nelišila v případě, kdy by příjmy z reklamy nebyly označeny za státní prostředky (quod non). V souladu s ustálenou praxí Komise a jak je uvedeno ve sdělení o vysílání z roku 2001 (40), příjmy z veřejné služby, jako jsou příjmy z reklamy, musí být zohledněny při výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu, tj. i v případě, že nejsou považovány za státní prostředky, protože tyto příjmy snižují potřebu financování z veřejných prostředků. Dánské orgány tento názor sdílejí (41).
(92)
Je nutno dodat, že převod ad-hoc finančních prostředků z rozhlasového fondu na TV2 se týká příjmů z koncesionářských poplatků, které byly dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. To samé platí pro převod ad-hoc finančních prostředků z fondu TV2, když byl zrušen, protože vedle prvků uvedených v souvislosti s kontrolou dánského státu nad fondem TV2 byly prostředky fondu TV2 uvolněné v okamžiku jeho zrušení dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. Jelikož prostředky zůstávaly pod veřejnou kontrolou, je na ně nutno také pohlížet jako na státní prostředky. Protože jsou příjmy z reklamy považovány za státní prostředky a protože o převodu na TV2 v době zrušení fondu rozhodl stát, nemá na tento závěr v žádném případě vliv tvrzení dánských orgánů, že paušální částka převedená na TV2 v souvislosti se zrušením fondu pochází výlučně z příjmů za reklamu.
(93)
Pokud jde o další státní opatření, Komise je názoru, že v osvobození od daně z příjmů právnických osob jsou obsaženy veřejné prostředky, protože ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (42).
(94)
Bezúročné úvěry s odložením splátek poskytnuté TV2 jsou udělovány přímo státem a přidělovány z veřejného rozpočtu. Zřeknutím se úroků a splátek u těchto úvěrů přichází dánský stát o příjmy, a tyto finanční prostředky proto představují prostředky státní. Kromě toho dánský stát ručí za provozní úvěry. Prospěch ze státní záruky spočívá v tom, že riziko spojené se zárukou nese stát. Skutečnost, že riziko nese stát, by měla být běžně odměněna přiměřenou prémií. Zřekne-li se stát takové odměny, jedná se jak o zvýhodnění TV2, tak o úbytek státních prostředků (43).
(95)
Stát navíc pro TV2 vyhradil celostátní vysílací frekvenci, za niž TV2 platí státnímu subjektu poplatek. Roční poplatek placený TV2 se ve vyšetřovaném období pohyboval mezi 2 a 4 miliony DKK.
(96)
Při neexistujícím základu pro srovnání poplatku placeného za celostátní vysílací frekvenci, lze tento poplatek porovnat pouze s poplatkem placeným za povolení pokrýt větší část obyvatelstva prostřednictvím síťového systému. Poplatek placený TV2 za frekvenci s celostátním pokrytím je výrazně nižší, než poplatek za síťový systém uložený TvDanmark, který se pohybuje mezi 5 miliony DKK v roce 1997 a 30 miliony DKK v roce 2001, ačkoliv síť regionálních frekvencí TvDanmark dosahuje pokrytí pouze v míře 77 %. TV2 tak mohla pokrýt větší část dánského obyvatelstva za nižší cenu.
(97)
Komise je proto názoru, že poplatek za vysílací frekvenci neodráží tržní podmínky a že tím, že stát nepožadoval za aktivum tržní sazbu, se zřekl příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu.
(98)
Protože TV2 nevysílá za použití systému lokálních frekvencí s cílem vytvořit celostátní síť, není naopak povinna platit poplatek za síťový systém. Protože stát nemohl oprávněně tento poplatek od TV2 vybírat, nezřekl se příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu, a nedošlo tak k žádnému dopadu na státní prostředky.
(99)
Stejně tak Komise není schopna zjistit žádné státní prostředky v právním ustanovení, kterým jsou vlastníci anténových zařízení povinni přenášet programy veřejných služeb pomocí těchto zařízení (must-carry), protože zde stát nepřichází o žádný příjem a ani aktivně nepřevádí finanční prostředky těmto subjektům. TV2 tak má sice prospěch z ustanovení o přístupu, ale nezískává přitom žádnou výhodu ze státních prostředků (44).
(100)
Všechna výše uvedená opatření jsou přičitatelná dánskému státu, protože, jak je popsáno výše, obsahují v té či oné podobě rozhodnutí přijaté dánským státem.
IV.1.2. SELEKTIVNÍ ZVÝHODNĚNÍ A NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
(101)
Komise se domnívá, že příjmy z koncesionářského poplatku, převody z fondu TV2 (včetně příjmů za reklamu v letech 1995 a 1996) a rozhlasového fondu, osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročné úvěry s odložením splátek, státní záruka u provozních úvěrů a přístup k celostátní frekvenci za výhodných podmínek poskytují TV2 hospodářskou a finanční výhodu, která zbavuje tuto společnost provozních nákladů, které by za obvyklých okolností musel nést její rozpočet. Konkurenti TV2 navíc stejné finanční prostředky neobdrželi.
(102)
Státní opatření, kterými se vyrovnávají čisté dodatečné náklady služby obecného hospodářského zájmu, se nicméně za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nepokládají, jsou-li splněny čtyři podmínky vysvětlené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark (45):
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(103)
Jak bude dále rozvedeno v části tohoto rozhodnutí věnované slučitelnosti (viz 160. bod odůvodnění a následující tohoto rozhodnutí), z rozsudku Soudního dvora vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Altmark je splněna.
(104)
Pokud jde o druhé kritérium Altmark, podle kterého parametry, na jejichž základě je vyrovnání za plnění veřejné služby vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem, musí Komise posoudit právní a hospodářské podmínky, kterými se během vyšetřovaného období řídilo stanovení výše příjmů z koncesionářského poplatku vyplácených TV2. V tomto ohledu Komise zaznamenává, že postup byl následující.
(105)
Podle bodů 29 a 30 dopisu dánských orgánů ze dne 24. března 2003 určoval zákon o rozhlasovém a televizním vysílání, jenž platil během vyšetřovaného období (46), způsob, jakým byla stanice TV2 jako celek financována (koncesionářský poplatek, příjmy z reklamy a jiné zdroje příjmů), a stanovil, že ministr kultury určuje podíl TV2 a DR na koncesionářských poplatcích, a tím i výši vyrovnání, jež bylo poskytováno TV2. Je nutno připomenout, že za roky 1995 a 1996 obdržela TV2 svůj podíl na koncesionářských poplatcích od fondu TV2.
(106)
V souladu s ustálenou praxí byla výše tohoto vyrovnání stanovena ministrem po konzultacích s finančním výborem dánského parlamentu a v rámci dohody o médiích uzavřené s většinou politických stran v dánském parlamentu. V dotčeném období byly uzavřeny tři dohody o médiích: dohoda o médiích na období 1994-1997 uzavřená dne 16. září 1993, dohoda o médiích na období 1997-2000 uzavřená dne 10. května 1996 a dohoda o médiích na období 2001-2004 uzavřená dne 28. března 2000.
(107)
Příjem z koncesionářských poplatků tak byl stanoven na celkem dlouhé období. Během vyšetřovaného období neprošlo vyrovnání poskytované TV2 žádnou následnou revizí, a to ani v době, kdy příjem TV2 poklesl. Například ačkoliv příjem TV2 z reklamy se v roce 1999 výrazně snížil, nedošlo k úpravě vyrovnání, ve které by se tato skutečnost odrazila.
(108)
Podle dánských orgánů bylo vyrovnání stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz.
(109)
V roce 1995 a v roce 1999 provedla auditorská společnost KPMG hloubkové hospodářské analýzy. KPMG pomáhala monitorovací skupina složená ze zástupců vedoucích subjektů na trhu, a to v případě zprávy z roku 1999 také ze zástupců konkurentů TV2. Pozornost se zejména zaměřila na údaje o možných příjmech z jiných zdrojů než z koncesionářských poplatků, jako byly např. příjmy z reklamy.
(110)
V bodech 164 a 165 svého dopisu ze dne 24. března 2003 dánské orgány uvedly, že konzultační studie KPMG, které se snažily odhadnout co nejpravděpodobnější vývoj obratu v oblasti reklamy na dánském reklamním trhu a zdroje příjmů TV2 a určit nejistoty spojené s těmito odhady, byly vypracovány, aby dánské vládě a dánskému parlamentu poskytly lepší základ pro jejich rozhodování při stanovení a rozdělení koncesionářských poplatků během jednání o mediální politice.
(111)
Podle dánských orgánů byly podklady použité pro stanovení vyrovnání veřejně dostupné. Dohody o médiích byly zveřejněny v tisku a úředním oznámení parlamentních zápisů (Folketingstidende). Právní předpisy, kterými se prováděly dohody o médiích, byly zveřejněny v dánském Úředním věstníku (Lovtidende). Spolu s výše uvedenými hospodářskými analýzami byly rovněž zveřejněny účty TV2.
(112)
Vzhledem k rozsudku musí Komise posoudit, zda by výše popsaný postup nemohl vést k tomu, že by bylo splněno druhé kritérium ve věci Altmark.
(113)
Na jedné straně bere Komise na vědomí, že Soud ve svém rozsudku (47) uvedl, že „(…) je možné, že dotčený postup pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byl objektivní a transparentní vzhledem zejména ke skutečnosti, že byl zapojen dánský parlament, že postup byl založen na hospodářských analýzách vypracovaných auditorskou společností za pomoci monitorovací skupiny, na jejíž práci se podíleli konkurenti TV2, a že tyto analýzy byly zveřejněny stejně jako roční účetní závěrky TV2. V souladu s tím se nedá vyloučit, že by seriózní analýza tohoto postupu mohla dojít k závěru, že Dánské království ještě před tím, než Soudní dvůr stanovil podmínky v rozsudku ve věci Altmark, splnilo v zásadě druhou z těchto podmínek“. K tomu, jak rozhodl Soud, „výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byla vypočítána na základě konkrétního předpokladu, že TV2 bude mít nadále prospěch z ostatních státních opatření (48)“ (např. osvobození od daně atd.).
(114)
Komise zastává názor, že zapojení dánského parlamentu do postupu vedoucímu ke stanovení koncesionářských poplatků zajistilo do jisté míry určitou úroveň transparentnosti a objektivity. O dohodách o médiích, které určily částku koncesionářských poplatků, již měla obdržet TV2, bylo navíc rozhodnuto předem na několik let a během vyšetřovaného období nedošlo nikdy později k úpravě vyrovnání ve prospěch TV2.
(115)
Hospodářské zprávy vypracované KPMG ovšem pouze předpověděly výši příjmů z reklamy náležejících TV2 (tj. stranu příjmů). Pokud jde o stranu nákladů při stanovení vyrovnání, uvedené hospodářské zprávy nezaujaly stanovisko a Komisi se zdá, že dohody o médiích byly založeny pouze na indexaci nákladů, které TV2 měla v předchozích letech. Dánské orgány totiž uvedly, že vyrovnání bylo stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz, které ovšem posuzovaly pouze stranu příjmů a netýkaly se období krytého dohodou o médiích uzavřenou dne 16. září 1993.
(116)
Nikde k tomu nejsou uvedeny parametry, na jejichž základě se mělo vyrovnání vypočítávat. Výše vyrovnání byla stanovena předem, ovšem druhé kritérium Altmark stanoví, že parametry, na jejichž základě je vyrovnání za poskytování veřejné služby vypočteno, musejí být samy o sobě stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem.
(117)
Na základě výše uvedených skutečností se proto Komise domnívá, že druhé kritérium Altmark není splněno. V každém případě platí, že kritéria Altmark jsou kumulativní, a Komise soudí, že čtvrté kritérium splněno není (viz níže).
(118)
Podle čtvrtého kritéria Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“.
(119)
V tomto konkrétním případě nebyl poskytovatel veřejné služby TV2 vybrán v řízení o zadání veřejné zakázky. Jelikož veřejná soutěž neproběhla, Komise musí posoudit, zda úroveň vyrovnání byla stanovena na základě nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(120)
Hospodářské a právní podmínky, jimiž se řídilo stanovení vyrovnání ve prospěch TV2, byly popsány výše. Vzhledem k rozsudku a při zohlednění skutečnosti, že Soud uvedl, že součástí postupu zavedeného Dánským královstvím pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 v období 1995-2002 byly mimo jiné hospodářské analýzy vypracované za pomoci konkurentů TV2, musí Komise při posouzení, zda bylo porovnání nákladů TV2 provedeno s náklady průměrného, správně řízeného provozovatele, zohlednit zejména zprávy KPMG z roku 1995 a roku 1999.
(121)
Zprávy vypracované poradenskou společností KPMG zvažují pro jednotlivá období koncesionářských poplatků různé scénáře vývoje na reklamním trhu. Zprávy neobsahují žádné informace o společnosti TV2 jako takové (např. o jejím finančním stavu nebo jejích provozních nákladech), ale dokládají, jak by se příjmy z reklamy mohly vyvíjet a jaká část všeobecného reklamního trhu by mohla vyústit v příjmy TV2. Tím, že poskytly odhady nejpravděpodobnějšího vývoje obratu z reklamy na dánském reklamním trhu a že zjistily nejistoty spojené s těmito odhady, se tyto zprávy staly součástí postupu, jímž se dánské orgány řídily při stanovení koncesionářských poplatků, které měly být poskytnuty TV2.
(122)
Zprávy KPMG neposuzovaly žádné náklady TV2, ani náklady ostatních provozovatelů, ale samy se omezovaly na posouzení vývoje na reklamním trhu a podílu TV2 na příjmech z reklamy. Je nutno také poznamenat, že se tyto zprávy netýkaly prvních roků vyšetřovaného období, které pokrývala dohoda o médiích z roku 1993.
(123)
Do vypracování těchto zpráv byly do určité míry zapojeni konkurenti. U zprávy z roku 1995 se v dokumentu říká, že byly zapojeny „četné zúčastněné strany“, aniž je ze zprávy jasné, o jaké zúčastněné strany se jednalo. Zpráva KPMG z roku 1999 zmiňuje monitorovací skupinu odborníků, ve které skutečně působili konkurenti TV2. Ovšem skutečnost, že hospodářské zprávy byly do určité míry vypracovány za pomoci konkurentů TV2, sama o sobě neznamená, že byla provedena analýza nákladů konkurentů.
(124)
Jinými slovy, tyto zprávy neobsahují analýzu nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby, ale spíše pojednávají o obecnějších otázkách výhledů reklamního trhu a výše budoucích příjmů TV2 z reklamy. Je nutno také dodat, že ceny na reklamním trhu se netvoří pouze na základě nákladů, ale na základě různých prvků, jako je podíl na počtu diváků.
(125)
Dánské orgány a TV2 ve spojení se čtvrtou podmínkou ve věci Altmark uvádějí také právní a věcné argumenty.
(126)
Zaprvé, Dánsko se odvolává na věc BUPA a tvrdí, že čtvrtá podmínka ve věci Altmark není nutně použitelná, nebo alespoň že by Komise měla vzhledem k rozsudku Soudu pouze posoudit, zda je splněna ve své podstatě. Komise zastává názor, že v případě BUPA byla situace velmi vymezená v tom smyslu, že dotčený projekt, který se týkal poskytování zdravotních služeb, nebyl spojen s náklady, tj. na rozdíl od jiných odvětví veřejných služeb byl systém založen na rizikových profilech zákazníků. Za takových okolností proto subjekt nemohl provozovat účinně svou činnost, pokud by pracoval na vlastní náklady. U veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností je ovšem výpočet vyrovnání na základě nákladů a příjmů možný.
(127)
Zadruhé, Dánsko s odkazem na věc Chronopost (49) tvrdí, že poskytovatele veřejné služby jako TV2 nelze srovnávat se soukromým subjektem. Komise je ale názoru, že na rozdíl od otázky rozdělení nákladů v souvislostech posouzení slučitelnosti, o což šlo ve věci Chronopost, spočívá podstata čtvrtého kritéria Altmark přesně v tom, že při neprovedení veřejné soutěže se musí provést srovnání nákladů na poskytnutou veřejnou služby s náklady, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky.
(128)
Dánsko k tomu tvrdí, že Národní auditní úřad prováděl jako součást stálého dohledu nad TV2 audity jejich účtů z finančního hlediska a z hlediska řízení a že docházelo ke stálým kontrolám, které se rovněž zaměřovaly na hlediska efektivnosti. Komise se ale domnívá, že skutečnost, že roční účetní závěrky podléhaly schválení ministerstva kultury, není dostatečná k tomu, aby se prokázalo, že náklady TV2 odpovídají nákladům průměrného, správně řízeného podniku. Navíc lze pochybovat o tom, že kontroly ex-post mohou být z hlediska splnění čtvrtého kritéria relevantní, pokud nebyla před stanovením výše vyrovnání provedena žádná analýza nákladů.
(129)
Dánské orgány se navíc odvolávají na zprávu dánského Národního auditního úřadu z roku 2000, která do určité míry porovnala vývoj produktivity TV2 s vývojem produktivity DR a zahraničních veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností (British Broadcasting Corporation „BBC“, Sveriges Television „SVT“ a Norsk Riksringkastning „NRK“). V této zprávě dospěl Národní auditní úřad ke zjištění, že jak DR, tak TV2 zlepšily mezi rokem 1990 a 1999 svou produktivitu. DR snížil své náklady spojené s premiérovými vysíláními ve větší míře než TV2, ale v roce 1999 byly hodinové náklady DR na premiérové vysílání přesto o 53 % vyšší než náklady TV2. Hodinové náklady na vysílání byly u DR v roce 1999 přibližně o 29 % vyšší než u TV2. Národní auditní úřad se také domníval, že vývoj produktivity u DR a TV2 byl lepší nebo se rovnal vývoji produktivity u ostatních třech veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností.
(130)
Tato zpráva ale není na prokázání splnění čtvrté podmínky dostatečná.
(131)
Zpráva je totiž z pozdější doby než dohody o médiích, které stanovily výši vyrovnání, a nemůže tak prokázat, že toto vyrovnání bylo stanoveno na základě nákladů, které by vynaložil průměrný podnik při plnění úkolů veřejné služby.
(132)
Zpráva se dále vztahuje na ostatní veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a netýká se tak nákladů „průměrného“ podniku. Není tak například prokázáno, že náklady společnosti DR, která nesmí vytvářet finanční prostředky prostřednictvím reklamy a u níž je úroveň vyrovnání stanovena podle stejné dohody o médiích jako v případě TV2, jsou stejné jako náklady průměrného podniku. Pro účely čtvrtého kritéria Altmark proto není možno na základě srovnání s náklady DR dospět k žádnému závěru.
(133)
Pokud jde o srovnání se zahraničními veřejnoprávními rozhlasovými a televizními společnostmi, zpráva k tomu pouze srovnává vývoj produktivity TV2 s jednou z ostatních veřejnoprávních společností, ale nevyjadřuje názor ohledně úrovně efektivity jako takové, a tak ani o samotných nákladech. Důvodů pro pomalejší vývoj produktivity může být totiž celá řada, a to včetně skutečnosti, že efektivita jako taková byla na počátku vyšší, nebo skutečnosti, že televizní společnost nemohla prodloužit svůj vysílací čas. Například bod 51 zprávy uvádí, že „během dotčeného období měly BBC a SVT téměř stejný vývoj nákladů, tj. růst o přibližně 50 % v reálném vyjádření, zatímco náklady NRK vzrostly o přibližně 60 % v reálném vyjádření. Jak je uvedeno výše, náklady DR v reálném vyjádření vzrostly o 23 % a náklady TV2 o 63 %. Protože, jak již bylo zmíněno, délka vysílání SVT a BBC nevzrostla stejně jako u jiných televizních společností, tento vývoj nákladů znamená, že SVT a BBC nezlepšily svou produktivitu stejným způsobem jako ostatní tři veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti“.
(134)
Komise bere také na vědomí, že bod 50 zprávy uvádí následující: „Protože Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal účty zahraničních veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, mohou existovat rozdíly mezi činnostmi těchto společností a mezi metodami výpočtu používanými pro jednotlivé účetní položky. Znamená to, že použité náklady a z nich odvozené jednotkové náklady se nemusí nutně vztahovat ke stejným činnostem a že nebyly nutně vypočteny podle stejných účetních zásad. Vyplývá z toho, že úrovně jednotkových nákladů se jako takové nedají ke srovnání použít. Protože smyslem zahrnutí zahraničních rozhlasových a televizních společností je porovnat spíše ‚vývoj‘ produktivity než její úroveň jako takovou, zaujal Národní auditní úřad stanovisko, že údaje týkající se zahraničních televizních společností mohou přesto ve své stávající podobě posloužit jako přiměřený ukazatel vývoje“. Bod 53 zprávy rovněž uvádí, že „Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal příčiny výše uvedeného vývoje, protože, jak je zmíněno výše, vývoj zjištěných jednotkových nákladů závisí na obsahu programu nabízeného televizními společnostmi a protože analýza každopádně předpokládá, že se kvalita neměnila. Jelikož to představuje bezprostřední potíž při srovnávání dotčených veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, zjištění analýzy by se měla vykládat s jistou obezřetností. V tomto ohledu ministerstvo kultury prohlásilo, že souhlasí s popsaným vývojem jednotkových nákladů a že porovnání jednotkových nákladů DR, TV2 a zahraničních rozhlasových a televizních společností je nutno vykládat s jistou obezřetností“.
(135)
Vzhledem k výše uvedeným důvodům Komise proto zastává názor, že zpráva neprokazuje, že náklady TV2 představují náklady, které by průměrný, správně řízený podnik vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(136)
Na základě výše uvedených skutečností Komise na závěr soudí, že čtvrté kritérium Altmark není splněno, a protože jsou tato kritéria kumulativní, nesplňuje vyrovnání poskytnuté TV2 podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark. Jak bude prokázáno níže, Komise každopádně soudí, že toto vyrovnání lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(137)
Komise musí také posoudit, zda by dotčená opatření mohla splnit zkoušku „investora v tržním hospodářství“. Dánské orgány a TV2 tvrdí, že opatření nelze označit za státní podporu, protože splňují podmínky zkoušky investora v tržním hospodářství. Domnívají se zejména, že v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství bylo zcela oprávněné ponechat přebytek TV2 k navýšení kapitálu.
(138)
V tomto ohledu je nutno předběžně poznamenat, že otázka, zda by bylo možno opatření odůvodnit v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství, je jiná než otázka, zda by bylo možno opatření považovat za nutná pro plnění úkolů veřejné služby (viz níže posouzení slučitelnosti), tj. skutečnost, že k výkonu svých úkolů veřejné služby by TV2 mohla potřebovat určitou míru rezerv a kapitálu, ještě neznamená, že by soukromý investor ponechal tyto finanční prostředky ve společnosti a nevyžadoval by dividendy.
(139)
V souladu s ustálenou judikaturou musí Komise stanovit, zda by se za podobných okolností dalo od soukromého investora srovnatelného velikostí se subjekty, které spravují veřejný sektor, očekávat, že přistoupí ke vkladům kapitálu stejného rozsahu (50). Ačkoliv jednání soukromého investora, s nímž je nutno porovnávat zásah veřejného investora, nemusí být jednáním běžného investora, který vynakládá kapitál s cílem dosáhnout poměrně krátkodobě zisku, musí být alespoň jednáním soukromé holdingové společnosti nebo soukromé skupiny podniků sledujících strukturální politiku a vedených vyhlídkou na ziskovost v dlouhodobějším časovém úseku.
(140)
Podle ustálené judikatury musí být dále zkouška investora v tržním hospodářství provedena v okamžiku přijetí rozhodnutí a ne následně (ex-post) (51).
(141)
Jelikož je v tomto konkrétním případě Dánsko jediným akcionářem společnosti TV2, je také prvním a posledním věřitelem, kterého je nutno v případě úpadku společnosti vyplatit. Z hlediska investora by tak dánský stát mohl usilovat o návratnost své investice tím, že by požadoval odměnu v podobě úroku z půjčky nebo výnosu z kapitálového podílu.
(142)
V tomto ohledu Komise zaznamenává, že během dotčeného období se Dánsko zřeklo nároku na placení úroků a umožnilo, aby úvěry zůstaly bez splátek. Dánský stát navíc nepožadoval žádnou odměnu z kapitálu, který se v TV2 nahromadil. Dánský stát proto nevyžadoval obvyklou návratnost své investice, jak by věřitel nebo majitel společnosti běžně učinil.
(143)
Dánské orgány dále nepředložily žádné přijatelné prvky pro odůvodnění, proč mělo ze strategického hlediska smysl reinvestovat přebytek do TV2 místo toho, aby požadovaly odměnu v podobě úroků nebo dividend. Takové rozhodnutí by za běžných okolností učinil investor pouze tehdy, pokud by se domníval, že opětovné investování vytvoří u jeho původní investice přidanou hodnotu.
(144)
V tomto konkrétním případě není prokázáno, že by existoval podnikatelský plán nebo zřetelná vypracovaná podnikatelská strategie, která by ukazovala, že tomu tak bylo. Neexistují ani žádné jiné náznaky, které by svědčily o tom, že TV2 plánovala rozvinout své činnosti tak, aby podobnou přidanou hodnotu vytvořila. Komise se tímto tvrzením nesnaží spoléhat na formální argumenty, aby odmítla tvrzení dánských orgánů o zkoušce investora v tržním hospodářství, ale pouze posuzuje, zda by se investor v tržním hospodářství rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 na základě podkladů, které měl k dispozici v okamžiku, kdy by toto rozhodnutí přijímal. Při zohlednění informací dostupných v okamžiku, kdy byly finanční prostředky ponechány v TV2 (52), a nezávisle na ohledech spojených s potřebami úkolů veřejné služby, které zajišťovala TV2 a na které by nebral ohled soukromý investor, se Komise přesto domnívá, že neexistoval žádný podnikatelský plán, investiční projekt nebo jiný prvek, na jejichž základě by se racionální soukromý investor domníval, že by reinvestování vytvořilo u jeho původní investice přidanou hodnotu, a že by se rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 místo toho, aby požadoval odměnu.
(145)
Dánské orgány kromě toho použily jako ukazatel výnos z obratu, aby prokázaly, že při reinvestování finančních prostředků do TV2 jednaly jako soukromý investor. V tomto konkrétním případě je ovšem nutno zdůraznit, že dánská vláda jedná ve skutečnosti jako finančník TV2 v tom smyslu, že jí poskytuje na pokrytí části jejích provozních nákladů značné výnosy. Výše těchto výnosů má přímý dopad na výsledky, jichž je TV2 schopna dosáhnout. V praxi lze koeficient výkonnosti zlepšit pouhým navýšením částky státních finančních prostředků. Protože nadměrné finanční prostředky vedou také k neefektivitě a ta zase k většímu čerpání státních prostředků, není zdaleka jisté, že zvýšené financování vede k odpovídajícím lepším výsledkům.
(146)
Chování dánských orgánů proto nelze považovat za chování investora v tržním hospodářství. Jak bude prokázáno níže, Komise ale každopádně soudí, že vyrovnání lze považovat za slučitelné. Jak již bylo zmíněno, zkouška investora v tržním hospodářství je jinou otázkou než otázka, zda bylo pro dánský stát odůvodnitelné ponechat přebytek v TV2 za účelem vytvoření kapitálu nutného pro úkoly veřejné služby.
(147)
Komise na závěr soudí, že během vyšetřovaného období opatření upřednostňovala TV2. Na trhu televizního vysílání se TV2 nachází v hospodářské soutěži s ostatními televizními společnostmi, kterým se stejného zvýhodnění nedostalo. Opatření je proto nutno považovat za selektivní a narušující hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.3. OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(148)
Státní opatření spadají pod ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. To nastává vždy, když jsou dotčené činnosti součástí obchodní výměny uvnitř Společenství.
(149)
Soudní dvůr vypracoval rozsáhlý výklad tohoto pojmu. Podle judikatury Soudního dvora, pokud státní podpora posílí postavení určitého podniku ve srovnání s ostatními podniky zapojenými do hospodářské soutěže v obchodu v rámci Společenství, je nutno považovat tyto podniky za dotčené touto podporou (53). Skutečnost, že příslušný podnik nepůsobí v oblasti vývozu, nevylučuje možnost ovlivnění obchodu. Poskytne-li členský stát určitému podniku podporu, mohou být díky podpoře zachovány vnitrostátní činnosti nebo mohou dokonce vzrůst, což ve svém důsledku snižuje možnosti jiných podniků na trh proniknout. Podpora tak umožňuje příjemci zachovat si podíl na trhu, který by jinak mohli získat konkurenti z jiných členských států (54).
(150)
V bodě 18 sdělení o vysílání Komise s odkazem na judikaturu Soudního dvora uvedla, že „lze obecně předpokládat, že státní financování veřejnoprávních vysílacích organizací ovlivňuje obchod mezi členskými státy. To jednoznačně platí pro získávání a prodej programových práv, které se často uskutečňují na mezinárodní úrovni. Rovněž reklama v případě veřejných vysílacích organizací, které mají oprávnění prodávat vysílací čas pro reklamu, má přeshraniční účinek, zejména u jazykově stejnorodých oblastí přes hranice jednotlivých států. Kromě toho se vlastnická struktura soukromých vysílacích organizací může rozšířit na více členských států.“
(151)
Komise v tomto případě zaznamenává, že TV2 vyvíjí činnost na mezinárodním trhu a vyměňuje televizní programy (55). Nachází se v přímé hospodářské soutěži se soukromými televizními společnostmi, které vyvíjejí činnost na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu. Finanční prostředky vložené do organizace TV2 poskytly této společnosti konkurenční zvýhodnění při získávání audiovizuálních práv a při investování do programů, které mohou být následně prodávány. Opatření podpory k tomu dostala TV2 do výhodného postavení ve srovnání s jejími konkurenty v rámci Evropské unie, protože oslabila jejich možnosti, aby sami do Dánska pronikli.
(152)
Komise proto dochází k závěru, že opatření ve prospěch TV2 ovlivnila obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.4. ZÁVĚR
(153)
Protože jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise dochází k závěru, že výše popsaná opatření ve prospěch TV2 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(154)
Jelikož TV2 začala vysílat v roce 1989, byla všechna opatření poskytnuta TV2 po přistoupení Dánska k Evropské unii. Z tohoto důvodu představují opatření včetně koncesionářského poplatku novou státní podporu (a ne stávající ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU).
IV.2 SLUČITELNOST PODPORY S VNITŘNÍM TRHEM
(155)
Komise soudí, že čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 písm. a), b), c) a d) SFEU nejsou zjevně použitelné a ani dánské orgány či TV2 v tomto ohledu netvrdily opak.
(156)
Komise proto posoudí, zda by nebylo možno použít čl. 106 odst. 2 SFEU.
(157)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(158)
Aby opatření mohlo využít této odchylky, musí být splněny následující podmínky:
-
příslušná služba musí být službou obecného hospodářského zájmu a jako taková jasně definována členským státem („definice“),
-
členský stát musí příslušný podnik výslovně pověřit poskytováním této služby („pověření“),
-
uplatnění pravidel hospodářské soutěže obsažených ve Smlouvě musí bránit plnění zvláštních úkolů, které byly podniku svěřeny, a výjimka z těchto pravidel nesmí ovlivňovat rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie („proporcionalita“).
(159)
Sdělení Komise z roku 2001 o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (56) (dále jen „sdělení o vysílání“) stanoví zásady a metody, které má Komise v úmyslu uplatňovat v odvětví rozhlasového a televizního vysílání, aby zajistila soulad s výše uvedenými podmínkami.
IV.2.1. DEFINICE
(160)
Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (57) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu. Veřejná služba v oblasti vysílání je podrobněji vymezena ve stanovách TV2, které uvádějí, že TV2 musí veškerému dánskému obyvatelstvu poskytovat programy skládající se ze zpravodajských, všeobecně informačních, vzdělávacích, uměleckých a zábavných pořadů (58).
(161)
Komise bere na vědomí, že Soudní dvůr přijal v rozsudku (59) stanovisko ohledně veřejné služby, kterou musí TV2 ze zákona poskytovat.
(162)
Zaprvé je nutno připomenout, že členské státy mají široký prostor pro uvážení při vymezení toho, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, a Komise tudíž může zpochybnit definici těchto služeb vytvořenou členským státem pouze v případě zjevného pochybení (60).
(163)
Jak je k tomu uvedeno v odstavci 33 sdělení o vysílání, spadá definice poslání veřejné služby veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti do pravomoci členských států.
(164)
Pokud jde konkrétněji o služby obecného veřejného zájmu, judikatura Soudního dvora uznala, že členské státy mohou oprávněně definovat takové služby tak, aby zahrnovaly obecné programy (61).
(165)
Když členské státy v Amsterodamském protokolu (62) prohlásily, „že systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“, odkazovaly přímo na veřejnoprávní systémy rozhlasového a televizního vysílání, které zavedly a pověřily vysíláním obecných televizních programů pro veškeré obyvatelstvo těchto států.
(166)
Ve svém rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že pravomoc členských států definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce a kvalitativně, aby se pokrylo vysílaní široké škály programů, nemůže být popírána, stejně jako možnost členských států uchýlit se při financování služeb obecného hospodářského zájmu k financování prostřednictvím reklamy (63).
(167)
Možnost členského státu definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce, se zahrnutím vysílání obecných programů, nemůže být zpochybněna skutečností, že veřejnoprávní rozhlasová a televizní společnost vykonává krom toho obchodní činnosti, zejména prodej vysílacího času pro reklamu. Otázka definice poslání veřejné služby se totiž nesmí zaměňovat s otázkou finančního mechanismu, který byl vybrán pro poskytování těchto služeb (64).
(168)
Soud k tomu ujasnil, že Komise nemusí srovnávat programy TV2 s programy komerčních kanálů. Učinit prostřednictvím srovnávací analýzy programů definici vysílací služby obecného hospodářského zájmu závislou na škále programů nabízených komerčními televizními společnostmi by znamenalo připravit členské státy o jejich pravomoc definovat veřejnou službu. Definice služby obecného hospodářského zájmu by tak ve skutečnosti závisela při konečné analýze na komerčních provozovatelích a jejich rozhodnutí, zda vysílat či nevysílat určité programy.
(169)
Soudní dvůr (65) také potvrdil, že povinnosti uložené komerčním televizním společnostem nejsou srovnatelné s povinnostmi veřejné služby uloženými TV2. Záměrem těchto povinností veřejné služby je poskytovat veškerému dánskému obyvatelstvu pestrý televizní program, který odpovídá požadavkům kvality, všestrannosti a rozmanitosti. Tyto povinnosti veřejné služby podmiňují celou televizní činnost TV2 způsobem více omezujícím, než činí minimální povinnosti stanovené dánským zákonem pro poskytnutí povolení vysílat.
(170)
Soudní dvůr proto dospěl k závěru (66), že „definice použitá dánskými orgány je jistě široká, jelikož v důsledku své zejména kvalitativní povahy ponechává vysílací organizaci volnost, aby stanovila skladbu programů. Přesto se nedopouští nepřesnosti. Naopak pověření TV2 je zcela jasné a přesné: poskytovat celé dánské populaci pestrý televizní program zaměřující se na kvalitu, všestrannost a rozmanitost“.
(171)
Na základě výše uvedených skutečností a s přihlédnutím ke zvláštní povaze odvětví televizního vysílání Komise považuje z hlediska výkladových ustanovení protokolu „širokou“ definici, jež pověřuje danou televizní společnost úkolem poskytovat vyváženou a rozmanitou programovou nabídku v souladu s jejím posláním, za oprávněnou podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Taková definice by odpovídala záměru uspokojovat demokratické, společenské a kulturní potřeby jednotlivých společností a zachovat mediální pluralitu včetně kulturní a jazykové rozmanitosti.
(172)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že lze přijmout definici veřejné služby poskytované společností TV2.
(173)
Je nutno dodat, že během vyšetřovaného období TV2 provozovala internetové stránky jako součást svého úkolu veřejné služby. Internetové stránky informují uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2. Komise může souhlasit s tím, že internetové stránky TV2, jež se omezují na informování uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2, spadají mezi úkoly TV2 v oblasti vysílání v rámci veřejné služby. Zahrnutí provozování těchto stránek do poslání veřejné služby proto neobsahuje zjevné pochybení. TV2 kromě toho provozovala komerční internetové stránky s hrami atd. Tuto komerční internetovou službu TV2 je nutno považovat za čistě obchodní činnosti, protože nabízí interaktivní produkty na osobní žádost, jako jsou hry nebo „chat rooms“, které se neliší od podobných komerčních produktů. Tyto činnosti se proto nacházejí mimo rámec veřejné služby poskytované TV2.
IV.2.2. POVĚŘENÍ
(174)
Aby poslání veřejné služby mohlo využít odchylky podle čl. 106 odst. 2 SFEU, musí jím být TV2 pověřena na základě úředního aktu. Komise bere na vědomí, že zákon o rozhlasovém a televizním vysílání (67) formálně pověřil TV2 úkolem veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Komise bere rovněž na vědomí rozsudek, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že „je zjevné, že TV2 má takový úkol [úkol veřejné služby]“ (68).
(175)
Jelikož právní definice nedostatečně ujasňuje, jaké další služby jsou povoleny jako veřejná služby, je nutno, aby veřejnoprávní televizní společnost získala formální předchozí souhlas s každou činností, kterou si TV2 přeje zahájit jako veřejnou službu. Komise bere na vědomí, že v období 1995-2002 TV2 neposkytovala takové další služby kromě rámce svých úkolů vysílání v oblasti veřejné služby. Internetové stránky nabízející služby, jako jsou hry, byly totiž provozovány jako obchodní činnost, zatímco internetové stránky, které pouze informovaly uživatele o televizních programech TV2 vysílaných v rámci veřejné služby, nelze od služby vysílání oddělit. Komise proto dochází k závěru, že v období 1995-2002 byla TV2 pověřena úkolem vysílání v rámci veřejné služby řádným způsobem.
(176)
Jak je však uvedeno v odstavcích 41 až 43 sdělení o vysílání z roku 2001, nestačí, aby veřejnoprávní televizní společnost byla formálně pověřena poskytováním veřejné služby, je rovněž nezbytné, aby veřejná služby byla poskytována tak, jak se v pověřovacím aktu předpokládá. Jelikož není úkolem Komise, aby posuzovala plnění jakýchkoliv norem kvality, je žádoucí, aby existoval vhodný dohlížecí orgán, přičemž je na členském státu, aby zvolil mechanizmus, který by zajistil účinný dohled, a to za podmínky, že je příslušný orgán nezávislý na pověřeném podniku.
(177)
V těchto souvislostech Komise bere na vědomí, že v roce 2000 provedl Národní auditní úřad zvláštní šetření ohledně podstaty a povahy povinností TV2 v oblasti veřejné služby a také, jak jsou tyto povinnosti ve skutečnosti plněny. Při tomto šetření nebyly zjištěny žádné nedostatky v plnění závazků TV2 při poskytování veřejné služby. V období 2001-2002 navíc existovala Rada veřejné služby, aby zajistila plnění závazků TV2 v oblasti veřejné služby, ačkoliv tento subjekt během krátkého období své existence nevydal v tomto ohledu žádnou zprávu. Komise nemá ani žádné náznaky o tom, že TV2 neplnila své závazky nebo že by její jednání bylo takové, že by jí poskytovaná služba již nemohla být považována za službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(178)
Pokud jde o finanční kontrolu služby veřejného vysílání, Komise bere na vědomí, že Národní auditní úřad provedl audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv Národní auditní úřad neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu.
(179)
Pokud jde o přiměřenost, má Komise pravomoc toto posouzení provést. Komise bere na vědomí, že směrnice o transparentnosti byla v Dánsku provedena. Komise obdržela od dánských orgánů údaje nutné k tomu, aby byla schopna posoudit, zda státní financování bylo či nebylo přiměřené.
IV.2.3. PROPORCIONALITA
(180)
Podle rozsudku a sdělení o vysílání z roku 2001 má posouzení proporcionality, jež musí Komise provést, dvě stránky.
(181)
Zaprvé musí Komise vypočítat čisté náklady vynaložené na úkoly veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, a ověřit, zda u těchto nákladů došlo či nedošlo k nadměrnému vyrovnání z hlediska potřeb tohoto subjektu při plnění úkolů veřejné služby.
(182)
Zadruhé musí Komise analyzovat chování TV2 na reklamním trhu. Podle sdělení o vysílání z roku 2001 by totiž veřejnoprávní televizní společnost do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů. Komise proto soudí, že kdykoliv veřejnoprávní televizní stanice sníží ceny za činnosti, které nejsou veřejnou službou, níže, než je nutné k pokrytí nákladů na tuto službu, které by za podobných okolností musel schopný soukromý provozovatel obvykle pokrýt, znamená to, že by mohlo dojít k nadměrnému vyrovnání za plnění povinností veřejné služby.
1. Výše státní podpory a posouzení nadměrného vyrovnání
(183)
Podle směrnice o transparentnosti (69) mají členské státy vést oddělené účty pro veřejnou službu a činnosti, které nejsou veřejnou službou. Náklady a příjmy mají být řádně zaúčtovány na základě jasně stanovených a objektivních zásad nákladového účetnictví.
(184)
Komise přijala názor, že v odvětví vysílání nemůže být oddělené vedení účtů na straně nákladů jednoznačné nebo vůbec proveditelné, protože různé činností sdílejí stejné vstupy. V tomto odvětví mohou členské státy považovat celý program televizních společností za pokrytý posláním veřejné služby, zároveň však umožňovat jeho obchodní využití (70).
(185)
V tomto rozhodnutí musí Komise nejprve zjistit náklady na službu obecného hospodářského zájmu, kterou plnila TV2.
(186)
Jelikož TV2 vyvíjí také obchodní činnosti, musí vést pro své různé činnosti oddělené účetnictví. Od roku 2001 byla TV2 ze zákona povinna vést oddělené účetnictví pro svou veřejnou službu na jedné straně a pro své obchodní činnosti na straně druhé.
(187)
Při výpočtu čistých nákladů musí Komise odečíst z hrubých nákladů na veřejnou službu všechny čisté zisky z komerčního využití činnosti v oblasti veřejné služby. Dánské orgány poskytly číselné údaje v souladu s metodou uvedenou v bodě 56 sdělení o vysílání, aby doložily výkonnost TV2 u komerčních činností a činností v oblasti veřejné služby. Ukazuje se, že většina komerčních činností TV2 sdílela stejný vstup jako činnosti v oblasti veřejných služeb. Důsledkem bylo, že se neprovádělo žádné smysluplné přidělování nákladů k těmto komerčním činnostem. K výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu Komise v takovém případě odečte čisté příjmy z komerčního využití. Za oddělitelné od veřejné služby lze považovat pouze činnosti při komerčním využívání internetu. Ztráty, které TV2 vykazovala u komerčních internetových činností od jejich zahájení v roce 1997, dosahují výše […] (71) milionů DKK.
(188)
Ke zjištění čistých nákladů vynaložených na veřejnou službu Komise poté odečetla od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu příjmy vytvořené činností v oblasti veřejné služby (příjem z reklamy a jiné výnosy z komerční činnosti). Poté bylo od čistých nákladů na veřejnou službu odečteno státní financování v hotovosti. Tento výpočet je znázorněn v níže uvedené tabulce.
(189)
Je nutno poznamenat, že bez ohledu na četné žádosti Komise o poskytnutí přesných částek u výnosů z reklamy za roky 1995 a 1996, nebyly dánské orgány a TV2 schopny předložit jasné a jednoznačné číselné údaje.
(190)
Ve své odpovědi ze dne 26. června 2009 dánské orgány uvedly, že nejsou s to potvrdit, že příjem z reklamy, který TV2 obdržela z fondu TV2, dosáhl v roce 1995 částky 400,1 milionu DKK a v roce 1996 částky 337,7 milionu DKK.
(191)
Ve své odpovědi TV2 uvedla, že i) fond TV2 obdržel v roce 1995 a v roce 1996 zaprvé finanční prostředky od TV2 Reklame (824 a 904,5 milionu DKK) a zadruhé koncesionářské poplatky od státu (330,3 a 356,3 milionu DKK) a že ii) fond TV2 převedl TV2 v roce 1995 částku 730,4 milionu DKK a v roce 1996 částku 694 milionů DKK a regionální stanicím TV2 ve stejných rocích částky 269,6 a 275 milionů DKK. Účelem částek převedených do fondu TV2 bylo pokrýt finanční potřeby TV2 a jejích regionálních stanic.
(192)
Ve svých odpovědích ze dne 26. června 2009, 17. listopadu 2010 a 30. listopadu 2010 dánské orgány k tomu potvrdily argumentaci TV2, podle které byly regionální stanice TV2, jež neměly žádné jiné komerční příjmy, ve skutečnosti zcela financovány pomocí prostředků z koncesionářských poplatků, a proto všechny částky převáděné každoročně regionálním stanicím TV2 mohly pocházet pouze z koncesionářských poplatků převedených do fondu TV2. Taková argumentace znamená, že prostředky z koncesionářských poplatků převedených TV2 lze považovat za rovnající se nejvyšší možné částce koncesionářských poplatků, které byly každý dotčený rok převedeny do fondu TV2, a to po odečtení všech částek převedených regionálním stanicím TV2. Stejně tak dánské orgány a TV2 tvrdí, že to znamená, že drtivá většina finančních prostředků převedených z fondu TV2 společnosti TV2 v roce 1995 a v roce 1996 spočívala v čistých příjmech z reklamy. Taková argumentace znamená, že podle dánských orgánů obdržela TV2 v roce 1995 60,7 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků (zůstatek po odečtení finančních prostředků přidělených regionům) a 669,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy (zůstatek) a v roce 1996 částku 81,3 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků a částku 612,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy.
(193)
Komise není argumentací TV2 a dánských orgánů ohledně výše příjmů z reklamy za období 1995-1996 přesvědčena. Komise zejména zaznamenává, že v rámci fondu TV2 neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy a pro koncesionářské poplatky a že všechny tyto příjmy byly kvůli tomu promíchány. Komise vyjadřuje politování nad tím, že dánské orgány nepředložily jasné a jednoznačné číselné údaje o výši příjmů z reklamy v roce 1995 a v roce 1996. Komise se ale domnívá, že v tomto konkrétním případě není nutno vést v této otázce další vyšetřování, protože tato otázka nepředstavuje důležitý problém, jelikož Komise, jak již bylo uvedeno dříve, soudí, že příjmy z reklamy za období 1995-1996 představují státní prostředky a že se každopádně musí odečíst od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu. Příjmy z reklamy převedené fondem TV2 v roce 1995 a 1996 jsou proto v níže uvedené tabulce uváděny ve stejné řádce jako koncesionářské poplatky.
(194)
Je nutno také poznamenat, že Komise zahrnula do období 1997-2002 koncesionářské poplatky, které byly převedeny na regionální stanice TV2 přes společnost TV2. Protože tyto částky obdržela TV2 a poté je převedla na regiony, Komise se domnívá, že se musí do výpočtů zahrnout jak jako příjmy, tak jako výdaje, což ve skutečnosti znamená, že na níže uvedený výpočet Komise nemají žádný vliv.
(195)
Pokud jde o kapitál vložený do TV2 za účelem digitalizace, je v roce 1997 vykazován jako příjem. Odpovídající odpočty byly zohledněny v okamžiku, kdy k investici došlo. U nákladů na digitalizaci se totiž jedná o náklady na veřejnou službu. Aby nedošlo k dvojímu započtení stejných nákladů, byly od hrubých nákladů na veřejnou službu odečteny odpisy odpovídající uskutečněným investicím. Nehledě na kritiku TV2 v tomto bodě zastává Komise názor, že v souladu s ustálenou praxí při výpočtech státního vyrovnání je nutno zohlednit příjmy od státu nebo z veřejného fondu v roce, kdy byly poskytnuty, a ne v roce, kdy byly vynaloženy nebo použity.
Tabulka 1
Náklady na veřejnou službu a opatření vyrovnání v období 1995-2002 podle výpisu z účtů
(v milionech DKK)
Rok
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Hrubé náklady na poskytování veřejné služby
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Investice do digitalizace
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
Čisté příjmy z reklamy získané TV2 přímo
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Ostatní příjmy
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
Čisté náklady na poskytování veřejné služby
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
Koncesionářské poplatky a čisté příjmy z reklamy obdržené v období 1995-1996 z fondu TV2
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
Převod při zrušení rozhlasového fondu
0
0
8
10
15
25
0
0
58
Převod při zrušení fondu TV2
0
0
217
0
0
0
0
0
217
i) výše zmíněné koncesionářské poplatky a příjmy z fondu TV2 a rozhlasového fondu a ii) čisté náklady na poskytování veřejné služby - celkem
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Zdroj: roční výkaz zisků a ztrát TV2.
(196)
Jak lze vyvodit z výše uvedené tabulky, financování přesahuje náklady o 628,2 milionu DKK (84,4 milionu EUR).
(197)
Komise bere na vědomí skutečnost, že se TvDanmark domnívá, že při posuzování nadměrného vyrovnání je nutno také zohlednit další opatření ve prospěch TV2, jako je osvobození od placení úroků a daní a přístup k celostátní vysílací frekvenci za výhodných podmínek. Tyto výhody jsou shrnuty v níže uvedené tabulce:
Tabulka 2
Odhadovaný prospěch z osvobození od daně, zřeknutí se úroků a z vysílací frekvence
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Osvobození od daně z příjmů právnických osob
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
Narostlé úroky u úvěrů na rozběh činnosti
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
Státní záruka u provozních úvěrů
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
Poplatek za vysílací frekvenci (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Celkem
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
Komise souhlasí s tím, že v tomto vyšetřování je nutno brát na tato opatření zřetel. Při výpočtech nadměrného vyrovnání je však není vhodné zahrnout do výpočtu tabulky 1. V souladu se stanoviskem Komise ve věci RAI (73) lze tyto dodatečné zisky považovat za vyrovnání nákladů, které by jinak musely být financovány. Pro výpočet proporcionality státního financování nákladů vynaložených na plnění úkolu veřejné služby se tedy na tyto dodatečné výhody nemá brát zřetel, protože povinnost zaplatit dotčené náklady by úměrně zvýšila původní náklady na veřejnou službu svěřenou TV2. Z hlediska čistého výsledku by nedošlo k žádnému rozdílu. Je ovšem nutno zajistit, aby z těchto výhod měla prospěch pouze veřejná služba a aby tyto výhody nepřesáhly do komerčních činností. Tato otázka je řešena níže v 234. až 237. bodu odůvodnění.
(199)
Dánské orgány a TV2 předložily různé argumenty, aby odůvodnily nadměrné financování vypočítané v 196. bodě odůvodnění. Podle rozsudku musí Komise zejména posoudit, zda bylo nadměrné financování ve skutečnosti nutné k tomu, aby TV2 byla schopna plnit své úkoly veřejné služby.
(200)
V tomto ohledu je nejprve nutno poznamenat, že Amsterodamský protokol (74) zdůraznil zvláštnosti odvětví rozhlasového a televizního vysílání ve srovnání s jinými službami obecného hospodářského zájmu, protože „systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“. Při posuzování slučitelnosti v tomto rozhodnutí musí Komise na tyto zvláštnosti brát ohled.
(201)
Komise k tomu v předchozích rozhodnutích souhlasila s tím, že k zachování poskytování veřejné služby televizními společnostmi je odůvodněna určitá struktura kapitálu. Například ve věci rakouského rozhlasového a televizního vysílání (75) Komise prohlásila, že „podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES ve výkladu Amsterodamského protokolu mohou členské státy v zásadě poskytnout veřejné financování provozovatelům veřejnoprávního vysílání v míře nutné pro zachování výkonu veřejné služby. To se týká nejenom provozních nákladů na výkon služby obecného hospodářského zájmu ale také vlastního kapitálu“.
(202)
Jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku (76), „Komise se nemůže opírat o údajný nedostatek kontroly, aby nařídila navrácení celé částky, o níž Dánské království tvrdí, že představuje rezervu nezbytnou pro veřejnou službu, jestliže byl možný důkladný přezkum všech právních a hospodářských podmínek, za kterých byla vytvořena tato rezerva během období šetření, s ohledem na informace, které měla Komise k dispozici, a jestliže při neexistenci takového přezkumu nebylo možné se platně vyslovit k otázce, zda tato rezerva byla celá, nebo pouze částečně skutečně nezbytná pro veřejnou službu“.
(203)
Soudní dvůr dodal (77), že čistě formální požadavek jako nutnost, aby rezervy byly specifické a průhledné, nemůže odůvodnit příkaz k navrácení, a že skutečnost, že TV2 nikdy nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (78).
(204)
Komise proto musí posoudit všechny prvky, jichž použily dánské orgány ke stanovení vyrovnání poskytnutého TV2 v období 1995-2002 a k rozhodnutí o vytvoření rezerv. V tomto ohledu je postup stanovení koncesionářských poplatků posouzen výše v 105. bodu odůvodnění a následujících.
(205)
Pokud jde o skutečnosti, které vedly dánské orgány k vytvoření rezerv pro plnění úkolů veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, je nutno zohlednit následující prvky předložené dánskými orgány.
(206)
Při vzniku TV2 v roce 1998 nebyl vložen žádný kapitál. Provoz TV2 byl financován pouze pomocí úvěru na rozběh činnosti ve výši 510,8 milionu DKK, který umožnil zakoupit výrobní vybavení TV2, budovy atd. TV2 byla proto kapitálově slabá, protože byla kapitalizována neobvykle vysokými úvěry a neobvykle slabým vlastním kapitálem. Výsledkem bylo, že velmi brzo čelila finančním potížím.
(207)
Audit státních účtů (Rigsrevisionen), což je nezávislý orgán dánského parlamentu, má za úkol provádět jak audity účtů, tak audity řízení. V roce 1995 dospěl k závěru, že podstatnou část finančních problémů TV2 lze přisoudit skutečnosti, že stanice byla založena bez vložení kapitálu (79). Audit státních účtů zejména doporučil, že by stát měl přeměnou úvěrů na rozběh činnosti vložit do TV2 kapitál v přibližné výši 530 milionů DKK. Tím by TV2 získala vlastní kapitál v přibližné výši 350 milionů DKK a míru solventnosti okolo 50 %. Doporučená míra solventnosti ve výši přibližně 50 % odpovídala míře solventnosti podniků v soukromém vlastnictví jako TV2 Norge (Norsko) a TV4 (Švédsko).
(208)
Následkem této zprávy požádali státní auditoři, což jsou členové dánského parlamentu pověření odpovědností za kritický audit mimo jiné účtů státem vlastněných podniků, ministerstvo financí o vyjádření k otázce, zda má TV2 navýšit vlastní kapitál. Ministerstvo financí ve svém vyjádření ze srpna 1995, jež bylo připraveno jako odpověď na návrh Auditu státních účtů, že by TV2 měla mít vlastní kapitál, uvedlo, že „jak při zakládání nového podniku, tak při přeměně stávajících podniků vlastněných státem je nutno zajistit, aby podnik měl potřebný kapitálový základ. Zároveň je ale nutno zajistit, že stát neposkytne nadměrný vklad kapitálu, protože to zaprvé pro stát znamená zbytečný výdaj a zadruhé by to podniku mohlo poskytnout bezdůvodné zvýhodnění v hospodářské soutěži. Je proto nutno zajistit, aby podnik nebyl ani podkapitalizován, ani překapitalizován“. Na tomto základě se dánský stát domníval, že by v TV2 měl být navýšen vlastní kapitál. Bylo ale přijato rozhodnutí, že se stát nebude podílet na vytvoření kapitálu jednorázově. Místo toho měla TV2 vytvořit nutný vlastní kapitál sama pomocí stávajících přebytků.
(209)
Povinnost kapitálového základu se odrazila ve stanovách TV2 z roku 1997. Od roku 1997 stanovy TV2 jasně uvádějí, že počínaje rokem 2001 bude volný vlastní kapitál TV2 dosahovat přinejmenším částky 200 milionů DKK a že tato částka bude používána k vyrovnání provozních ztrát této televizní společnosti (80). Vládní nařízení ze dne 18. srpna 1997 uvedlo, že pro financování možných provozních ztrát musí volný vlastní kapitál TV2, tj. vlastní kapitál po odečtení rezerv a dalších vázaných zdrojů, dosáhnout do konce roku 2000 přinejmenším částky 200 milionů DKK. Volný vlastní kapitál bude navyšován tak, aby koncem roku 1998 dosáhl přinejmenším částky 50 milionů DKK a na konci roku 1999 přinejmenším částky 100 milionů DKK. Počínaje rokem 2001 musí být volný vlastní kapitál podle posledního stavu účtů vždy přinejmenším ve výši 200 milionů DKK. Pokud se dá očekávat, že vlastní kapitál klesne pod uvedené částky, je záležitost předložena ministru kultury. Ministr kultury může ve zvláštních případech a po konzultaci s Rigsrevisionen souhlasit s nižší úrovní vlastního kapitálu a ke svému souhlasu může připojit konkrétní podmínky.
(210)
Vládní nařízení z roku 1997 vydané ministrem a nařizující minimální úroveň volného vlastního kapitálu bylo zveřejněno v dánské Sbírce zákonů (Lovtidende). Počínaje rokem 1998 bylo k tomu v souladu s požadavky stanov navyšování vlastního kapitálu uváděno zejména ve zveřejňované roční účetní závěrce TV2.
(211)
Podle dánských orgánů by nesplnění požadavku stanov na minimální kapitál ve výši 200 milionů DKK zřejmě znamenalo, že by TV2 byla převedena pod státní správu.
(212)
Komise zastává názor, že stěžejní otázkou je určit, zda a do jaké míry byl základ vlastního kapitálu dosažený pomocí vyrovnání nutný pro provádění úkolů veřejné služby TV2.
(213)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti, jež vysvětlují postup a důvody, které vedly k navýšení rezerv TV2 v podobě základu vlastního kapitálu, a vzhledem k rozsudku Soudního dvora Komise soudí, že navýšení rezerv bylo pro plnění úkolů veřejné služby TV2 skutečně nutné.
(214)
Komise má přesto pochybnosti o tom, zda celá částka rezerv byla skutečně oprávněná a nutná, tj. zda celá výše základu vlastního kapitálu dosažená na konci roku 2002 byla skutečně nutná pro plnění úkolů veřejné služby TV2.
(215)
Komise zastává názor, že výše základu vlastního kapitálu, již lze považovat za přiměřenou a nutnou pro zajištění provádění veřejné služby, závisí na skutečnostech a právním rámci každého jednotlivého případu.
(216)
Pokud jde o základ vlastního kapitálu TV2, má Komise k dispozici následující číselné údaje:
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Vázaný vlastní kapitál (digitalizace)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Nevázaný vlastní kapitál
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Vlastní kapitál celkem
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Závazky celkem
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Míra solventnosti (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
K 31. prosinci 2002 vytvořila TV2 vlastní kapitál ve výši 550,5 milionu DKK, a to při započtení 72 milionů DKK vázaného vlastního kapitálu (digitalizace), což odpovídá míře solventnosti ve výši 34 %. Nevázaný vlastní kapitál dosáhl na konci roku 2002 výše 478,5 milionu DKK.
(218)
Komise zaprvé konstatuje, že se u části kapitálu nejednalo o volný vlastní kapitál. Podle účetní závěrky TV2 za rok 1997 (82) totiž Rada pro média „Medieforliget“ rozhodla, že TV2 musí do konce roku 2000 digitalizovat svá výrobní zařízení. Na digitalizaci jak TV2, tak regionálních stanic byla vyčleněna částka ve výši 300 milionů DKK. V roce 1997 byla za tímto účelem TV2 převedena částka 167 milionů DKK. Komise proto zastává názor, že tato částka byla pro potřeby veřejné služby TV2 nutná. Skutečnost, že k datu účinnosti 1. ledna 2003 byly finanční prostředky, které nebyly investovány do digitalizace (tj. zůstatek ve výši 72 milionů DKK), nakonec uvolněny, tento závěr nezpochybňuje, protože tyto částky byly během vyšetřovaného období v účtech TV2 zcela jasně vyčleněny jako vázaný vlastní kapitál a mohly by být použity pouze na digitalizaci, a jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku, skutečnost, že TV2 nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (83).
(219)
Je nutno také poznamenat, že k 31. prosinci 1994 byl vlastní kapitál TV2 záporný ve výši téměř 156 milionů DKK (tj. na začátku období, kterého se týká toto rozhodnutí) a že v roce 1995 a roce 1996 měla TV2 zápornou míru solventnosti a záporný vlastní kapitál, což vysvětluje, proč byl na konci roku 2002 celkový vlastní kapitál nižší než obdržené vyrovnání. TV2 měla nevázaný vlastní kapitál, který přesahoval požadovanou minimální prahovou hodnotu ve výši 200 milionů DKK, až na konci roku 2000.
(220)
Za účelem prokázání, že úroveň vlastního kapitálu TV2 byla oprávněná, dánské orgány předložily prohlášení ze dne 18. listopadu 2002 vypracované PricewaterhouseCoopers. V tomto prohlášení se uvádí, že míra solventnosti TV2 byla na konci vyšetřovaného období nižší než míry solventnosti skandinávských televizních společností srovnatelných s TV2 z hlediska velikosti, činností, struktury a trhů, na nichž působí. Míra solventnosti TV2 byla například nižší než u TV2 Norge (36 %) a značně nižší než u TV4 (Švédsko), u níž dosahovala výše 65 %, to znamená dvojnásobku míry solventnosti TV2. Podle prohlášení byla míra solventnosti TV2 nižší než u jejích protějšků, a nelze ji proto považovat za přemrštěnou. Prohlášení rovněž uvádí, že neexistuje žádný důvod se domnívat, že struktura kapitálu nebyla u srovnatelných televizních společností optimalizována. PricewaterhouseCoopers také uvádí, že míra solventnosti pod 30 % po delší dobu by byla neobvyklá a společnost by se stala citlivou na výkyvy v příjmech.
(221)
Toto srovnání s jinými provozovateli je nutno brát obezřetně, protože tyto provozovatelé neplní stejné úkoly veřejné služby jako TV2, nejsou financováni stejným způsobem a nemají stejný právní status. Toto prohlášení nicméně o něčem vypovídá a lze jej spolu s jinými prvky zohlednit.
(222)
Komise v tomto ohledu bere na vědomí, že dánské orgány předložily informace, jež prokazují, že během období, jehož se týká toto vyšetřování, plánovaly změnit právní status TV2, zapsat ji do obchodního rejstříku jako soukromou akciovou společnost a privatizovat. Jako součást postupu při zapsání TV2 do obchodního rejstříku bylo také analyzováno, jak postupně odstranit převádění koncesionářských poplatků, protože dánské orgány měly v úmyslu zrušit po privatizaci TV2 financování jejich prostřednictvím.
(223)
Kvůli splnění těchto záměrů navázala dánská vláda v červnu 2002 dohodu s parlamentní většinou o úplné liberalizaci dánské mediální politiky. Podle této dohody mělo dojít k přeměně TV2 za účelem její privatizace co nejdříve. Byla provedena analýza finančního základu pro zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti. V létě roku 2002 jmenoval ministr kultury řídicí skupinu složenou ze zástupců ministerstva kultury, financí a „Kammeradvokaten“ s cílem vyjasnit hospodářské východisko pro privatizaci TV2 a její zapsání do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti. Na podporu své činnosti najala řídicí skupina auditní společnost a finančního poradce, aby mohla například vypočítat úroveň potřebného vlastního kapitálu TV2. Auditní společnost dospěla k závěru, že by měl být vlastní kapitál TV2 stanoven na 640 milionů DKK.
(224)
Zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti a stanovení jejího vlastního kapitálu schválil finanční výbor parlamentu (Folketing). Ke změně právního statusu TV2 a jejímu zapsání do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti došlo se zpětnou platností k 1. lednu 2003. Po změně právního statusu TV2 a její přeměny v akciovou společnost byla zrušena řada opatření v její prospěch, jako byly bezúročné půjčky s odkladem splátek a osvobození od daně. V roce 2005 byla privatizace sice odložena, ale TV2 po roce 2004 již nedostávala koncesionářské poplatky.
(225)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že skutečnost, že během poslední části období, kterého se týká toto vyšetřování, dánské orgány již plánovaly změnit zejména právní status TV s potřebou zajistit určitý základ vlastního kapitálu, která to provází, musí být spolu s dalšími prvky Komisí při jejím posuzování slučitelnosti rezerv zohledněna.
(226)
V souladu se svým postupem při přijímání rozhodnutí má Komise v zásadě vstřícný přístup k přeměně státních subjektů, které hospodářsky soutěží s obchodními podniky, na obchodní společnosti, protože tato přeměna může ve svém důsledku omezit narušování hospodářské soutěže tím, že nahradí neomezené státní výhody omezenou výší vlastního kapitálu, a tím, že jasně odliší mezi úlohou státu jako orgánu veřejné moci a podnikatelem, který požaduje návratnost své investice.
(227)
Spolu s jinými prvky, které je nutno zohlednit, Komise navíc soudí, že na úroveň rezerv TV2 se musí nahlížet vzhledem k výkyvům v příjmech z reklamního trhu.
(228)
TV2 byla totiž citlivá na výchylky v příjmech, které jsou nevyhnutelným aspektem reklamního trhu. Například jen za rok 1998-1999 zažila TV2 pokles v příjmech z reklamy ve výši přibližně 104 milionů DKK. Podle dánských orgánů je TV2 schopna čelit podobným poklesům takového rozsahu pouze za předpokladu, že bude mít značnou výši volného vlastního kapitálu, protože příjmy z koncesionářských poplatku byly stanoveny na několik let dopředu. I když TV2 byla méně závislá na příjmech z reklamy než TV2 Norge a TV4, které nemají možnost využívat koncesionářské poplatky, představovalo přesto financování prostřednictvím příjmů z reklamy během dotčeného období důležitý zdroj financování provozu TV2.
(229)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí, že Soudní dvůr ve svém rozsudku (84) upřesnil, že „skutečnost, že TV2 nemusela čerpat v roce 1999 ze svých rezerv, neznamená, že by tyto rezervy měly být považovány za nepřiměřené ve srovnání s jejími potřebami veřejné služby. Je totiž v samotné povaze rezervy vytvořené k řešení nepředvídaných událostí, že nemusí být nutně použita“.
(230)
Komise souhlasí s dánskými orgány v tom, že posouzení potřeb TV2 musí navíc zahrnovat skutečnost, že TV2 měla během roku a mezi různými roky výrazné výchylky v hotovosti, protože hlavní sportovní události jako olympijské hry se konají pouze v intervalech několika let a programová práva se obvykle nabízejí v rámci víceletých smluv. Z výroční zprávy za rok 1995 (85) například vyplývá, že přebytek za rok 1995 byl převeden na rok 1996, aby se pokryl očekávaný schodek v tomto roce, kdy došlo k mimořádně vysokým výdajům v souvislosti s olympijskými hrami a mistrovstvím Evropy v kopané.
(231)
K tomu je také nutno vzít na vědomí, že během vyšetřovaného období neměla TV2 možnost financování prostřednictvím běžných úvěrů. Úvěry na rozběh činnosti byly povoleny až do výše 4 % příjmů podle posledního stavu účtů. Všechny ostatní formy půjček, záruk a finančního pronájmu měla TV2 zakázány s výjimkou běžného provozního úvěru. Důsledkem omezených možností TV2 financovat se pomocí půjček bylo, že její potřeby hotovosti byly v zásadě uspokojovány hotovostí z provozu.
(232)
Úroveň vlastního kapitálu je konečně zřejmá ze zveřejněných účtů. Během dotčeného období provedl generální auditor audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv generální auditor neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu. Jak stanovil Soudní dvůr ve svém rozsudku (86), skutečnost, že auditní subjekt neměl sám oprávnění k tomu, aby zabránil nadměrnému vyrovnání, neumožňuje vyvodit závěr, že dánské orgány kontrolu neprováděly. Dánské orgány naopak uvedly, že pokud by Národní auditní úřad dospěl k závěru, že je základní kapitál příliš velký, mohlo to vést například k tomu, že v příští dohodě o médiích by došlo ke snížení příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2.
(233)
Na základě výše uvedených skutečností shrnutých do společného souboru nepřímých důkazů Komise k první části posouzení proporcionality soudí, že v tomto velmi zvláštním případě a vzhledem k Amsterodamskému protokolu a rozsudku Soudního dvora byla výše vlastního kapitálu vytvořeného na konci roku 2002 (tj. 550 milionů DKK) nutná pro plnění úkolů veřejné služby společností TV2. Částka ve výši 628 milionů DKK obdržená za tímto účelem byla proto přiměřená a nutná na základě čl. 106 odst. 2 SFEU.
(234)
Ačkoliv toto rozhodnutí posuzuje jako možnou státní podporu poskytnutou TV2 v roce 2003 a v roce 2004 pouze rekapitalizační opatření, Komise bere rovněž na vědomí, že dánské orgány předložily informace dokládající, že v roce 2004 dosáhl vlastní kapitál TV2 výše 640 milionů DKK. Do komerčních činností bylo investováno 96 milionů DKK a nelze zjistit, zda se jednalo o financování z vlastního kapitálu nebo z vnějších zdrojů. Pokud se vyjde z předpokladu, že byl použit pouze vlastní kapitál, znamenalo by to, že pro vysílací činnosti TV2 v oblasti veřejné služby bylo dostupných 544 milionů DKK vlastního kapitálu.
(235)
V souvislosti s výše uvedeným 198. bodem odůvodnění je nutno poznamenat, že TV vykonává rovněž řadu komerčních činností. Z hlediska všech činností TV2 se jedná o okrajovou záležitost. Náklady na tyto obchodní činnosti byly přidělovány na základě metody uvedené ve sdělení o vysílání z roku 2001 (87), kde se uvádí, že v rozporu s přístupem obecně zavedeným v jiných odvětvích veřejných služeb se náklady, které lze v plné míře připsat činnostem veřejné služby, ačkoli prospívají také obchodním činnostem, nemusejí rozdělovat mezi tyto dva druhy činností a mohou být zcela přiřazeny k veřejné službě. Sdělení o vysílání z roku 2001 soudilo, že při plném rozdělení těchto nákladů mezi obě činnosti je nebezpečí, že toto rozdělení bude svévolné a nebude smysluplné. Pokud jde o zvýhodnění, které má TV2 kvůli přístupu k vysílací frekvenci, Komise podotýká, že je nedílně spjato s úkolem zajišťovat veřejné služby. Komise také soudí, že v souladu se sdělením o vysílání lze finanční náklady (zisk z úroků) plně přiřadit k činnostem veřejné služby.
(236)
Za účelem neutralizování důsledků osvobození od daně, jehož využívají činnosti veřejné služby, se 30 % zisků z obchodní činnosti převádí na veřejnou službu. To se provádí teprve od roku 2001. Komise proto uznává, že mohlo dojít k narušení televizního trhu v tom, že TV2 při stanovení svých obchodních cen nemusela brát ohled na daň z příjmů právnických osob. V budoucnu by ovšem toto zvýhodnění díky „neutralizačnímu“ mechanizmu nemělo nadále existovat, protože podíl převodu odpovídá současné daňové sazbě. Pokud jde o minulost, nepředstavuje tato skutečnost pro stanovení výše nadměrného vyrovnání potíž, protože veškerý příjem z těchto obchodních činností byl použit na snížení čistých nákladů na veřejnou službu.
(237)
TV2 vykazovala ztrátové obchodní internetové činnosti. Jelikož tyto činnosti nepatří k úkolu veřejné služby v oblasti vysílání, není možné žádné státní financování. Protože kromě toho neexistují žádné jiné činnosti, které byly vykonávány na samostatném základě (stand-alone basis), neexistují ani žádné přebytky z obchodních činností, kterými by se daly krýt ztráty internetových činností.
2. Posouzení chování TV2 na reklamním trhu
(238)
V bodě 58 sdělení o vysílání se uvádí, že „veřejnoprávní vysílací organizace by do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů (…). Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby (…)“.
(239)
TvDanmark předložila informace, které dokládají, že není schopna pokrýt samostatné náklady na své televizní činnosti z cen za reklamu, které si účtuje TV2. TvDanmark porovnává své náklady s cenami za reklamu u TRP 21-50, které si účtovala TV2.
(240)
Aby bylo možno uznat opodstatnění tohoto porovnání, musí Komise nejprve zjistit, zda se lze či nelze domnívat, že se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2, a zda se jedná či nejedná o schopného provozovatele.
(241)
Zaprvé musí Komise posoudit, zda se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2. Komise konstatuje následující skutečnosti. Během vyšetřovaného období se sledovanost TV2 pohybuje okolo 35 %, zatímco odpovídající údaj je u TvDanmark přibližně 15 %. Podíl na reklamním trhu se rovněž výrazně liší. Podíl TV2 na trhu se pohybuje okolo 60 %, zatímco u TvDanmark okolo 8 %. Obrat TV2 v oblasti reklamy byl přibližně pětinásobkem obratu TvDanmark. Kromě toho je TV2 jedinou stanicí, která pokrývá 100 % obyvatelstva, zatímco TvDanmark2 pokrývá 77 % a TvDanmark1 ještě méně. Na základě výše uvedených skutečností Komise soudí, že TvDanmark nelze přímo srovnávat s TV2.
(242)
Zadruhé musí Komise zjistit, zda je TvDanmark schopným tržním provozovatelem. Schopného provozovatele lze zjistit pomocí analýzy obecně používaných klíčových údajů a porovnáním výsledků provozovatele s průměrnými výsledky dosahovanými v členském státě. Analýza musí zohlednit různou velikost podniků a jejich konkrétní strukturu nákladů. O provozovatelích vysílání na dánském trhu se ale nedá říci, že by byli v podobné situaci, aby bylo možno provést přímé srovnání koeficientů výkonnosti. Komise proto zastává názor, že provedení analýzy těchto koeficientů na dánském trhu není v tomto konkrétním případě vhodné.
(243)
Komise místo toho provedla analýzu údajů o finančních výsledcích TvDanmark a SBS Broadcasting. Na základě své analýzy není Komise schopna s jistotou stanovit, zda vzniklé ztráty pocházejí z vysokých původních nákladů nutných na rozběh činností, ze kterých se TvDanmark dosud nedokázala vzchopit, nebo zda TvDanmark nevykonává ve skutečnosti svou činnost efektivně. Přes četné žádosti nebyla Komise schopna získat údaje o finančních výsledcích třetího provozovatele, konkrétně TV3, aby mohla provést srovnání se třetím subjektem na trhu. Komise proto nemůže dospět s jistotou k závěru, zda jsou ztráty TvDanmark výsledkem cenové politiky TV2 nebo zda jsou zapříčiněny jinými faktory, které může TvDanmark ovlivnit.
(244)
Protože tedy Komise nemůže s jistotou určit, zda je či není TvDanmark schopným provozovatelem a protože přímé srovnání dvou provozovatelů není možné, je názoru, že výše zadaná zkouška není v tomto konkrétním případě průkazná.
(245)
Komise se proto rozhodla podrobit cenovou politiku TV2 a dostupné údaje o reklamním trhu další analýze, aby byla schopna posoudit, zda TV2 jednala či nejednala tak, aby ve vyšetřovaném období maximalizovala své příjmy z reklamy.
(246)
Zaprvé, Komise porovnala ceny dvou provozovatelů a analyzovala cenovou politiku TV2. Analýza se zaměřuje na období 1998-2002, tedy na období, o němž stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 začala na reklamním trhu uplatňovat cenový „dumping“. Zadruhé, Komise analyzovala dánské výdaje na reklamu s ohledem na EU a zejména na ostatní skandinávské země. Zatřetí, Komise provedla porovnání kontaktních cen (tj. pořizovacích cen na třicet sekund vystavení tisíci diváků) napříč skandinávskými zeměmi a druhy médií.
(247)
Komise bere na vědomí, že chování TV2 na reklamním trhu bylo předmětem vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže. Dánská Rada pro hospodářskou soutěž dne 21. prosince 2005 rozhodla, že TV2 porušila článek 102 SFEU a odpovídající vnitrostátní právní předpisy tím, že na reklamním trhu prosazovala slevy zvyšující věrnost. Toto rozhodnutí bylo zrušeno odvolacím soudem pro hospodářskou soutěž dne 1. listopadu 2006, a poté dne 22. června 2009 potvrzeno vyšším soudem východního Dánska. Proti poslednímu rozhodnutí bylo podáno odvolání u nejvyššího soudu, který dne 18. března 2011 usnesení vyššího soudu potvrdil. Tento případ následoval po předchozím z 29. listopadu 2000, kdy dánská Rada pro hospodářskou soutěž shledala, že slevy TV2 v roce 2000 byly nekorektní. Komise v tomto ohledu konstatuje, že se vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže týká období 2000-2005, a tedy pouze posledního roku období vyšetřovaného v tomto rozhodnutí. Věrností sleva zejména nepotřebuje křížové dotace ve smyslu sdělení o vysílání z roku 2001 (tj. „Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby“). Ve skutečnosti, a jak je vysvětleno níže, TV2 v průměru stanovovala ceny za vysílání reklamy výrazně vyšší než její konkurenti. Věrnostní slevy k tomu znamenají, že zákazníci investují do TV2 větší část svých rozpočtů na reklamu, než by tak učinili za jiných okolností. Obvinění proto vlastně znamená, že TV2 zvýšila své příjmy z reklamy pomocí slev, což ve skutečnosti vedlo k menší potřebě koncesionářských poplatků. Komise každopádně není rozhodnutími dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže vázána.
(248)
Sledovanost a složení diváků, programové obsahy, regulační omezení času na vysílání reklamy a mechanizmus financování stanic jsou faktory, které ovlivňují povahu hospodářské soutěže na reklamním trhu. Ceny se proto liší podle jednotlivých televizních společností. Televizní stanice rovněž prodávají celou škálu odlišených „produktů“, které navíc dosahují různých cen (88).
(249)
Ceny uplatňované stanicemi zahrnují výrazné slevy. Porovnávat ceny za televizní vysílání reklam uvedené v cenících proto nemá význam. Většina televizní reklamy (přibližně 90 % veškeré celostátně vysílané reklamy) probíhá v rámci celoročních dohod, na jejichž základě televizní kanály poskytují roční slevy. K tomu existuje řada dalších slev (pro nové inzerenty, pro méně atraktivní umístění reklam, další množstevní slevy atd.). Vyjednání a zprostředkování dohod provádějí tzv. mediální agentury.
(250)
Aby bylo možné porovnat různé stanice, je nutno stanovit průměr různých uplatňovaných cen. Níže uvedená tabulka uvádí průměrné ceny pro cílovou skupinu TRP 21-50. Tyto ceny byly získány vydělením obratu relevantních stanic z celostátního vysílacího prostoru pro reklamy počtem získaných TRP 21-50, jak je ukázáno níže (89):
1998
1999
2000
2001
2002
TvDanmark
283 EUR
270 EUR
252 EUR
251 EUR
211 EUR
TV2
480 EUR
409 EUR
364 EUR
381 EUR
325 EUR
Rozdíl
197 EUR
139 EUR
112 EUR
130 EUR
114 EUR
CPP (90) TvDanmark jako podíl CPP TV2
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
Průměrné náklady na bod (CPP) společnosti TV2 za TRP 21-50 vyvážený pokrytím (0,7)
336 EUR
286 EUR
255 EUR
267 EUR
228 EUR
CPP TvDanmark jako podíl na vyváženém CPP TV2
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
Podle výše uvedených údajů byla cena TvDanmark za TRP 21-50 asi o 30-40 % nižší než cena TV2. Jak Komise tvrdila ve svém rozhodnutí o státní podpoře ve prospěch France 2 a France 3, existuje na trhu s televizní reklamou pozitivní vztah mezi průměrným počtem kontaktů a průměrnou čistou cenou za kontakt (91). Rozdíl v cenách různých televizních společností by proto bylo možno vysvětlit relativně silným postavením stanic z hlediska jejich schopnosti dosáhnout vysokého počtu diváků. V takové situaci je důležité zjistit, zda skutečné cenové rozdíly odrážejí či neodrážejí podmínky na trhu.
(252)
Na rozdíl od situace ve Francii lze v tomto konkrétním případě analyzovat pozorované skutečnosti pouze u dvou provozovatelů vysílání. Sklon lineární regresní přímky se proto vypočítá na základě cen těchto dvou provozovatelů a nebude mít příliš vysoký statistický význam. S tím výsledkem, že nebude možno dospět k žádnému závěru o tom, zda je sklon přímky „přiměřený“ či není.
(253)
Za účelem ověření, zda lze či nelze o skutečném rozdílu v cenách mezi oběma provozovateli prohlásit, že odráží tržní podmínky, je nutno kvůli neutralizaci dominantnějšího postavení TV na trhu uplatnit opravný koeficient. Vyvažující koeficient byl odvozen z výpočtů mediálních agentur a odráží rozdíl v zasáhnutí požadované cílové skupiny, kterého lze dosáhnout při zakoupení 100 TRP 21-50 u TvDanmark a TV2. TvDanmark se nachází lehce pod 70 % zasažení dosahovaného TV2 (při zakoupení 100 TRP 21-50). Při použití tohoto koeficientu se ceny téměř sbližují. Lze konstatovat, že ceny TV2 jsou stále o něco vyšší než ceny TvDanmark. Zdálo by se proto, že rozdíl v cenách jako by odrážel tržní podmínky. K tomuto výsledku je ovšem nutno přistupovat obezřetně, protože je nutno mít na mysli, že podobný opravný koeficient zřejmě není schopen vyvážit všechny rozdíly mezi stanicemi.
(254)
Komise bere rovněž na vědomí, že stěžovatel trvá na tom, že skutečná hospodářská soutěž na trhu televizní reklamy neprobíhá ani na úrovni ceníku, ani na úrovni průměrných cen GRP či TRP, jak je uváděno výše. Místo toho TvDanmark tvrdí, že si provozovatelé vysílání ve skutečnosti konkurují u tzv. mezních cen. Tyto mezní ceny údajně vznikají z dominantnějšího postavení TV2 na trhu. Aby inzerenti dosáhli cílů své kampaně, jsou nuceni kupovat určitou část ratingových bodů výlučně u TV2. U těchto tzv. podmezních jednotek neprobíhá žádná hospodářská soutěž, a TV2 je zde proto schopna dosahovat nadměrných zisků. V důsledku toho si provozovatelé konkurovali u zbývajících ratingových bodů, a tudíž i mezních cen. TvDanmark tvrdí, že tyto ceny byly dokonce nižší než průměrné ceny uváděné výše v tabulkách.
(255)
Odhlédne-li se od otázky, zda je toto tvrzení pravdivé, Komise se domnívá, že takové chování by bylo kvůli silnému postavení TV2 na trhu možné. Ovšem toto vyšetřování má zjistit, zda se TV2 na trhu chovala či nechovala tak, aby se pokoušela maximalizovat své příjmy. V tomto ohledu nelze vyloučit, že TV2 udržovala své ceny na nízké úrovni, aby si uchovala vysoký podíl na trhu, avšak toto chování není v rozporu se snahou maximalizovat příjmy.
(256)
Z výše uvedeného lze stanovit, že během vyšetřovaného období byly ceny TV2 vyšší než ceny TvDanmark. Je také zřejmé, že skutečná úroveň cen v tomto období klesala, i když ceny uváděné v cenících stoupaly. TV2 výrazně zvýšila úroveň slev, jež poskytovala.
(257)
Na základě analýzy cen ovšem nelze zjistit, zda vývoj v cenách skutečně přispěl či nepřispěl k poklesu celkových příjmů z reklamy, a tím ke zvýšení potřeby státního financování. Za účelem vyřešení této otázky Komise provedla níže uvedenou analýzu cenové politiky TV2 a jejích důsledků pro všeobecnou úroveň příjmů z reklamy, jichž TV2 dosahovala.
(258)
Jak je vysvětleno v níže uvedených bodech odůvodnění, TV2 během vyšetřovaného období provedla řadu zvýšení cen a jejich srážek (poskytováním vyšších slev). Níže uvedená tabulka přináší přehled vývoje všeobecné úrovně příjmů TV2 z reklamy během období 1998-2002, tzn. období, o kterém stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 stlačovala na dánském trhu ceny (údaje v milionech DKK).
1998
1999
2000
2001
2002
Příjmy z celostátně vysílané reklamy
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
V roce 1997 přijala TV2 strategické rozhodnutí, že v roce 1998 nebude zvyšovat využívání své kapacity, ale naopak zvýší své ceny. K dalšímu zvýšení cen došlo v roce 1999. Dánské orgány prohlašují, že hospodářská soutěž se v roce 1999 tak vyostřila, že TV2 na zvýšení cen doplatila a její příjem z reklamy poklesl oproti předchozímu roku přibližně o 10 %.
(260)
V roce 2000 TV2 očekávala zostření hospodářské soutěže a své ceny nezvýšila. Kvůli novému systému slev, který TV2 zavedla, došlo ale k poklesu skutečných cen. Výsledkem bylo, že TV2 zvýšila využívání svých kapacit oproti předchozímu roku o 33 %. Cenová opatření vedla k tomu, že se zvýšil obrat TV2 u celostátně vysílané reklamy o 8,4 %. V roce 2001 TV2 své ceny opět zvýšila. Bez ohledu na zvýšení cen kleslo využívání kapacit a příjmy TV2 z reklamy na úroveň roku 1999. V roce 2002 uplatnila TV2 další cenové srážky a čelila mírnému poklesu celkového obratu. Celkový obrat na reklamním trhu ovšem klesl v ještě větší míře.
(261)
Na základě výše uvedeného lze dospět k závěru, že používání rozsáhlých slev vedlo ke snížení skutečné úrovně cen. TV2 dokázala tento pokles v cenách vyrovnat zvýšeným využíváním svých kapacit. Konkurence stejnou možnost neměla, protože neměla v oblasti kapacit k dispozici stejné rezervy. Aby byla tržně přijatelná, byla nucena držet krok s TV2. Během let, kdy TV2 své ceny zvyšovala, docházelo k poklesu jejího celkového obratu z vysílání reklamy. Když TV2 své ceny snižovala, byla naopak schopna svůj celkový obrat zvyšovat. Komise proto dochází k závěru, že srážky v cenách, jež uplatňovala TV2, vedly ve skutečnosti ke zvýšení celkových příjmů. Cenová politika TV2 tudíž zřejmě neprokazuje, že se společnost nesnažila maximalizovat své příjmy.
(262)
Srovnání cen dánských provozovatelů vysílání a analýza cenové politiky TV2 nepřinášejí žádné doklady o tom, zda celkové ceny na dánském trhu televizní reklamy byly či nebyly příliš nízké. Podobně pokleslá úroveň cen mohla být důsledkem toho, že TV2 využívala svého dominantního postavení ke snížení celkové úrovně výdajů na televizní reklamu pod konkurenceschopnou úroveň.
(263)
Kvůli objasnění této otázky Komise provedla analýzu hospodářských údajů z reklamního trhu ve všech zemích EU a porovnala je s Dánskem. Protože dánský trh televizní reklamy lze nejlépe srovnávat s ostatními severoevropskými zeměmi, provedla Komise také porovnání údajů mezi Dánskem a ostatními severskými zeměmi (Finsko, Švédsko a Norsko) (92). Klíčové údaje o výdajích na televizní reklamu, které byly analyzovány, jsou: 1) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu, 2) výdaje na televizní reklamu na jednoho obyvatele a 3) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na hrubém domácím produktu (HDP). Následující tabulka přináší přehled těchto klíčových údajů:
Klíčové číselné údaje o výdajích na televizní reklamu v Dánsku, EU a ostatních severských zemích
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu (v %)
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
EU
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Sev.
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Výdaje na televizní reklamu na obyvatele (v EUR)
DK
39 EUR
44 EUR
48 EUR
51 EUR
46 EUR
47 EUR
44 EUR
EU
37 EUR
40 EUR
45 EUR
49 EUR
53 EUR
60 EUR
58 EUR
Sev.
32 EUR
36 EUR
41 EUR
44 EUR
45 EUR
54 EUR
49 EUR
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na HDP (v ‰)
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
EU
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Sev.
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Zdroj: Evropská audiovizuální observatoř, Eurostat.
(264)
Z výše uvedené tabulky lze vyvodit, že podíl televizní reklamy na celkových výdajích na reklamu byl v Dánsku (27 %) ve srovnání s průměrem v EU (37 %) nižší. Údaje však ukazují, že mezi severní a jižní Evropou existuje obecná dělicí čára (93). V jižních členských státech jsou výdaje na televizní reklamu podstatně vyšší než v severních členských zemích (94). Stejný stav lze konstatovat u výdajů na televizní reklamu vyjádřených jako podíl na HDP (95). Také výdaje na televizní reklamu na obyvatele vykazují výrazné rozdíly mezi členskými státy (96). Při srovnání těchto poměrů v rámci severských zemí odpovídají dánské údaje situaci v severských zemích.
(265)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že neexistuje jasný a jednoznačný doklad o tom, že by dánský trh televizní reklamy byl systematicky a důsledně utlumován cenovou politikou TV2.
(266)
Stěžovatel předložil rovněž údaje o porovnání kontaktních cen (vyjádřených v CPM (97)) uplatňovaných v rámci daného typu média v různých zemích a napříč typy médií v dané konkrétní zemi. Údaje předložené stěžovatelem porovnávají náklady na kontaktování 1 000 jednotlivců reklamou za použití buď tisku, nebo televize, a to v Dánsku, Norsku a Švédsku (98).
(267)
Tyto údaje ukazují, že televizní reklama je v Dánsku levnější než ve Švédsku a Norsku (99), zatímco u tištěných médií je tomu naopak (100).
(268)
Komise však nemůže ověřit spolehlivost předložených informací a žádné podobné údaje nejsou veřejně dostupné. Vzhledem k tomu, že tyto informace jsou spíše omezené a nezohledňují případné kulturní rozdíly, Komise nemůže dospět k opodstatněnému závěru o úrovni kontaktních cen u různých médií ve skandinávských zemích.
(269)
Komise proto dochází k závěru, že TV2 měla na dánském trhu během vyšetřovaného období nejvyšší ceny a byla schopna stanovit cenu za svůj produkt o 15 až 40 % vyšší než její konkurenti v závislosti na zasažení příslušné cílové skupiny. Ve srovnání se Švédskem a Norskem jsou ceny v Dánsku přibližně o 20 % nižší.
(270)
Vzhledem k výše provedeným analýzám dochází Komise k závěru, že z hlediska státní podpory neexistují žádné jasné důkazy o tom, že se TV2 nepokoušela maximalizovat své příjmy z reklamy a že by její chování na reklamním trhu vedlo ke zvýšené potřebě financování ze státních prostředků.
V. ZÁVĚR
Komise shledává, že Dánsko poskytlo dotčenou podporu neoprávněně, a porušilo tak čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora a na základě výše uvedených skutečností Komise ale soudí, že podpora je slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora je nutno posoudit, zda by výše uvedené zjištění nemohlo vést k nadměrnému vyrovnání ve prospěch TV2, protože částka ve výši 628 milionů DKK, kterou v roce 2004 získal dánský stát zpět od TV2 i s úroky, je nyní považována za slučitelnou a mohla by být státem společnosti TV2 vrácena. Vzhledem k rekapitalizačním opatřením, ke kterým ve skutečnosti došlo v roce 2004 (věc N 313/2004) kvůli finančním potřebám TV2 po vrácení uvedené částky, si je možno představit, že by podobné zpětné proplacení obsahovalo riziko nadměrného vyrovnání. Jak je možno vyvodit z bodů odůvodnění č. 34 a 35 rozsudku Soudního dvora a vzhledem ke skutečnosti, že dánské orgány nedovolily TV2 vyhlásit úpadek, byla povinnost vrátit uvedenou částku nutným předpokladem pro rekapitalizační opatření z roku 2004. Jak stanovil Soud v bodě odůvodnění č. 43 svého rozsudku, „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí [zrušené rozhodnutí a rozhodnutí o rekapitalizaci], je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S. Zrušení rozhodnutí 2006/217 proto pro Komisi znamená nové posouzení všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S“. Kvůli jejich úzké vazbě v důsledku záležitosti vrácení je nutno nahlížet na rekapitalizační opatření z roku 2004 ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou poskytnutou v období 1995-2002 tak, aby se zajistilo, že nedojde k žádnému nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2.
V tomto ohledu konstatuje Komise následující. Po rozhodnutí o vrácení získaly dánské orgány ve skutečnosti zpět částku 1 050 milionů DKK (tj. více než 628 milionů DKK a úroky). Jak je uvedeno v rozsudku Soudu, následkem jeho zrušení rozhodnutí o vrácení zmizel důvod k vrácení částky ve výši 628 milionů DKK navýšené o úroky. Dánské orgány ale předložily prohlášení, v němž uvádějí, že se samy zavázaly nevracet TV2 zpětně získané finanční prostředky nebo, v případě splnění určitých kumulativních podmínek, vrátit TV2 částku, jež by odpovídala nejvýše rozdílu mezi částkou (včetně úroků), kterou TV2 skutečně vrátila za období 1995-2002, a částkou odpovídající rekapitalizačním opatřením. Na základě výše uvedeného příslibu proto neexistuje nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou za období 1995-2002 a ve spojení s rekapitalizačními opatřeními z roku 2004, což je v souladu s rozsudkem Soudu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Opatření učiněná Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK mezi rokem 1995 a rokem 2002 formou prostředků z koncesionářských poplatků a dalších opatření uvedených v tomto rozhodnutí jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Dánskému království.
V Bruselu dne 20. dubna 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 20. aprīlis)
par Dānijas īstenotajiem pasākumiem (C 2/03) attiecībā uz TV2/Danmark
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2612)
(Autentisks ir tikai teksts dāņu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/839/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (1) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (2) un, ņemot vērā no tām saņemtās piezīmes,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Komisija 2000. gada 5. aprīlī saņēma vēstuli no Dānijas komerciālās televīzijas raidorganizācijas SBS Broadcasting SA/TvDanmark (turpmāk - “SBS/TvDanmark”) ar sūdzību par valsts finansējuma piešķiršanu Dānijas sabiedriskajai televīzijas raidorganizācijai TV2/Danmark (turpmāk - “TV2”) (3). Tikšanās ar sūdzības iesniedzēju notika 2000. gada 3. maijā. Sūdzības iesniedzējs 2001. gada 28. februāra, 2001. gada 3. maija un 2001. gada 11. decembra vēstulē sniedza papildu informāciju.
(2)
Komisijas dienesti 2002. gada 5. jūnija vēstulē Dānijas iestādēm nosūtīja informācijas pieprasījumu, uz kuru Dānijas iestādes atbildēja 2002. gada 10. jūlija vēstulē. Ar Dānijas iestādēm notika divas tikšanās, proti, 2002. gada 25. oktobrī un 2002. gada 19. novembrī. Papildu informācija tika saņemta 2002. gada 19. novembra un 2002. gada 3. decembra vēstulē.
(3)
Komisija 2003. gada 24. janvāra vēstulē (4) informēja Dāniju par lēmumu uzsākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz valsts finansējumu Dānijas sabiedriskajai televīzijas raidorganizācijai TV2.
(4)
Komisijas lēmumu uzsākt procedūru 2003. gada 14. martā publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (5). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes attiecībā uz minētajiem pasākumiem.
(5)
Komisija 2003. gada 24. marta vēstulē saņēma Dānijas iestāžu piezīmes. Turklāt Komisija saņēma vairāku ieinteresēto personu piezīmes. TvDanmark iesniedza piezīmes 2003. gada 14. aprīļa vēstulē. Eiropas komerctelevīzijas uzņēmumu apvienība (Association of Commercial Television in Europe, turpmāk - “ACT”) savas piezīmes iesniedza 2003. gada 14. aprīļa vēstulē. Komerciālās raidorganizācijas Antena 3 TV un Gestevisión Telecinco iesniedza piezīmes 2003. gada 16. aprīlī. Komerciālā televīzijas raidorganizācija TV3 iesniedza piezīmes 2003. gada 14. aprīļa vēstulē. Komisija šīs piezīmes nosūtīja Dānijai, kas uz tām atbildēja 2003. gada 12. septembra vēstulē.
(6)
Komisija 2003. gada 15. decembra un 2004. gada 6. janvāra vēstulē saņēma papildu informāciju no sūdzības iesniedzēja. Lai precizētu sūdzības iesniedzēja 2003. gada 15. decembra vēstulē sniegto informāciju, 2003. gada 17. decembrī tika organizēta sūdzības iesniedzēja un Komisijas dienestu tikšanās. Komisija šo informāciju nosūtīja Dānijas valdībai, kas uz to atbildēja 2004. gada 15. marta vēstulē. Dānijas iestāžu un Komisijas dienestu tikšanās notika 2004. gada 9. februārī.
(7)
Komisija 2004. gada 19. maijā pieņēma lēmumu par valsts finansējumu, kas TV2 piešķirts laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam licenču maksu un citu pasākumu veidā (6). Lēmumā tika secināts, ka atbalsts bija saderīgs ar kopējo tirgu, izņemot DKK 628,2 miljonus (aptuveni EUR 84,3 miljoni), kas bija jāatgūst kopā ar procentiem (turpmāk - “lēmums par atgūšanu”).
(8)
Pēc tam TV2, Dānijas iestādes, kā arī privātās raidorganizācijas Viasat un SBS/Tv Danmark pārsūdzēja Komisijas lēmumu par atgūšanu.
(9)
Dānijas iestādes īstenoja Komisijas lēmumu par atgūšanu. Praksē TV2 atmaksāja DKK 1 050 miljonus (7).
(10)
Faktiskās atgūšanas rezultātā TV2 iestājās finanšu krīze. Tāpēc 2004. gadā Dānija paziņoja par TV2 rekapitalizāciju.
(11)
Ar 2004. gada 6. oktobra lēmumu (8) Komisija apstiprināja Dānijas valdības lēmumu rekapitalizēt TV2, palielinot TV2 kapitālu par DKK 440 miljoniem un pārvēršot valsts aizdevumu DKK 394 miljonu apmērā par pašu kapitālu (turpmāk - “rekapitalizācijas pasākumi”). Gan SBS, gan Viasat šo lēmumu pārsūdzēja.
(12)
Pirmās instances tiesa (tagad - Vispārējā tiesa) 2008. gada 22. oktobrī (9), apstiprinot TV2 sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma darbības jomu, atcēla Komisijas lēmumu par atgūšanu (turpmāk - “spriedums”). Šo spriedumu neapstrīdēja.
(13)
Pēc šā sprieduma Komisijai ir jāpieņem jauns lēmums, jo atkal ir uzsākta formālā izmeklēšanas procedūra, kas attiecas uz laikposmu no 1995. līdz 2002. gadam.
(14)
Turklāt Tiesa rekapitalizācijas lietā 2009. gada 24. septembrī izdeva rīkojumu (10) (turpmāk - “rīkojums”), kurā bija noteikts, ka prasībai lietā T-12/05 vairs nav pamata. Saskaņā ar Tiesas rīkojuma 35. punktu patiešām ir cieša saikne starp lēmumu par atgūšanu un rekapitalizācijas lēmumu. Tāpēc lēmuma par atgūšanu atcelšanas dēļ Vispārējā tiesa izlēma, ka rekapitalizācijas lēmumam nebija priekšmeta un nozīmes. Tā norādīja, ka “lai gan pašreizējās lietas konkrētie apstākļi mudināja Komisiju pieņemt divus lēmumus, ir acīmredzams, ka abi lēmumi ir saistīti ar vienas un tās pašas tiesvedības diviem aspektiem attiecībā uz valsts atbalsta klasifikāciju EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē un tādā gadījumā attiecībā uz to saderības noteikšanu ar kopējo tirgu saistībā ar Dānijas Karalistes īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2, vēlāk - TV2 A/S (11)”. Tāpēc saistībā ar lēmuma par atgūšanu atcelšanu “ir no jauna jāizskata visi Dānijas Karalistes īstenotie pasākumi attiecībā uz TV2”. Šo rīkojumu neapstrīdēja.
(15)
Saskaņā ar Tiesas rīkojumu Komisijai savā novērtējumā šajā lietā jāņem vērā pasākumi, ko Dānijas iestādes īstenoja 2004. gadā pēc atgūšanas, kura bija paredzēta atceltajā lēmumā par atgūšanu.
(16)
Tāpēc saskaņā ar iepriekš minēto 13., 14. un 15. apsvērumu šis lēmums attiecas tikai uz valsts pasākumiem TV2 labā laikposmā no 1995. līdz 2000. gadam un - saskaņā ar Tiesas rīkojumu - Komisija savā novērtējumā šā lēmuma ietvaros ņems vērā 2004. gada rekapitalizācijas pasākumus, ko piemēroja saistībā ar atgūšanu, kuru paredzēja atceltais lēmums par atgūšanu.
(17)
Komisija 2009. gada 20. marta vēstulē lūdza Dānijas iestādēm veikt analīzi attiecībā uz lietas sprieduma ietekmi.
(18)
Pēc vairāku termiņa pagarinājumu pieprasīšanas Dānijas iestādes 2009. gada 26. jūnijā atsūtīja savas piezīmes. Savas vēstules pielikumā Dānijas iestādes pievienoja arī TV2 piezīmes.
(19)
Ar Dānijas iestādēm un/vai TV2 organizēja vairākas tikšanās, tostarp 2009. gada 25. augustā, 2011. gada 7. februārī un 2011. gada 4. martā.
(20)
Komisija arī nosūtīja papildu pieprasījumus pēc informācijas, tostarp 2010. gada 22. septembrī, 2010. gada 28. oktobrī, 2010. gada 19. novembrī un 2011. gada 14. janvārī, uz ko Dānijas iestādes atbildēja 2010. gada 17. novembrī, 2010. gada 30. novembrī, 2011. gada 3. februārī, 2011. gada 24. februārī un 2011. gada 7. martā. Dānijas iestādes dažādus datus iesniedza arī 2011. gada martā un aprīlī.
(21)
Komisija arī saņēma trešo personu piezīmes, tostarp 2011. gada 7. februārī no SBS/Tv Danmark.
(22)
Jāatzīmē arī, ka 2008. gada 4. augustā Komisija pieņēma lēmumu necelt iebildumus pret glābšanas atbalstu TV2, kas piešķirams kredīta veidā DKK 1 000 miljonu apmērā (12). Šo lēmumu apstrīdēja konkurents MTG/Viasat. Vispārējā tiesa izlēma atlikt tiesas procesu līdz Komisijas lēmuma pieņemšanai pārstrukturēšanas lietā (13).
(23)
Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 3. punktu Dānija 2009. gada 4. februārī informēja Komisiju par pārstrukturēšanas plānu attiecībā uz TV2 Danmark A/S (turpmāk - “pārstrukturēšanas lieta”). Komisija ar 2009. gada 2. jūlija vēstuli informēja Dāniju, ka tā ir sākusi procedūru attiecībā uz pārstrukturēšanas lietu (14).
(24)
Komisijas izmeklēšana pārstrukturēšanas lietā notika paralēli novērtējumam pašreizējā lietā, un Komisijas lēmumu pārstrukturēšanas lietā pieņems paralēli un vienlaikus ar pašreizējo lēmumu.
II. DETALIZĒTS APRAKSTS
II.1. PAMATINFORMĀCIJA PAR VALSTI
II.1.1. DĀNIJAS APRAIDES TIRGUS LAIKPOSMĀ NO 1995. LĪDZ 2002. GADAM
(25)
Laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam Dānijā darbojās divas sabiedriskās raidorganizācijas, proti, Danmarks Radio (turpmāk - “DR”) un TV2. DR gandrīz pilnībā finansēja ar ieņēmumiem no licenču maksām. TV2 daļēji finansēja ar ieņēmumiem no licenču maksām, daļēji - ar ieņēmumiem no reklāmas.
(26)
TV2 tika dibināts 1986. gadā (15) kā neatkarīgs, ar valsts aizdevumiem finansēts uzņēmums. Uzņēmums 1988. gada 1. oktobrī sāka raidīt visā valstī. Tas raidīja virszemes apraides kanālā TV2 un 2000. gadā sāka raidīt arī satelītkanālā TV2 Zulu. Savukārt 2002. gada beigās TV2 Zulu no sabiedriskās raidorganizācijas tika pārveidots par maksas televīzijas komerckanālu. Valdība turklāt ir apstiprinājusi arī astoņas reģionālās TV2 raidstacijas. TV2 bija jāraida reģionālo TV2 raidstaciju programmas savā valsts mēroga virszemes apraides kanālā.
(27)
Laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam papildus sabiedriskajām raidorganizācijām Dānijas valsts mēroga televīzijas apraides tirgū darbojās arī divas komerciālās raidorganizācijas, proti, TvDanmark un TV3/3+. Komerciālās raidorganizācijas bija TV2 konkurenti valsts mēroga televīzijas reklāmas tirgū. TvDanmark ietilpst “SBS Broadcasting S.A.” un Dānijā raida divos kanālos. Kopš 1997. gada tas TvDanmark2 raida tīklā, kurā raida 10 vietējās komerctelevīzijas raidstacijas, un kopš 2000. gada tas TvDanmark1 raida Apvienotās Karalistes licencētā satelītkanālā. Satelītkanāli TV3 un 3 + sāka raidīt 1992. gadā. Tie pieder uzņēmumam Modern Times Group (“MTG”).
II.1.2. JURIDISKĀS PRASĪBAS LAIKPOSMĀ NO 1995. LĪDZ 2002. GADAM
(28)
Izmeklēšanas periodā no 1995. līdz 2002. gadam sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma juridiskās prasības bija noteiktas Radio un televīzijas apraides likumā (16) (turpmāk - “Apraides likums”) ar turpmākiem grozījumiem.
(29)
TV2 uzdevums ir veidot un raidīt valsts mēroga un reģionālos televīzijas raidījumus. Apraidei var izmantot radioiekārtas, ieskaitot satelītu vai kabeļu sistēmas. Noteikumus par TV2 saistībām pieņem kultūras ministrs.
(30)
TV2 ir sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Saskaņā ar Apraides likumu (atbilstīgi tā 1994. gada redakcijai) (17) TV2 ir neatkarīgs uzņēmums, kura mērķis ir ar neatkarīgām programmām veidot un raidīt valsts mēroga un reģionālos televīzijas raidījumus. Jānodrošina augsta veidoto raidījumu kvalitāte, vispusība un daudzveidība. Plānojot TV2 reģionālo raidstaciju raidījumus, prioritāti piešķir arī reģiona vajadzībām.
(31)
Kā minēts spriedumā (18), TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma definīcija laika gaitā ir attīstījusies, bet jebkurā gadījumā visas šīs sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību definīcijas, kas TV2 bija saistošas dažādajos izmeklēšanas periodos, paredz “augstu kvalitāti, vispusību un daudzveidību”, un tās ir būtiskākās kvalitātes prasības attiecībā uz TV2 uzticēto sabiedriskās apraides pakalpojumu.
(32)
Plašāka sabiedriskā pakalpojuma definīcija ir sniegta TV2 statūtos. Piemēram, tajos ir noteiktas TV2 apraides saistības attiecībā uz mākslas un kultūras raidījumiem, dāņu filmu veidošanu, kā arī bērnu, jauniešu un etnisko minoritāšu programmām. TV2 pienākums ir arī pārraidīt iedzīvotājiem brīdinājumus par ārkārtas situācijām.
(33)
TV2 sabiedriskos pakalpojumus finansē ar TV2 daļu no licenču maksām, ienākumiem no reklāmu izvietošanas TV2 un citiem ienākumiem. Apraides likuma redakcijā, kas bija spēkā 1994. gadā (19), bija noteikts, ka TV2 kopējās darbības finansē ar līdzekļiem, kuri tiek pārskaitīti no TV2 fonda saskaņā ar kultūras ministra noteiktajiem pamatbudžetiem, un ar ienākumiem no programmu tirdzniecības un citām iemaksām, subsīdijām utt. Jāatzīmē, ka par 1995. un 1996. gadu TV2 savu licenču maksas daļu un reklāmas ieņēmumus saņēma no īpaša fonda (TV2 fonds) (20).
(34)
Prasības raidīt komerctelevīzijas raidstacijās, pārsniedzot vienas vietējās teritorijas robežas, ir noteiktas Apraides likuma 5. nodaļā. Savukārt 6. nodaļa attiecas uz vietējā mēroga radio un televīzijas pakalpojumiem. Šīs prasības galvenokārt attiecas uz licences iegūšanu. Programmu prasības, ko piemēro licenču turētājiem, ir noteiktas izpildrīkojumā Nr. 874 par Eiropas saturu un izpildrīkojumā Nr. 1349 par vietēja mēroga radio un televīziju (21). Saskaņā ar minētajiem izpildrīkojumiem tīkla raidstacijām, kas iegūst vietējā mēroga televīzijas licenci, vismaz vienu stundu dienā ir jāraida vietējās programmas, un būtiskai to veidoto programmu daļai jābūt dāņu valodā vai paredzētai dāņu auditorijai. Tā kā TV3, 3 + un TvDanmark pirmais kanāls tiek translēts saskaņā ar Apvienotajā Karalistē izdotu licenci, šie noteikumi attiecas tikai uz TvDanmark2.
II.1.3. TV2 KOMERCDARBĪBAS
(35)
Laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam TV2 īstenoja vairākas komercdarbības, jo, sākot no 1997. gada 1. janvāra (22), tam šādam nolūkam tika piešķirts īpašs tiesiskais pamats, kas cita starpā ietvēra tehniskā aprīkojuma izmantošanu, jaunu uzņēmumu izveidi vai kapitāla ieguldījumus esošajos uzņēmumos. Laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam šādas komercdarbības bija, piemēram, reklāmu izvietošana, programmu tirdzniecība, aprīkojuma iznomāšana, preču tirdzniecība, interneta aktivitātes, sporta tiesību tālākpārdošana utt.
(36)
Sākot ar 2001. gada janvāri, TV2 bija pienākums grāmatvedības atskaitēs nošķirt sabiedriskos pakalpojumus no “jebkādas cita veida darbības”, ja šo cita veida darbību apgrozījums pārsniedz 5 % no apgrozījuma un DKK 3 miljonus gadā. Bija jāveic visu izdevumu uzskaite; to pakalpojumu/preču cenas, kas neietilpst sabiedrisko pakalpojumu kategorijā, bija jānosaka, pamatojoties uz tirgus noteikumiem; un kapitāla plūsmai starp sabiedriskajiem pakalpojumiem un citām darbībām bija jāpiemēro tirgus ekonomikas ieguldītāja princips, turklāt šiem nolūkiem nedrīkstēja izmantot licenču maksas līdzekļus (23).
II.2. PASĀKUMI
(37)
Laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam TV2 guva ieņēmumus no licenču maksām.
(38)
Kultūras ministrs uz vienu vai vairākiem gadiem nosaka licenču maksas apmēru, kas jāmaksā visiem iedzīvotājiem, kuriem pieder radio vai televīzijas uztvērēji (24). Televīzijas licences maksu iekasē DR, un atbilstīgi kultūras ministra lēmumam saskaņā ar plašsaziņas līdzekļu nolīgumu ar Dānijas parlamentu ieņēmumi no licenču maksām tiek sadalīti starp DR un TV2.
(39)
Kultūras ministrs izdod noteikumus par pienākuma maksāt licences maksu piemērošanu un atbrīvošanu no tā, par maksājumu termiņiem un iekasēšanu, kā arī par maksām, ko piemēro gadījumos, kad ir jānosūta atgādinājums, utt. Saskaņā ar Likumu par procentu aprēķināšanu nokavēta maksājuma gadījumos aprēķina procentus. Nesamaksātās maksas un summas var iekasēt Dānijas Hipotēku banka. Nesamaksāto summu var, piemēram, atskaitīt no parādnieka algas saskaņā ar iedzīvotāju nodokļu iekasēšanas noteikumiem, kā paredzēts Likumā par nodokļu ieturēšanu no ienākumu avota.
(40)
Līdz 1997. gadam TV2 visus savus ieņēmumus (ieņēmumi no reklāmas un licenču maksām) saņēma ar TV2 fonda starpniecību. Sākot no 1997. gada, TV2 savu licenču maksu ieņēmumu daļu saņēma tieši no DR.
(41)
TV2 1995. un 1996. gadā no TV2 fonda saņēma ieņēmumus no reklāmas (25).
(42)
Turklāt TV2 no Radio fonda saņēma DKK 58 miljonus, lai sniegtu lielāku ieguldījumu dāņu filmu veidošanā.
(43)
Tāpat 1997. gadā, kad TV2 fondu likvidēja, TV2 no TV2 fonda saņēma DKK 167 miljonus ieguldīšanai savu producēšanas sistēmu digitalizācijā un DKK 50 miljonus darbības izmaksu segšanai.
(44)
TV2 turklāt ir atbrīvots no uzņēmumu ienākuma nodokļa saskaņā ar Uzņēmumu likumu. Izmeklēšanas periodā TV2 ieguvums no šā atbrīvojuma bija DKK 159,4 miljoni. Dānijas valdība 2001. gada janvārī ieviesa mehānismu, lai kompensētu nodokļa atbrīvojuma ietekmi uz TV2 komercdarbībām. TV2 bija jānovirza 30 % no savas gada peļņas no pakalpojumiem, kas nav sabiedriskie pakalpojumi, uz savām sabiedrisko pakalpojumu darbībām. Šī likme atbilst parastam uzņēmumu ienākuma nodoklim, ko Dānija ieviesa 2000. gadā.
(45)
Darbības sākumposmā TV2 dibināšanas izmaksas un darbības deficītu nodrošināja ar valsts aizdevumiem. Saskaņā ar sākotnējiem aizdevumu līgumiem TV2 bija jāmaksā procenti par saņemto kapitālu un jāatmaksā visa aizdevumu summa. Taču visā izmeklēšanas laikposmā TV2 ir bijis atbrīvots no procentu maksājumiem un drīkstēja atlikt par aizdevumiem veicamās iemaksas. Ieguvums no dibināšanas un darbības kapitāla aizdevumiem, par kuriem nebija jāmaksā procenti un nebija jāveic iemaksas, izmeklēšanas laikposmā veido DKK 341,8 miljonus.
(46)
Līdz 1996. gada beigām valsts nodrošināja garantijas aizdevumiem, ko TV2 fonds saņēma TV2 darbības finansēšanai. Pēc TV2 fonda slēgšanas garantētos aizdevumus nodeva TV2. No šīs garantijas izrietošā priekšrocība TV2 ir DKK 9,8 miljoni.
(47)
Izmeklēšanas laikposmā Dānijai bija piekļuve trim valsts mēroga virszemes raidīšanas frekvencēm, kas bija rezervētas sabiedriskajām raidorganizācijām. Viena frekvence bija rezervēta TV2, otra - DR, savukārt trešā - ciparu televīzijai.
(48)
Par iespēju lietot rezervēto valsts mēroga apraides frekvenci TV2 maksāja nodevu Valsts informācijas tehnoloģiju un telekomunikāciju aģentūrai, kas ir Pētniecības, tehnoloģiju un attīstības ministrijas pakļautībā esoša valsts struktūra (26). Šīs nodevas apmērs bija noteikts Dānijas Finanšu likumā. Izmeklēšanas laikposmā TV2 gadā par frekvenču nodevām maksāja no 2 līdz 4 miljoniem DKK.
(49)
Dānijai ir arī piekļuve frekvencēm, kam ir tikai reģionāla mēroga segums. Valdība 1997. gadā piedāvāja iespēju savienot reģionālās frekvences, lai iegūtu plašāku pārklājumu (tīklu). Laikposmā no 1998. līdz 2001. gadam vietējām komerctelevīzijas raidstacijām, kas saņēmušas licences apraidei tīkla konfigurācijā, bija valstij jāmaksā gada nodeva (27). TV2 reģionālajiem pakalpojumiem nepiemēroja nodevas, jo šos pakalpojumus raida TV2 valsts mēroga frekvences “logos”. Komerciālā raidorganizācija TvDanmark bija vienīgais operators, kas maksāja šo nodevu par savu otro kanālu. Kopējā TvDanmark iemaksātā summa ir DKK 85 miljoni.
(50)
Visiem kopīgo antenu īpašniekiem ir pienākums raidīt TV2 sabiedrisko pakalpojumu televīzijas programmas, izmantojot savas iekārtas.
III. IEINTERESĒTO PERSONU UN DĀNIJAS PIEZĪMES
(51)
Pēc lēmuma uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru Komisija saņēma vairākas ieinteresēto personu piezīmes. Turpmāk sniegts šo piezīmju galveno elementu kopsavilkums.
(52)
TvDanmark uzskata, ka tas, ka valsts nodrošināja valsts mēroga raidīšanas frekvenci, ir valsts atbalsts, jo valsts negūst ienākumus no šā ierobežotā resursa. Konkurentu daļa nav lielāka par 77 %. TvDanmark piezīmēja, ka tas, ka raidtīkla nodeva tika pieprasīta vienīgi no TvDanmark2 un ne no TV2 vietējām raidstacijām, lai gan ekonomikas un uzņēmējdarbības ziņā tās ir vienlīdzīgā situācijā, ir valsts atbalsts TV2 vietējām raidstacijām. Savukārt ACT, Antena 3 TV un Telecinco” uzskata, ka saskaņā ar EK raidstaciju neitralitātes principu nodeva būtu jāmaksā ikvienam raidtīklam.
(53)
Turklāt attiecībā uz atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa “ACT”, “Antena 3 TV” un “Telecinco” piebilda, ka pienākumu novirzīt 30 % no komercdarbību peļņas uz TV2 sabiedrisko pakalpojumu darbībām nevar uzskatīt par vienlīdzīgu šā nodokļa iemaksai valsts kasē, jo tādā veidā tiek izkropļota konkurence apraides tirgū.
(54)
Vairākas trešās personas uzskatīja, ka TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma definīciju nevar atzīt par likumīgu. Tika apšaubīts arī tas, vai ir nodrošināti pilnvarojuma un proporcionalitātes nosacījumi. It sevišķi TvDanmark piezīmēja, ka Komisijas aprēķinā attiecībā uz pārmērīgu kompensāciju jāņem vērā TV2 ieguvums no uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvojuma, no atbrīvojuma attiecībā uz dibināšanas kapitāla aizdevuma procentiem un iemaksām, valsts garantijas aizdevumiem darbības nodrošināšanai un no bezmaksas raidīšanas frekvences. TvDanmark argumentēja, ka televīzijas reklāmas ienākumu vispārīgās tirgus svārstības ir ierobežotas un nepamato TV2 pašu kapitāla uzkrāšanu.
(55)
Turklāt attiecībā uz reklāmas tirgu TvDanmark piezīmēja, ka TV2 cenu noteikšanas prakse komercoperatoriem rada apstākļus, kuros viņi nespēj segt vienkāršās izmaksas. TvDanmark bija spiests pazemināt savu mērķa reitinga punktu (turpmāk - “TRP”) cenu par apmēram 30-40 % salīdzinājumā ar TV2 cenu (TV2 TPR un bruto reitinga punktiem (turpmāk - “GRP”) ir lielāka vērtība, jo tam ir labāks pārklājums) (28), lai gūtu atsaucību tirgū. Tā kā TV2 ir ekskluzīvs pārklājums un programmu budžets, reklāmdevējs vienmēr ieguldīs daļu sava reklāmai atvēlētā budžeta TV2, lai sasniegtu maksimālu ietekmi, t. i., lielāku skaitu sasniegto iedzīvotāju, plašāku auditoriju un/vai attiecīgo frekvenci budžeta ietvaros. TvDanmark iesniedza datus, parādot, ka tā darbības ir cietušas zaudējumus laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam, un apgalvojot, ka TV2 negodīgā konkurence nav ļāvusi TvDanmark gūt pietiekamus ieņēmumus. TvDanmark arī iesniedza Copenhagen Economics izstrādātu analītisku pētījumu par cenu noteikšanu Dānijas televīzijas reklāmas tirgū. Ziņojumā salīdzinātas vidējās un marginālās cenas tirgū un secināts, ka konkurence pastāv tikai attiecībā uz atlikušo pieprasījumu, tāpēc salīdzinājuma pamatā jābūt marginālajām cenām. TvDanmark turklāt sniedza arī informāciju, kurā TV2 reklāmas cenas salīdzinātas ar citiem plašsaziņas līdzekļu veidiem un cenām citās valstīs.
(56)
TV3 norādīja, ka bija spiests piedāvāt ļoti lielas reklāmlaika cenu atlaides, lai noturētos reklāmas tirgū, jo TV2 piedāvāja marginālas papildu atlaides reklāmdevēju televīzijas reklāmām atvēlētā budžeta atlikušajai daļai, ja viņi arī šo atlikušo daļu reklāmas izvieto TV2.
(57)
Pēc lēmuma uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru Komisija saņēma arī piezīmes no Dānijas iestādēm. Turpmāk sniegts šo piezīmju galveno elementu kopsavilkums.
(58)
Dānijas iestādes argumentēja, ka TV2 piešķirtās raidīšanas frekvences nevar uzskatīt par priekšrocību, jo arī vietējām televīzijas raidstacijām ir rezervētas raidīšanas frekvences. Tāpēc TV2 nav saņēmis nekādu īpašu attieksmi. TV2 - tāpat kā citas raidstacijas - ir maksājis nodevu par frekvences izmantošanu.
(59)
Saistībā ar uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvojumu Dānijas iestādes piezīmēja, ka peļņa no komercdarbībām bija samērā ierobežota un ka metode, kas tika izvēlēta TV2 komercdarbību uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvojuma neitralizēšanai, neļāva šīm darbībām gūt finansiālu ieguvumu no šā atbrīvojuma.
(60)
Jautājumā par proporcionalitāti Dānijas iestādes atzīmēja, ka no TV2 fonda pārskaitītie DKK 167 miljoni tika piešķirti raidtīkla pāriešanai uz ciparu sistēmu. Tādēļ šos līdzekļus nevar uzskatīt par brīvi lietojamu pašu kapitālu.
(61)
Dānijas iestādes arī norādīja, ka pārpalikums laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam atspoguļoja saprātīgu peļņu no TV2 apgrozījuma. Šis kapitāls turklāt bija nepieciešams kā rezerve neparedzēta reklāmas ieņēmumu krituma gadījumā, un TV2 saskaņā ar likumu nebija atļauti aizdevumi, kas pārsniedz 4 % no gada apgrozījuma. Dānijas iestādes arī apgalvoja, ka valsts rīkojās saskaņā ar tirgus ekonomikas ieguldītāja principu, jo TV2 pašu kapitāls nepārsniedza apjomu, ko parasts tirgus ekonomikas ieguldītājs būtu ieguldījis. Šāds kapitāls nav pretrunā Līgumam, ciktāl šo kapitālu neizmanto TV2 komercdarbību šķērssubsīdijām.
(62)
Attiecībā uz TV2 rīcību reklāmas tirgū, Dānijas iestādes norādīja, ka TV2 vienmēr ir noteicis cenas tā, lai gūtu pēc iespējas lielākus ieņēmumus. Cenas noteica, pamatojoties tikai un vienīgi uz piedāvājumu un pieprasījumu. Katru gadu cenas noteica, ņemot vērā TV2 reklāmas nodaļas aplēses par skatītāju komerciāli aktīvo grupu (vecumā no 21 līdz 50 gadiem), kā arī programmu plānojumu, ekonomikas tendences un konkurenci tirgū. Aplēsēs neņēma vērā TV2 darbības izmaksas un licenču maksu summas. TV2 bija augstākās cenas Dānijas tirgū, tāpēc nav pamata aplūkot cenu samazināšanu, kas būtu palielinājusi nepieciešamību pēc papildu valsts finansējuma.
(63)
Dānijas iestādes iesniedza RBB Economics ziņojumu par konkurenci Dānijas televīzijas reklāmas tirgū. Šajā ziņojumā secināts, ka TV2 piemērotās vidējās neto cenas faktiski ir augstākas par konkurentu cenām, un TV2 un TvDanmark reklāmas cenu starpības pamatā ir relatīvais pieprasījums pēc to programmām un spēja piesaistīt skatītājus.
(64)
Pēc sprieduma pieņemšanas Komisija pieprasīja Dānijas iestādēm veikt analīzi attiecībā uz sprieduma ietekmi uz lietu.
(65)
Dānijas iestādes iesniedza savas piezīmes, kā arī TV2 piezīmes. Turpmāk sniegts šo piezīmju galveno elementu kopsavilkums.
(66)
Attiecībā uz reklāmas ieņēmumiem par 1995. un 1996. gadu Dānijas iestādes un TV2 apgalvoja, ka Dānijas valstij nebija kontroles pār šīm summām, tāpēc tās nevar uzskatīt par valsts līdzekļiem. Attiecībā uz skaitļiem Dānijas iestādes neapstiprināja Komisijas iesniegtās summas, bet paskaidroja, ka reklāmas ieņēmumu aprēķinā par 1995. un 1996. gadu jāņem vērā tas, ka daļu no TV2 fonda iegūtās naudas izmantoja, lai finansētu TV2 reģionālās raidstacijas, un ka šo daļu varēja finansēt tikai ar licenču maksām. Tomēr Dānijas iestādes piekrita, ka jebkurā gadījumā reklāmas ieņēmumi ir jāņem vērā, aprēķinot sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas uzdevuma neto izmaksas, un ka reklāmas ieņēmumi ir ieņēmumi, kas gūti no sabiedriskā pakalpojuma darbībām.
(67)
Turklāt Dānijas iestādes un TV2 atsaucās uz Tiesas spriedumu, apgalvojot, ka 2003. gada 24. jūlijaAltmark sprieduma (29) nosacījumi ir izpildīti. Šajā kontekstā Dānijas iestādes atgādināja, ka - tāpat kā BUPA lieta (30) - TV2 lieta ir saistīta ar apstākļiem, kas pastāvēja jau pirms Altmark sprieduma. Dānijas iestādes uzskatīja, ka Altmark nosacījumi ir jāpiemēro saskaņā ar minēto nosacījumu būtību un mērķi, lai varētu ņemt vērā lietas konkrētos faktus. Iestādes uzskatīja, ka saskaņā ar spriedumu, vienīgā Tiesas piemērotā prasība Dānijas valstij paredz, ka tai ir “pēc būtības” jāievēro Altmark nosacījumi.
(68)
Proti, Dānijas iestādes un TV2 uzskatīja, ka licences maksas noteikšanai piemērotā procedūra bija pārredzama un saskaņā ar Altmark 2. kritērija prasībām (vismaz pēc būtības), kas, viņuprāt, ir pietiekami, pamatojoties uz Tiesas spriedumu. Dānijas iestādes un TV2 uzskatīja, ka bija atbilstība arī 3. kritērijam, ciktāl TV2 bija atļauts paturēt saprātīgu peļņu. Attiecībā uz Altmark 4. nosacījumu Dānijas iestādes un TV2 uzsvēra dažādos kontroles pasākumus, ko piemēroja TV2, kā arī minēja BUPA judikatūru un Tiesas spriedumu, apgalvojot, ka šajā konkrētajā gadījumā šis kritērijs jāpadara elastīgāks vai atbilstība tam jānodrošina tikai pēc būtības. Pamatojoties uz Chronopost lietu (31), tie arī norādīja, ka praksē nav iespējams TV2 salīdzināt ar tipisku, labi vadītu uzņēmumu. Dānijas iestādes arī apgalvoja, ka kompensācija ir jāapstiprina saskaņā ar tirgus ekonomikas ieguldītāja kritēriju.
(69)
Turklāt Dānijas iestādes un TV2 uzskatīja, ka valsts atbalsts ir atzīstams par saderīgu. Tie paskaidroja procesu, kura rezultātā palielināja TV2 pašu kapitālu, un uzsvēra dažādos iemeslus, kādēļ šis pašu kapitāls bija vajadzīgs, lai TV2 varētu pildīt savus sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas uzdevumus.
(70)
Dažas trešās personas iesniedza piezīmes arī pēc Tiesas sprieduma. Būtībā tās paskaidroja, ka Altmark kritērijus nevar uzskatīt par izpildītiem, it sevišķi tādēļ, ka Tiesas minētie ekonomikas ziņojumi ir nepietiekami, lai parādītu, ka ir izpildīts 2. un 4. kritērijs. Tās arī norādīja, ka Komisijai jāsaglabā secinājums, kas bija tās atceltajā lēmumā par atgūšanu, proti, ka atbalsts nebija saderīgs.
IV. PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS
IV.1. VALSTS ATBALSTA ESĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA NOZĪMĒ
(71)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(72)
Komisijai jānovērtē, vai iepriekš aprakstītie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
IV.1.1. VALSTS LĪDZEKĻI UN ATTIECINĀMĪBA UZ VALSTI
(73)
Komisijai jānovērtē, vai attiecīgie pasākumi ir saistīti ar valsts līdzekļiem.
(74)
Attiecībā uz licenču maksām Komisija atzīmē, kādus secinājumus Tiesa šai saistībā ir izdarījusi savā spriedumā (32). Summu nosaka Dānijas iestādes; pienākums maksāt licences maksu neizriet no līgumiskām attiecībām starp TV2 un maksātāju, bet vienīgi no īpašumtiesībām uz televīzijas vai radio uztvērēju; vajadzības gadījumā licences maksu iekasē saskaņā ar iedzīvotāju nodokļu iekasēšanas noteikumiem; un, visbeidzot, tieši Dānijas iestādes nosaka TV2 daļu no licenču maksu ienākumiem. Tiesa secināja, ka licenču maksas līdzekļi ir pieejami Dānijas iestādēm, kas tos kontrolē, un ka tādēļ tie ir valsts līdzekļi.
(75)
Attiecībā uz reklāmas ieņēmumiem par 1995. un 1996. gadu Tiesa savā spriedumā norādīja, ka licenču maksas un reklāmas ieņēmumi pēc būtības ir atšķirīgi (33).
(76)
Šajā saistībā Tiesa savā spriedumā (34) norādīja, ka Komisija nebija sniegusi pietiekamu pamatojumu, kādēļ reklāmas ieņēmumi par 1995. un 1996. gadu jāuzskata par valsts līdzekļiem.
(77)
Ņemot vērā Preussen Elektra spriedumu (35), Komisijai ir jāparāda, vai reklāmas ieņēmumus par 1995. un 1996. gadu var uzskatīt par valsts līdzekļiem. Šai nolūkā tai jānovērtē, vai Dānijas valsts kontrolēja šos reklāmas ieņēmumus.
(78)
Šajā saistībā Komisija atzīmē šādus elementus, kas ir būtiski, izlemjot, vai reklāmas ieņēmumi par 1995. un 1996. gadu ir valsts līdzekļi.
(79)
TV2 1995. un 1996. gadā saņēma reklāmas ieņēmumus no TV2 fonda, kas savukārt tos saņēma no TV2 Reklame A/S.
(80)
TV2 Reklame bija atsevišķa, valstij piederoša sabiedrība, kas bija neatkarīga no TV2. Šo sabiedrību izveidoja, lai tā darbotos kā reklāmas pārdošanas aģents, pamatojoties uz TV2 komercdarbībām (36). TV2 Reklame bija līgumiskas attiecības ar reklāmdevējiem.
(81)
Nebija nekāda pienākuma pārskaitīt TV2 Reklame ieņēmumus TV2 fondam. Lēmumu par pārskaitījumu pieņēma Dānijas valsts (37). Kultūras ministram bija jāpieņem lēmums par TV2 Reklame peļņas daļu, kas jāpārskaita TV2 fondam. Šādu lēmumu pieņēma par vienu vai vairākiem gadiem vienlaikus, saņemot Dānijas parlamenta (parlamenta pastāvīgās Finanšu komitejas) apstiprinājumu. Kultūras ministrs varēja pieņemt lēmumu, ka nepārskaitītā peļņa - saņemot Finanšu komitejas apstiprinājumu - jāizmanto iepriekš izdotas valsts garantijas TV2 Reklame segšanai vai kultūras vajadzībām.
(82)
Praksē 1995. un 1996. gadā visa TV2 Reklame ieņēmumi tika pārskaitīti TV2 fondam.
(83)
TV2 fondu izveidoja ar mērķi nodrošināt TV2 licenču maksu ienākumus un reklāmas ieņēmumus. TV2 fonds piederēja TV2 grupai. To vadīja TV2 direktoru valde.
(84)
Nebija nekāda pienākuma reizi gadā pārskaitīt TV2 fonda līdzekļus TV2. Lēmumu par pārskaitījumu TV2 pieņēma Dānijas valsts. TV2 fondam patiešām bija juridisks pienākums pārskaitīt līdzekļus TV2 saskaņā ar kultūras ministra noteiktajiem pamatbudžetiem (38).
(85)
Praksē 1995. un 1996. gadā TV2 no TV2 fonda nesaņēma visus reklāmas ieņēmumus.
(86)
Turklāt TV2 fondam nebija atsevišķas uzskaites par reklāmas ieņēmumiem un licenču maksām. Ieņēmumi, kas netika pārskaitīti TV2, uzkrājās TV2 fondā. Tos pārskaitīja TV2, kad TV2 fondu slēdza.
(87)
Saskaņā ar TV2 un Dānijas iestāžu sniegto informāciju reklāmas ieņēmumi piederēja TV2, kam uz tiem bija juridiski pamatotas tiesības. TV2 un Dānijas iestādes atsaucās uz tieslietu ministra 2003. gada 22. novembra vēstuli, kurā tika norādīts, ka TV2 fonda līdzekļus drīkst izmantot tikai TV2 darbībām. Tāpēc saskaņā ar TV2 un Dānijas iestāžu sniegto informāciju pastāvēja juridisks pienākums galu galā TV2 fonda reklāmas ieņēmumus pārskaitīt TV2. Tomēr, kā norādīts iepriekš, nebija tiesību aktos paredzēta noteikuma pārskatīt visus reklāmas ieņēmumus TV2, un ministram bija jāpieņem konkrēts lēmums par to, vai un cik daudz līdzekļu jāpārskaita TV2.
(88)
Attiecībā uz TV2 arī jānorāda, ka TV2 nebija līgumisku attiecību ar reklāmdevējiem un TV2 nevarēja ietekmēt reklāmas darbības (39). Dānijas valdība apstiprināja, ka reklāmas ieņēmumu prognozes par nākamo gadu noteica neatkarīgi no TV2.
(89)
Pamatojoties uz iepriekš izklāstīto informāciju, Komisija uzskata, ka ministrs kontrolēja summas, kas bija TV2 Reklame un TV2 fondā. It sevišķi i) Dānijas valsts izlēma, vai daļa vai visi reklāmas ieņēmumi ir jāpārskaita TV2 fondam un TV2; ii) 1995. un 1996. gadā TV2 nesaņēma visus reklāmas ieņēmumus; un iii) nepārskaitītie reklāmas ieņēmumi uzkrājās TV2 fondā, kur praksē tie tika glabāti kopā ar licenču maksām.
(90)
Tādēļ Komisija uzskata, ka šajā konkrētajā gadījumā reklāmas ieņēmumi par 1995. un 1996. gadu, ko TV2 pārskaitīja ar TV2 Reklame un TV2 fonda starpniecību, ir valsts līdzekļi.
(91)
Jebkurā gadījumā valsts atbalsta summa, ko varētu atzīt par saderīgu, neatšķirtos, ja reklāmas ieņēmumus neuzskatītu par valsts līdzekļiem (quod non). Saskaņā ar Komisijas pastāvīgo praksi un 2001. gada Apraides paziņojumu (40) ieņēmumi no tādiem sabiedriskajiem pakalpojumiem kā reklāma ir jāņem vērā, aprēķinot sabiedriskā pakalpojuma neto izmaksas, t. i., pat ja tos neuzskatītu par valsts līdzekļiem, šie ieņēmumi mazinātu vajadzību pēc valsts finansējuma. Dānijas iestādes uzskata tāpat (41).
(92)
Jāpiebilst, ka līdzekļu ad hoc pārskaitījums TV2 no Radio fonda attiecas uz licenču maksu ieņēmumiem, kas bija pieejami TV2 saskaņā ar valsts lēmumu. Tas pats attiecas uz līdzekļu ad hoc pārskaitījumu no TV2 fonda, kad to likvidēja, jo - papildus iepriekš minētajam, ka Dānijas valstij bija kontrole pār TV2 - līdzekļi no TV2 fonda tika nodrošināti TV2 tikai saskaņā ar valsts lēmumu. Tāpēc, tā kā valsts joprojām kontrolēja šos līdzekļus, tie ir jāuzskata par valsts līdzekļiem. Tā kā reklāmas ieņēmumus uzskata par valsts līdzekļiem un tā kā jebkurā gadījumā lēmumu par pārskaitījumu TV2 minētā fonda likvidēšanas laikā pieņēma valsts, šo secinājumu neietekmē Dānijas iestāžu apgalvojums, ka vienreizējas summas pārskatījums TV2, ko veica saistībā ar likvidēšanu, izriet tikai un vienīgi no reklāmas ieņēmumiem.
(93)
Attiecībā uz citiem valsts pasākumiem Komisija uzskata, ka runa ir par valsts līdzekļu izmantošanu saistībā ar atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa, jo nodokļu ieņēmumu zaudējums ir līdzvērtīgs valsts līdzekļu patēriņam fiskālo izdevumu formā (42).
(94)
TV2 piešķirto atbrīvojumu no aizdevuma procentiem un iemaksām tieši nodrošina valsts un piešķir no valsts budžeta. Atsakoties no procentiem un iemaksām par šiem aizdevumiem, Dānijas valsts zaudē ienākumus, tāpēc šīs summas ir valsts līdzekļi. Turklāt tieši Dānijas valsts garantē aizdevumus darbības nodrošināšanai. Ieguvums no valsts garantijas ir tāds, ka ar garantiju saistīto risku uzņemas valsts. Šāda riska uzņemšanos valstij parasti atlīdzina ar atbilstīgu prēmiju. Ja valsts atsakās no šādas prēmijas, TV2 ir ieguvējs, savukārt valsts zaudē līdzekļus (43).
(95)
Turklāt valsts ir raidorganizācijai TV2 rezervējusi valsts mēroga raidīšanas frekvenci, par ko TV2 valsts struktūrai maksā frekvences nodevu. Izmeklēšanas periodā TV2 samaksātā gada nodeva bija no 2 līdz 4 miljoniem Dānijas kronu.
(96)
Tā kā trūkst pamata salīdzinājumam attiecībā uz samaksātajām nodevām par valsts mēroga frekvenci, šo nodevu var salīdzināt tikai ar nodevu, kas samaksāta par atļauju translēt lielākai iedzīvotāju daļai, izmantojot tīkla konfigurāciju. TV2 frekvences nodeva par valsts mēroga pārklājumu ir būtiski zemāka nekā tīkla nodeva, ko piemēroja TvDanmark un kas bija diapazonā no DKK 5 miljoniem 1997. gadā līdz DKK 30 miljoniem 2001. gadā, lai gan TvDanmark reģionālo frekvenču tīkla pārklājums ir tikai 77 %. Tādējādi TV2 varēja sasniegt lielāku Dānijas iedzīvotāju daļu par zemāku cenu.
(97)
Tāpēc Komisija uzskata, ka frekvences nodeva neatspoguļo tirgus nosacījumus un ka, nepieprasot tirgus likmi par šo resursu, valsts zaudēja ieņēmumus, ko varēja iekasēt valsts budžetā.
(98)
Savukārt, tā kā TV2 neraida, izmantojot vietējo frekvenču konfigurāciju, lai izveidotu valsts mēroga tīklu, TV2 nav jāmaksā tīkla nodeva. Tā kā valsts nebūtu varējusi likumīgi iekasēt šo nodevu no TV2, tā nezaudēja ieņēmumus, kas būtu iekasējami valsts budžetā, un tāpēc tas nav saistīts ar valsts līdzekļiem.
(99)
Tāpat Komisija nav konstatējusi valsts līdzekļus saistībā ar juridisko noteikumu, kas paredz pienākumu kopīgo antenu iekārtu īpašniekiem raidīt sabiedriskā pakalpojuma programmas, izmantojot šīs iekārtas ( must-carry ), jo valsts neatsakās no ienākumiem, ne arī aktīvi pārskaita līdzekļus šiem operatoriem. Tādējādi, izmantojot piekļuves noteikumus, TV2 negūst finansiālas priekšrocības no valsts līdzekļiem (44).
(100)
Visi iepriekš aprakstītie pasākumi ir attiecināmi uz Dānijas valsti, jo, kā aprakstīts iepriekš, tie kaut kādā veidā ir saistīti ar Dānijas valsts lēmumu.
IV.1.2. SELEKTĪVA PRIEKŠROCĪBA UN KONKURENCES IZKROPĻOŠANA
(101)
Komisija uzskata, ka licenču maksas ieņēmumi, pārskaitījumi no TV2 fonda (tostarp reklāmas ieņēmumi par 1995. un 1996. gadu) un no Radio fonda, atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa, atbrīvojums no aizdevuma procentiem un iemaksām, kā arī valsts garantija aizdevumiem darbības nodrošināšanai un piekļuve valsts mēroga frekvencei saskaņā ar labvēlīgiem nosacījumiem nodrošina ekonomisku un finansiālu priekšrocību TV2, kas to atbrīvo no darbības izmaksām, kuras pretējā gadījumā būtu jāsedz no tā budžeta. Turklāt TV2 konkurenti šādus līdzekļus nesaņēma.
(102)
Tomēr valsts pasākumi, ar ko kompensē vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (turpmāk - “VTNP”) papildu izmaksas nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ja ir izpildīti četri nosacījumi, kas izklāstīti Tiesas Altmark spriedumā (45):
-
pirmkārt, saņēmējuzņēmumam faktiski ir jābūt uzliktām sabiedrisko pakalpojumu pildīšanas saistībām un šīm saistībām jābūt skaidri definētām,
-
otrkārt, kompensācijas aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš noteiktiem objektīvā un pārredzamā veidā,
-
treškārt, kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai nosegtu visus vai daļu izdevumu, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos ieņēmumus un saprātīgu peļņu saistībā ar šo saistību izpildi,
-
ceturtkārt, ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz to izdevumu analīzi, kādi, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts un adekvāti nodrošināts ar transporta līdzekļiem, lai spētu izpildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos ieņēmumus un paredzot saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi.
(103)
Kā tiks plašāk izskatīts šā lēmuma daļā, kas attiecas uz saderību (sk. šā lēmuma 160. apsvērumu un turpmākos apsvērumus), no Tiesas sprieduma izriet, ka Altmark 1. kritērijs ir izpildīts.
(104)
Attiecībā uz Altmark 2. kritēriju, saskaņā ar kuru sabiedriskā pakalpojuma kompensācijas aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš noteiktiem objektīvā un pārredzamā veidā, Komisijai ir jānovērtē juridiskie un ekonomiskie apstākļi, kādos izmeklēšanas periodā tika noteikti licences maksas ieņēmumi, kādi jāsaņem TV2. Šajā saistībā Komisija norāda, ka procedūra atbilda turpmāk aprakstītajam.
(105)
Saskaņā ar Dānijas iestāžu 2003. gada 24. marta vēstules 29. un 30. punktu Radio un televīzijas apraides likumā, kas bija spēkā izmeklēšanas periodā (46), bija noteikts, kā finansējama TV2 raidstacija kopumā (licences maksa, reklāmas ieņēmumi un citi ieņēmumu avoti), un paredzēts, ka kultūras ministrs nosaka TV2 un DR licences maksu daļu, tātad attiecīgi arī TV2 piešķiramās kompensācijas summu. Jāatzīmē, ka par 1995. un 1996. gadu TV2 savu licenču maksu daļu saņēma no TV2 fonda.
(106)
Atbilstīgi iedibinātai praksei šo kompensācijas summu noteica ministrs, apspriežoties ar Dānijas parlamenta Finanšu ministriju, atbilstīgi plašsaziņas līdzekļu nolīgumam, kas noslēgts ar lielāko daļu Dānijas parlamenta politisko partiju. Attiecīgajā periodā bija noslēgti 3. plašsaziņas līdzekļu nolīgumi: plašsaziņas līdzekļu nolīgums par 1994.-1997. gadu, kas noslēgts 1993. gada 16. septembrī, plašsaziņas līdzekļu nolīgums par 1997.-2000. gadu, kas noslēgts 1996. gada 10. maijā, un plašsaziņas līdzekļu nolīgums par 2001.-2004. gadu, kas noslēgts 2000. gada 28. martā.
(107)
Tādējādi licences maksu ieņēmumi bija noteikti uz samērā ilgu laikposmu. Izmeklēšanas periodā TV2 piešķirto kompensāciju nevienu reizi nepārskatīja - pat tad, kad TV2 ieņēmumi sāka samazināties. Piemēram, lai gan TV2 reklāmas ieņēmumi 1999. gadā krasi samazinājās, kompensācija netika pielāgota, lai to atspoguļotu.
(108)
Dānijas iestādes informēja, ka kompensāciju noteica, pamatojoties uz cenām un algu indeksāciju saskaņā ar TV2 budžetu un pārskatiem, kā arī uz ekonomikas analīzi.
(109)
Revidentu uzņēmums KPMG 1995. un 1999. gadā veica padziļinātas ekonomikas analīzes. KPMG palīdzēja uzraudzības grupa, kuras sastāvā bija vadošo tirgus dalībnieku pārstāvji, tostarp TV2 konkurenti saistībā ar 1999. gada ziņojumu. It sevišķi uzmanību pievērsa iespējamiem ieņēmumiem no citiem ienākumu avotiem, kas nebūtu licenču maksas, piemēram, no reklāmas ieņēmumiem.
(110)
Dānijas iestādes savas 2003. gada 24. marta vēstules 164. un 165. punktā norādīja, ka KPMG konsultatīvie pētījumi, kuru mērķis bija prognozēt reklāmas apgrozījuma iespējamākās tendences Dānijas reklāmas tirgū un TV2 ienākumu avotus, kā arī konstatēt ar šīm prognozēm saistītās nenoteiktības, tika izstrādāti, lai nodrošinātu labāku pamatu Dānijas valdībai un Dānijas parlamentam sarunu par plašsaziņas līdzekļu politiku laikā noteikt un sadalīt licenču maksas ieņēmumus.
(111)
Dānijas iestādes informēja, ka dokumenti, ko izmantoja kompensācijas noteikšanai, bija publiski pieejami. Plašsaziņas līdzekļu nolīgumi bija publicēti paziņojumos presei un parlamenta protokolu formālajā ziņojumā (Folketingstidende). Tiesību akti, ar kuriem bija paredzēts īstenot plašsaziņas līdzekļu nolīgumus, tika publicēti Dānijas oficiālajā laikrakstā Lovtidende. Kopā ar iepriekš minētajām ekonomikas analīzēm publicēja arī TV2 pārskatus.
(112)
Ņemot vērā Tiesas spriedumu, Komisijai jānovērtē, vai, balstoties uz iepriekš aprakstīto procedūru, var izdarīt secinājumu, ka Altmark 2. kritērijs ir izpildīts.
(113)
No vienas puses, Komisija atzīmē, ka savā spriedumā (47) Tiesa norādīja, ka “[…] ka nevar izslēgt, ka iepriekš minētie nosacījumi pat licenču līdzekļu daļu, kas pienākas TV2, var būt objektīvi un pārskatāmi, jo tajos cita starpā paredzēta Dānijas Parlamenta līdzdalība, tie ir balstīti uz ekonomiskām analīzēm, kuras ir izstrādājis revīzijas uzņēmums, kam palīdzēja ekspertu uzraudzības grupa, kurā esot piedalījušies TV2 konkurenti, un ka šīs analīzes, tāpat kā TV2 grāmatvedības atskaites, tika publicētas. Tātad nevar izslēgt, ka nopietna šo nosacījumu analīze attiecīgajā gadījumā liktu izdarīt secinājumu, ka Dānijas Karaliste, pat pirms Tiesa noteica Altmark kritērijus, būtībā bija nodrošinājusi otrā kritērija nodrošināšanu”. Turklāt Tiesa arī sprieda, “ka licenču līdzekļu daļa, kas pienākas TV2, tika aprēķināta, balstoties uz pieņēmumu, ka TV2 turpinātu gūt labumu no citiem valsts pasākumiem (48)” (t. i., nodokļa atbrīvojums utt.).
(114)
Komisija uzskata, ka Dānijas parlamenta iesaistīšanās procesā, kura rezultātā noteica licenču maksu, nodrošināja zināmu pārredzamību un objektivitāti. Turklāt par plašsaziņas līdzekļu nolīgumiem, kuros bija noteiktas licenču maksu summas, kas jāsaņem TV2, lēmums tika pieņemts par vairākiem gadiem uz priekšu, un izmeklēšanas periodā TV2 kompensācija netika vēlāk pārskatīta.
(115)
Tomēr KPMG sagatavotajos ekonomikas ziņojumos bija prognozēta tikai tā reklāmas ieņēmumu summa, ko TV2 uzkrāj (t. i., ienākumi). Attiecībā uz izmaksām saistībā ar kompensācijas noteikšanu šajos ekonomikas ziņojumos netika pausta nostāja, un Komisijai šķiet, ka plašsaziņas līdzekļu nolīgumu pamatā bija vienīgi TV2 iepriekšējo gadu izmaksu indeksācija. Dānijas iestādes patiesi norādīja, ka kompensāciju noteica, pamatojoties uz cenu un algu indeksāciju saskaņā ar TV2 budžetu un pārskatiem, kā arī uz ekonomikas analīzēm, kurās novērtēja tikai ienākumus un kuras neattiecās uz 1993. gada 16. septembrī noslēgtajā plašsaziņas līdzekļu nolīgumā ietverto periodu.
(116)
Turklāt nebija nekādu norāžu par to, saskaņā ar kādiem kritērijiem kompensācija aprēķināma. Kompensācijas summa tika noteikta iepriekš, taču Altmark 2. kritērijs paredz, ka kompensācijas aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš noteiktiem objektīvā un pārredzamā veidā.
(117)
Pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija uzskata, ka Altmark 2. kritērijs nav izpildīts. Jebkurā gadījumā Altmark kritēriji ir kumulatīvi, un Komisija uzskata, ka 4. kritērijs nav izpildīts (skatīt turpmāk).
(118)
Saskaņā ar Altmark 4. kritēriju “ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz to izdevumu analīzi, kādi, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts un adekvāti nodrošināts ar transporta līdzekļiem, lai spētu izpildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos ieņēmumus un paredzot saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi”.
(119)
Konkrētajā gadījumā sabiedrisko pakalpojumu sniedzējs TV2 netika izvēlēts publiskā iepirkuma procedūras ietvaros. Tā kā nebija konkursa, Komisijai ir jānovērtē, vai kompensācijas līmenis tika noteikts, pamatojoties uz izmaksām, ar kādām saskartos tipisks, labi vadīts un ar ražošanas līdzekļiem atbilstīgi nodrošināts uzņēmums, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības.
(120)
Ekonomikas un juridiskie nosacījumi, kas bija pamatā TV2 kompensācijas noteikšanai, ir aprakstīti iepriekš. Ņemot vērā Tiesas spriedumu un to, ka Tiesa minēja, ka Dānijas Karalistes ieviestā procedūra, lai noteiktu TV2 maksājamos licenču maksu ienākumus laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam, cita starpā bija saistīta ar ekonomikas analīžu sagatavošanu ar TV2 konkurentu palīdzību, Komisijai it sevišķi jāņem vērā KPMG 1995. un 1999. gada ziņojumi, lai novērtētu, vai tika veikts TV2 izmaksu salīdzinājums ar tipiska, labi vadīta uzņēmuma izmaksām.
(121)
Ziņojumos, ko sagatavoja ar KPMG palīdzību, izskatīja dažādus scenārijus attiecībā uz reklāmas tirgus attīstību konkrētajos licenču maksas periodos. Ziņojumos nav ietverta nekāda informācija par pašu TV2 (piemēram, par tā finansiālo stāvokli vai darbības izmaksām), bet tajos ir atspoguļots, kā reklāmas ieņēmumi varēja attīstīties un kāda vispārējā reklāmas tirgus daļa varēja nodrošināt ieņēmumus TV2. Šie ziņojumi, kuros bija prognozēta iespējamākā reklāmas apgrozījuma attīstība Dānijas reklāmas tirgū un noteiktas ar šīm prognozēm saistītās nenoteiktības, bija daļa no procedūras, ko Dānijas iestādes izmantoja, lai noteiktu TV2 piešķiramo licences maksu.
(122)
KPMG ziņojumos nav novērtētas TV2 vai citu operatoru izmaksas. Tajos izskatīta tikai reklāmas tirgus attīstība un TV2 daļa reklāmas ieņēmumos. Jāatzīmē arī, ka šie ziņojumi nav saistīti ar izmeklēšanas perioda pirmajiem gadiem, uz kuriem attiecās 1993. gada plašsaziņas līdzekļu nolīgums.
(123)
Zināmā mērā šo ziņojumu izstrādē bija iesaistīti konkurenti. Attiecībā uz 1995. gada ziņojumu ir norādīts, ka bija iesaistītas “daudzas ieinteresētās personas”, bet ziņojumā nav skaidri norādīts, kas tieši. KPMG 1999. gada ziņojumā ir minēta ekspertu uzraudzības grupa, kurā patiešām piedalījās TV2 konkurenti. Tomēr tas, ka šos ziņojumus zināmā mērā sagatavoja ar TV2 konkurentu palīdzību, pats par sevi nenozīmē, ka tika veikta konkurentu izmaksu analīze.
(124)
Turklāt šajos ziņojumos nav analīzes par izmaksām, ar kādām saskartos tipisks, labi vadīts un ar ražošanas līdzekļiem atbilstīgi nodrošināts uzņēmums, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, bet drīzāk izskatīts vispārīgāks jautājums par reklāmas tirgus prognozēm, kā arī par TV2 reklāmas ieņēmumu apmēru nākotnē. Jāpiebilst arī, ka reklāmas tirgus cenas tika noteiktas, pamatojoties uz tādiem dažādiem elementiem kā skatītāju daļa, nevis tikai uz izmaksām.
(125)
Dānijas iestādes un TV2 arī izvirzīja juridiskus un uz faktiem balstītus argumentus saistībā ar Altmark 4. kritēriju.
(126)
Pirmkārt, Dānija atsaucās uz BUPA lietu un apgalvoja, ka Komisijai nav obligāti jāpiemēro Altmark 4. kritērijs vai ka vismaz, ņemot vērā Tiesas spriedumu, jānovērtē tikai, vai tas ir izpildīts pēc būtības. Komisija uzskata, ka BUPA lietā situācija bija ļoti specifiska, jo attiecīgā shēma, kas bija saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu, nebija saistīta ar izmaksām, kā tas ir sabiedrisko pakalpojumu nozarēs, bet sistēmas pamatā bija klientu riska profili. Šādā situācijā uzņēmumam nebija iespējas uzlabot efektivitāti, balstoties uz savām izmaksām. Savukārt sabiedriskajām raidorganizācijām ir iespējams aprēķināt kompensāciju, pamatojoties uz izmaksām un ieņēmumiem.
(127)
Otrkārt, atsaucoties uz Chronopost lietu (49), Dānija argumentē, ka tādu sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju kā TV2 nevar salīdzināt ar privātu uzņēmumu. Tomēr Komisija uzskata, ka - pretēji izmaksu sadalījuma jautājumam saistībā ar saderības novērtējumu, ko veica Chronopost lietā - Altmark 4. kritērija būtība tieši paredz, ka, ja nav rīkots konkurss, sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja izmaksas jāsalīdzina ar tipiska, labi vadīta un ar ražošanas līdzekļiem atbilstīgi nodrošināta uzņēmuma izmaksām.
(128)
Turklāt Dānija apgalvoja, ka saistībā ar regulārām TV2 pārbaudēm Valsts revīzijas birojs veica finanšu un vadības revīzijas attiecībā uz TV2 pārskatiem un ka tika piemēroti regulāri kontroles pasākumi, kas aptvēra arī efektivitātes aspektus. Tomēr Komisija uzskata, ka tas, ka TV2 pārskati tika iesniegti apstiprināšanai Kultūras ministrijai, nav pietiekami, lai parādītu, ka TV2 izmaksas atbilst tipiska, labi vadīta uzņēmuma izmaksām. Turklāt ir apšaubāms, ka ex post kontroles pasākumi ir būtiski, lai nodrošinātu 4. kritērija izpildi, ja pirms kompensācijas noteikšanas netika veikta izmaksu analīze.
(129)
Tāpat Dānijas iestādes jo īpaši atsaucās uz Dānijas Valsts revīzijas biroja 2000. gada ziņojumu, kurā TV2 produktivitātes tendences zināmā mērā salīdzinātas ar DR un ārvalstu sabiedrisko raidorganizāciju (Lielbritānijas apraides korporācijas “BBC”, Sveriges Television“SVT” un Norsk Riksringkastning“NRK”) produktivitātes tendencēm. Šajā ziņojumā Valsts revīzijas birojs secināja, ka gan DR, gan TV2 uzlaboja produktivitāti laikposmā no 1990. līdz 1999. gadam. DR lielākā mērā nekā TV2 samazināja stundas izmaksas, kas saistītas ar pirmajām translācijām, taču 1999. gadā DR stundas izmaksas par pirmajām translācijām vienalga bija par 53 % augstākas nekā TV2 izmaksas. DR stundas apraides izmaksas 1999. gadā bija par aptuveni 29 % augstākas nekā TV2 izmaksas. Valsts revīzijas birojs arī uzskatīja, ka DR un TV2 produktivitātes tendences bija labākas nekā trīs citu sabiedrisko raidorganizāciju produktivitātes tendences vai līdzvērtīgas tām.
(130)
Tomēr ar šo ziņojumu nepietiek, lai apliecinātu, ka 4. kritērijs ir izpildīts.
(131)
Ziņojums patiešām tika izstrādāts tikai pēc plašsaziņas līdzekļu nolīgumiem, kuros noteikta kompensācijas summa, tāpēc tas neapliecina, ka kompensācija tika noteikta, pamatojoties uz izmaksām, ar kādām būtu saskāries tipisks uzņēmums, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumus.
(132)
Turklāt ziņojumā tiek veikts salīdzinājums ar citām sabiedriskajām raidorganizācijām, tāpēc tas nav par “tipisku” raidorganizāciju. Piemēram, nav noteikts, ka DR izmaksas, kuram nav atļauts gūt finansējumu no reklāmas un kura kompensācijas līmenis ir noteikts tajā pašā plašsaziņas līdzekļu nolīgumā, kur noteikts TV2 kompensācijas līmenis, ir tipiska uzņēmuma izmaksas. Tāpēc saskaņā ar Altmark 4. kritēriju nav iespējams izdarīt secinājumus no salīdzinājuma ar DR izmaksām.
(133)
Turklāt, runājot par salīdzinājumu ar ārvalstu sabiedriskajām raidorganizācijām, ziņojumā TV2 produktivitātes tendences ir salīdzinātas tikai ar vienu citu sabiedrisko raidorganizāciju, bet netiek pausts viedoklis par efektivitāti kā tādu, tādēļ viedoklis nav pausts arī par izmaksām. Zemākas produktivitātes prognozes var izraisīt vairāki cēloņi, tostarp arī tas, ka efektivitāte kā tāda bija augstāka perioda sākumā, vai tas, ka raidorganizācija nespēja palielināt savu raidlaiku. Piemēram, ziņojuma 51. punktā norādīts, ka “konkrētajā laikposmā BBC un SVT bija gandrīz identiska izmaksu attīstība, t. i., apmēram 50 % pieaugums reālā izteiksmē, savukārt NRK izmaksas palielinājās par aptuveni 60 % reālā izteiksmē. Kā minēts iepriekš, DR izmaksas palielinājās par 23 % reālā izteiksmē, savukārt TV2 - par 63 %. Tā kā BBC un SVT raidlaiks nepalielinājās tikpat lielā mērā, cik pārējo raidorganizāciju raidlaiks, kā jau norādīts iepriekš, šī izmaksu attīstība nozīmēja, ka SVT un BBC neuzlaboja savu produktivitāti tāpat, kā to darīja pārējās trīs sabiedriskās raidorganizācijas”.
(134)
Komisija arī atzīmē, ka ziņojuma 50. punktā ir sacīts, ka “tā kā Valsts revīzijas birojs nav sīkāk izskatījis ārvalstu sabiedrisko raidorganizāciju pārskatus, ir iespējamas atšķirības starp šo raidorganizāciju darbībām un starp aprēķinu metodēm, kas izmantotas atsevišķiem pārskata posteņiem. Tas nozīmē, ka izmantotās izmaksas un no tām izrietošās vienību izmaksas ne vienmēr attiecas uz identiskām darbībām un ka tās ne vienmēr ir aprēķinātas saskaņā ar identiskiem uzskaites principiem. Rezultātā vienību izmaksu līmeņi nav piemēroti salīdzināšanai. Tā kā ārvalstu raidorganizācijas ziņojumā ir iekļautas, lai varētu salīdzināt produktivitātes “attīstību”, nevis produktivitātes līmeni kā tādu, Valsts revīzijas birojs uzskata, ka ar ārvalstu televīzijas raidorganizācijām saistītie dati pašreizējā formā tomēr var tikt izmantoti kā pamatots attīstības rādītājs”. Ziņojuma 53. punktā ir arī norādīts, ka “Valsts revīzijas birojs nav sīkāk izskatījis iepriekš aprakstītās attīstības cēloņus, jo, kā norādīts iepriekš, noteikto vienības izmaksu attīstība ir atkarīga no raidorganizāciju programmu piedāvājuma, un analīzē jebkurā gadījumā pieņem, ka kvalitāte nav mainījusies. Tā kā tas sarežģī salīdzinājumus starp attiecīgajām sabiedriskajām raidorganizācijām, analīzes konstatējumi ir jāinterpretē, ievērojot zināmu piesardzību. Šajā saistībā Kultūras ministrija ir paziņojusi, ka piekrīt aprakstītajai izmaksu attīstībai un ka DR, TV2 un ārvalstu sabiedrisko raidorganizāciju vienības izmaksas jāinterpretē, ievērojot zināmu piesardzību”.
(135)
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka ziņojumā nav norādīts, ka TV2 izmaksas bija tādas, ar kurām saskartos tipisks, labi vadīts uzņēmums, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus.
(136)
Visbeidzot, pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija uzskata, ka Altmark 4. kritērijs nav izpildīts, un, tā kā šie kritēriji ir kumulatīvi, TV2 piešķirtā kompensācija neatbilst Tiesas kritērijiem Altmark spriedumā. Jebkurā gadījumā, kā tiks parādīts turpmāk, Komisija uzskata, ka kompensāciju var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(137)
Komisijai jānovērtē arī, vai attiecīgie pasākumi varētu atbilst tirgus ieguldītāja principam. Dānijas iestādes un TV2 argumentēja, ka pasākumi nav uzskatāmi par valsts atbalstu, jo ir izpildīts tirgus ieguldītāja princips. Tās it sevišķi uzskata, ka saskaņā ar tirgus ieguldītāja principu bija pilnīgi pamatoti pārpalikumu atstāt TV2, lai uzkrātu pašu kapitālu.
(138)
Šajā saistībā vispirms jāatzīmē, ka jautājums par to, ciktāl pasākumi izpildīja tirgus ieguldītāja principu, atšķiras no jautājuma par to, ciktāl pasākumus varētu uzskatīt par vajadzīgiem, lai pildītu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus (sk. saderības novērtējumu turpmāk), t. i., tas, ka varētu būt nepieciešamas zināmas rezerves un pašu kapitāls, lai TV2 varētu pildīt savus sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus, nenozīmē, ka privāts ieguldītājs būtu atstājis šos naudas līdzekļus uzņēmumā un nebūtu pieprasījis dividendes.
(139)
Komisijai saskaņā ar iedibināto judikatūru ir jānosaka, vai līdzīgos apstākļos no privāta ieguldītāja, kura lielums būtu pielīdzināms struktūrām, kas pārvalda valsts sektoru, varētu sagaidīt tādas pašas kapitāla iemaksas (50). Lai gan privāta ieguldītāja rīcībai, ar kuru jāsalīdzina valsts sektora ieguldītājs, nav jābūt tāda parasta ieguldītāja rīcībai, kas iegulda, lai samērā īsā laikā gūtu peļņu, tai jābūt vismaz tādas privātas kontrolakciju sabiedrības vai privātas uzņēmumu grupas rīcībai, kura īsteno struktūrpolitiku un vadās pēc rentabilitātes perspektīvām ilgākā termiņā.
(140)
Turklāt saskaņā ar iedibināto judikatūru vērtējums par to, vai kritērijs ir izpildīts, jāveic lēmuma pieņemšanas laikā, nevis ex post (51).
(141)
Šajā gadījumā Dānija ir vienīgais TV2 akcionārs un gan pirmais, gan pēdējais kreditors, kam jāsaņem kompensācija uzņēmuma bankrota gadījumā. Tāpēc, skatoties no ieguldītāja perspektīvas, Dānijas valsts varētu censties gūt peļņu no sava ieguldījuma, vai nu pieprasot atlīdzinājumu procentu veidā no aizdevuma, vai peļņu no pašu kapitāla ieguldījuma.
(142)
Šajā saistībā Komisija atzīmē, ka konkrētajā periodā Dānija atteicās no savām tiesībām uz procentu maksājumiem un pieļāva, ka par aizdevumiem neveic iemaksas. Turklāt Dānijas valsts nav pieprasījusi nekādu atlīdzību par TV2 uzkrāto kapitālu. Tātad Dānijas valsts nepieprasīja normālu peļņu no sava ieguldījuma, kā parasti rīkotos kreditors vai uzņēmuma īpašnieks.
(143)
Turklāt Dānijas iestādes nav minējušas derīgus pamatojumus, kādēļ stratēģiski būtu saprātīgi pārpalikumu no jauna ieguldīt TV2, nevis pieprasīt atlīdzību procentu vai dividenžu veidā. Šādu lēmumu ieguldītājs parasti pieņemtu tikai tad, ja uzskatītu, ka atkārtots ieguldījums paaugstinās sākotnējā ieguldījuma vērtību.
(144)
Šajā gadījumā nav konstatēts, ka būtu pastāvējis uzņēmējdarbības plāns vai konkrēta uzņēmējdarbības stratēģija, kas apliecinātu iepriekš sacīto. Tāpat nav bijušas nekādas citas norādes, ka TV2 plānoja attīstīt savas darbības, lai nodrošinātu šādu vērtības pieaugumu. Šādi Komisija necenšas paļauties uz formāliem argumentiem, lai atspēkotu Dānijas iestāžu argumentu par tirgus ieguldītāju principu, bet tikai lai novērtētu, vai tirgus ekonomikas ieguldītājs būtu izlēmis līdzekļus atstāt TV2, pamatojoties uz informāciju, kas bija tā rīcībā laikā, kad tas pieņēma šo lēmumu. Tomēr, ņemot vērā informāciju, kura bija pieejama laikā, kad līdzekļus atstāja TV2 (52), neatkarīgi no apsvērumiem, kas saistīti ar TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumiem un ko privāts ieguldītājs nebūtu ņēmis vērā, Komisija uzskata, ka nebija ne uzņēmējdarbības plāna, ne ieguldījumu projekta, ne arī kāda cita elementa, uz kura pamata saprātīgs privātais ieguldītājs būtu uzskatījis, ka atkārtots ieguldījums palielinātu vērtību tā sākotnējam ieguldījumam, un tādēļ būtu izlēmis līdzekļus atstāt TV2, nevis pieprasīt atlīdzību.
(145)
Turklāt Dānijas iestādes ir izmantojušas peļņu no apgrozījuma kā kritēriju, lai parādītu, ka tās rīkojās kā privāts ieguldītājs, atkārtoti ieguldot līdzekļus TV2. Tomēr šajā gadījumā ir jāuzsver, ka Dānijas valdība jau ir TV2 finansējuma nodrošinātājs, jo tā tam nodrošina būtiskus ieņēmumus, lai segtu daļu no darbības izmaksām. Šo ieņēmumu apmēram ir tieša ietekme uz rezultātiem, ko TV2 var sasniegt. Praksē rezultātu koeficientu var uzlabot, vienkārši palielinot valsts finansējuma apmēru. Tomēr, tā kā pārmērīgs finansējums parasti arī sekmē neefektivitāti, kā rezultātā tiek patērēts vēl vairāk valsts līdzekļu, noteikti nevar uzskatīt, ka lielāks finansējums vienmēr nodrošina labākus rezultātus.
(146)
Tādējādi Dānijas iestāžu rīcību nevar uzskatīt par tirgus ekonomikas ieguldītāja rīcību. Jebkurā gadījumā, kā tiks parādīts turpmāk, Komisija uzskata, ka kompensāciju var uzskatīt par saderīgu. Kā jau minēts, jautājums par tirgus ieguldītāja principu atšķiras no jautājuma par to, vai Dānijas valsts lēmums atstāt pārpalikumu TV2, lai uzkrātu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumiem vajadzīgo pašu kapitālu, bija pamatots.
(147)
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka izmeklēšanas periodā TV2 šie pasākumi nodrošināja priekšrocības. Televīzijas apraides tirgū TV2 konkurē ar citām raidorganizācijām, kas nesaņēma tādas pašas priekšrocības. Tāpēc pasākumi jāuzskata par selektīviem un par tādiem, kas izkropļo konkurenci, LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
IV.1.3. IETEKME UZ TIRDZNIECĪBU
(148)
Uz valsts pasākumiem attiecas LESD 107. panta 1. punkts, ciktāl tie ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tā tas ir gadījumos, kad attiecīgās darbības ir saistītas ar tirdzniecību Kopienā.
(149)
Tiesa ir izstrādājusi plašu šā jēdziena interpretāciju. Saskaņā ar Tiesas judikatūru, ja atbalsts nostiprina uzņēmuma pozīcijas salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas konkurē tirdzniecības jomā Kopienā, jāuzskata, ka minētais atbalsts ietekmē šādu tirdzniecību (53). Tas, ka attiecīgais uzņēmums neiesaistās eksportā, nenozīmē, ka tirdzniecība nav skarta. Ja dalībvalsts piešķir atbalstu uzņēmumam, ir iespējams saglabāt vai pat palielināt tā iekšzemes darbības, kas savukārt samazina citu uzņēmumu iespējas nostiprināties tirgū. Attiecīgi atbalsts ļauj saņēmējam paturēt tirgus daļu, ko pretējā gadījumā varēja iegūt konkurenti no citām dalībvalstīm (54).
(150)
Komisija Apraides paziņojuma 18. punktā, atsaucoties uz Tiesas judikatūru, norāda, ka “tādēļ sabiedrisko raidorganizāciju valsts finansējums būtībā ietekmē dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. Tas skaidri attiecas uz programmu tiesību pārņemšanu un pārdošanu, kas bieži vien notiek starptautiskā līmenī. Arī reklāmai to sabiedrisko raidorganizāciju gadījumā, kurām atļauts pārdot reklāmas laiku, ir pārrobežu ietekme, jo īpaši viendabīgos valodu reģionos, kas pārsniedz valsts robežas. Turklāt komerciālo raidorganizāciju īpašnieku struktūra var pārsniegt vienas dalībvalsts robežas”.
(151)
Šajā gadījumā Komisija atzīmē, ka TV2 darbojas starptautiskajā tirgū un apmainās ar televīzijas programmām (55). Tas tieši konkurē ar komerciālajām raidorganizācijām, kas darbojas starptautiskajā apraides tirgū un kam ir starptautiska īpašumtiesību struktūra. TV2 piešķirtie finanšu līdzekļi ir tam nodrošinājuši konkurētspējas priekšrocību, lai nopirktu audiovizuālās tiesības un ieguldītu programmās, ko pēc tam var pārdot. Turklāt atbalsta pasākumi ir TV2 nodrošinājuši labvēlīgu situāciju salīdzinājumā ar tā konkurentiem Eiropas Savienībā, samazinot konkurentu iespējas nostiprināties Dānijas tirgū.
(152)
Tāpēc Komisija secina, ka TV2 piešķirtie pasākumi ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
IV.1.4. SECINĀJUMS
(153)
Tā kā ir izpildīti visi LESD 107. panta 1. punkta nosacījumi, Komisija secina, ka TV2 piešķirtie un iepriekš aprakstītie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(154)
Tā kā TV2 sāka raidīt 1989. gadā, visi pasākumi par labu TV2 ir īstenoti pēc Dānijas pievienošanās Eiropas Savienībai. Tādēļ pasākumi, tostarp licences maksa, ir jauns valsts atbalsts (nevis pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē).
IV.2. ATBALSTA SADERĪBA AR IEKŠĒJO TIRGU
(155)
Komisija uzskata, ka nav acīmredzama pamata piemērot LESD 107. panta 2. punktu un 107. panta 3. punkta a), b), c) un d) apakšpunktu, un ne Dānijas iestādes, ne TV2 nav šajā saistībā izvirzījuši argumentus.
(156)
Tāpēc Komisija izvērtēs, vai būtu piemērojams LESD 106. panta 2. punkts.
(157)
Saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu “uz uzņēmumiem, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi vai kas darbojas kā dalībvalstu fiskāli monopoli, attiecas Līgumos ietvertie noteikumi un jo īpaši noteikumi par konkurenci, ja šo noteikumu piemērojums de iure vai de facto netraucē veikt tiem uzticētos konkrētos uzdevumus. Tie nedrīkst ietekmēt tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Savienības interesēm”.
(158)
Lai pasākumam varētu piemērot šo izņēmumu, jāizpilda šādi nosacījumi:
-
attiecīgajam pakalpojumam jābūt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumam (turpmāk - “VTNP”), un dalībvalstij tas skaidri jāformulē (definīcija),
-
attiecīgajam uzņēmumam jābūt dalībvalsts tieši pilnvarotam izpildīt šādu pakalpojumu (pilnvarojums),
-
ja tiktu piemēroti Līguma konkurences noteikumi, tas traucētu uzņēmumam uzdoto konkrēto uzdevumu izpildi, un atbrīvojums no šādu noteikumu ievērošanas nedrīkst ietekmēt tirdzniecības norisi tiktāl, ka tas būtu pretrunā Savienības interesēm (“proporcionalitātes kritērijs”).
(159)
Komisijas 2001. gada Apraides paziņojumā (56) ir izklāstīti principi un metodes, ko Komisija ir paredzējusi piemērot apraides nozarē, lai nodrošinātu atbilstību iepriekš minētajiem nosacījumiem.
IV.2.1. DEFINĪCIJA
(160)
Saskaņā ar Apraides likumu (atbilstīgi tā 1994. gada redakcijai) (57) TV2 ir neatkarīgs uzņēmums, kura mērķis ir, īstenojot neatkarīgas programmu darbības, veidot un raidīt valsts mēroga un reģionālos televīzijas raidījumus. Jānodrošina raidījumu augsta kvalitāte, vispusība un daudzveidība. Plānojot TV2 reģionālo raidstaciju raidījumus, prioritāti piešķir arī reģiona vajadzībām. Sabiedriskās apraides pakalpojums ir sīkāk izklāstīts TV2 statūtos, kuros noteikts, ka TV2 jānodrošina programmas, kas ietver ziņas, vispārēju informāciju, izglītības, mākslas un izklaides pārraides visiem Dānijas iedzīvotājiem (58).
(161)
Komisija atzīmē, ka Tiesa savā spriedumā (59) pauda viedokli par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kurus sniegt ir likumā noteikts TV2 pienākums.
(162)
Pirmkārt, Tiesa atgādināja, ka dalībvalstīm ir liela rīcības brīvība, nosakot, ko tās uzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, tāpēc Komisija šādas definīcijas var apšaubīt tikai acīmredzamas kļūdas gadījumā (60).
(163)
Turklāt, kā noteikts Apraides paziņojuma 33. punktā, tieši dalībvalstis nosaka sabiedriskas raidorganizācijas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu.
(164)
Proti, attiecībā uz VTNP apraides jomā Eiropas Savienības Tiesas judikatūra atzīst, ka dalībvalstis var likumīgi noteikt tādu VTNP, kas ietver programmu vispusīga klāsta apraidi (61).
(165)
Turklāt, Amsterdamas protokolā (62) nosakot, “ka sabiedriskās apraides sistēma dalībvalstīs ir tieši saistīta ar katras valsts sabiedrības demokrātijas, sociālajām un kultūras vajadzībām un vajadzību saglabāt plašsaziņas līdzekļu plurālismu”, dalībvalstis tieši atsaucas uz sabiedriskās apraides sistēmām, ko tās ir ieviesušas un kam tās ir uzticējušas nodrošināt televīzijas programmu vispusīgu klāstu visiem šo valstu iedzīvotājiem.
(166)
Savā spriedumā Tiesa noteica, ka nevar apstrīdēt dalībvalstu pilnvaras noteikt apraides VTNP plašā un kvalitatīvā nozīmē, lai nodrošinātu programmu vispusīga klāsta apraidi, kā arī nevar apstrīdēt dalībvalstu rīcības brīvību attiecībā uz reklāmas ieņēmumu izmantošanu, lai finansētu šādus VTNP (63).
(167)
Dalībvalstīm doto iespēju plaši noteikt apraides VTNP, lai nodrošinātu programmu vispusīga klāsta apraidi, nevar apšaubīt ar to, ka sabiedriskā raidorganizācija ir iesaistīta arī komercdarbībās, it sevišķi reklāmlaika pārdošanā. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma noteikšana patiešām ir jānošķir no jautājuma par šo pakalpojumu sniegšanai izvēlētajiem finansēšanas mehānismiem (64).
(168)
Turklāt Tiesa skaidri norādīja, ka Komisijai nav jāsalīdzina TV2 programmas ar komerciālo kanālu programmām. Ja apraides VTNP noteikšana būtu atkarīga -, t. i., veicot programmu salīdzinošu analīzi - no komerciālo raidorganizāciju piedāvātajām programmām, dalībvalstīm tiktu atņemtas pilnvaras noteikt šo sabiedrisko pakalpojumu. Faktiski galīgajā analīzē VTNP noteikšana būtu atkarīga no komerciālajiem operatoriem un to lēmumiem par to, vai pārraidīt konkrētas programmas.
(169)
Tiesa (65) arī apstiprināja, ka komerciālajām raidorganizācijām piemērotās saistības nav salīdzināmas ar TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām. Šo sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību mērķis ir Dānijas iedzīvotājiem nodrošināt tādu programmu dažādību, kas apmierina kvalitātes, vispusības un daudzveidības prasības. Ar šīm sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām nosaka visas TV2 apraides darbības, un tas ir daudz neelastīgāks nosacījums kā Dānijas tiesību aktos aprakstītās obligātās saistības apraides atļaujas piešķiršanai.
(170)
Tāpēc Tiesa secināja (66), ka “Dānijas iestāžu izvēlētā definīcija ir plaša, jo, tā kā tā būtībā ir kvalitatīva rakstura, tā atstāj raidorganizācijas ziņā tās programmu klāsta izstrādi. Tomēr prasītāju apgalvotais iebildums par neprecizitāti nav atbilstošs. Gluži pretēji - TV2 uzdevums ir pilnībā skaidrs un precīzs, proti, piedāvāt visiem Dānijas iedzīvotājiem augstas kvalitātes, vispusīgus un daudzveidīgus televīzijas raidījumus”.
(171)
Pamatojoties uz iepriekšminēto un ņemot vērā apraides nozares specifiku, Komisija uzskata, ka “plaša” definīcija attiecībā uz līdzsvarota un daudzveidīga programmu klāsta nodrošināšanas uzticēšanu konkrētai raidorganizācijai saskaņā ar tās uzdevumu, ņemot vērā protokola skaidrojošos noteikumus, ir likumīga saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu. Šāda definīcija būtu saskaņā ar mērķi nodrošināt konkrētas sabiedrības demokrātijas, sociālās un kultūras vajadzības, kā arī garantēt plurālismu, tostarp kultūru un valodu daudzveidību.
(172)
Tāpēc, pamatojoties uz iepriekš izklāstītajiem faktoriem, Komisija uzskata, ka var pieņemt definīciju attiecībā uz sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas jāsniedz TV2.
(173)
Jāpiebilst, ka aplūkotajā periodā TV2 saistībā ar savu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu izmantoja interneta vietni. Šajā interneta vietnē lietotāji saņem informāciju par TV2 sabiedriskajām televīzijas programmām. Komisija piekrīt, ka TV2 interneta vietne, kurā lietotāji var iegūt informāciju tikai par TV2 sabiedriskajām televīzijas programmām, ietilpst TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumā. Tāpēc šīs vietnes izmantošanas iekļaušana sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumā nav uzskatāma par acīmredzamu kļūdu. Turklāt TV2 izmantoja komerciālu interneta vietni ar spēlēm utt. Šī TV2 komerciālā interneta vietne jāuzskata tikai un vienīgi par komercdarbību, jo tajā tiek piedāvāti interaktīvi produkti pēc individuāla pieprasījuma, piemēram, spēles vai “tērzēšanas” iespējas, kas neatšķiras no līdzīgiem komerciāliem produktiem. Tāpēc šīs minētās komercdarbības neietilpst TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma jomā.
IV.2.2. PILNVAROJUMS
(174)
Lai varētu piemērot LESD 106. panta 2. punktā paredzēto atbrīvojumu, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevums TV2 ir jāuztic, pieņemot formālu aktu. Komisija atzīmē, ka Apraides likumā (67) TV2 ir formāli pilnvarots pildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu. Komisija arī atzīmē, ka spriedumā Tiesa noteica, ka “ir acīmredzams, ka TV2 ir uzdota šāda uzdevuma [sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma] izpilde” (68).
(175)
Tomēr, tā kā juridiskā definīcija pietiekami skaidra nenorāda, kādi citi pakalpojumu veidi ir atļauti kā sabiedriskie pakalpojumi, sabiedriskajai raidorganizācijai ir vajadzīgs formāls iepriekšējs pilnvarojums attiecībā uz katru papildu darbību, ko TV2 vēlas ietvert sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumā. Komisija atzīmē, ka aplūkotajā laikposmā TV2 nesniedza šādus citus pakalpojumus papildus saviem sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumiem. Tādējādi interneta vietne, kas piedāvāja citus pakalpojumus, piemēram, spēles, bija komerciāls pakalpojums, savukārt interneta vietni, kurā lietotāji varēja saņemt informāciju tikai par TV2 sabiedriskajām televīzijas programmām, var uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma daļu, jo to nevar nošķirt no apraides pakalpojuma. Tāpēc Komisija secina, ka aplūkotajā laikposmā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevums bija pareizi uzticēts TV2.
(176)
Tomēr, kā noteikts 2001. gada Apraides paziņojuma 41.-43. punktā, sabiedrisko pakalpojumu pilnvaras ir ne tikai vienkārši formāli jānodod raidorganizācijai, bet arī jāīsteno, kā noteikts aktā, ar kuru šīs pilnvaras tiek piešķirtas. Tā kā Komisija nevar spriest par to, vai ir izpildīti kvalitātes standarti, ir vēlams, lai šim nolūkam būtu atbilstīga uzraudzības iestāde, jo dalībvalsts ziņā ir izvēlēties mehānismu, lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību, ar nosacījumu, ka šī iestāde ir neatkarīga no pilnvarotā uzņēmuma.
(177)
Šajā kontekstā Komisija atzīmē, ka Valsts revīzijas birojs 2000. gadā veica īpašu izmeklēšanu par TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību saturu un būtību, kā arī par to, kā tās tika īstenotas praksē. Šajā izmeklēšanā neatklāja, ka TV2 nebūtu ievērojis savas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Turklāt laikposmā no 2001. līdz 2002. gadam darbojās Sabiedrisko pakalpojumu padome, lai nodrošinātu, ka TV2 ievēroja savas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, lai gan šī struktūra savā īsajā pastāvēšanas laikā šajā saistībā nepublicēja nevienu ziņojumu. Tāpat Komisijas rīcībā nav norādes, ka TV2 nepildīja savas saistības vai tas darbojās tā, ka raidorganizācijas darbību vairs nevarētu uzskatīt par VTNP saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu.
(178)
Attiecībā uz sabiedriskā apraides pakalpojuma finanšu kontroli Komisija atzīmē, ka Valsts revīzijas birojs visā izmeklēšanas laikposmā ir veicis TV2 pārskatu revīzijas. Šīs revīzijas ietvēra gan finanšu revīzijas, gan vadības revīzijas, lai gan Valsts revīzijas birojs nebija pilnvarots novērst TV2 sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas izmaksu pārmērīgu kompensāciju.
(179)
Attiecībā uz valsts atbalsta proporcionalitāti Komisija ir pilnvarota veikt šo novērtējumu. Komisija atzīmē, ka Dānijā ir ieviesta Pārredzamības direktīva. Komisija ir saņēmusi datus no Dānijas iestādēm, lai tā varētu novērtēt, vai valsts atbalsts ir proporcionāls.
IV.2.3. PROPORCIONALITĀTE
(180)
Ņemot vērā Tiesas spriedumu un 2001. gada Apraides paziņojumu, Komisijai jāvērtē, vai proporcionalitātes prasība ir izpildīta, ņemot vērā divus aspektus.
(181)
Pirmkārt, Komisijai jāaprēķina TV2 uzticētā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma neto izmaksas un jāpārbauda, vai šīs izmaksas ir pārmērīgi kompensētas, ņemot vērā uzņēmuma pienākumu īstenot savus sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus.
(182)
Otrkārt, Komisijai jāanalizē TV2 rīcība reklāmas tirgū. Patiešām, saskaņā ar 2001. gada Apraides paziņojumu sabiedriskā raidorganizācija, ciktāl zemākus ieņēmumus sedz valsts atbalsts, var vēlēties samazināt reklāmas vai citu komerciālu pakalpojumu cenas tirgū, lai tādējādi samazinātu konkurentu ieņēmumus. Tāpēc Komisija uzskata, ka gadījumos, kad sabiedriska raidorganizācija nosaka tik zemas komercpakalpojumu cenas, ka tās nesedz vienkāršās izmaksas, kādas būtu jāsedz efektīvam komerciālam operatoram līdzīgā situācijā, šāda prakse norāda uz sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību pārmērīgu kompensēšanu.
1. Valsts atbalsta apmērs un pārmērīgas kompensācijas novērtējums
(183)
Dalībvalstīm saskaņā ar Pārredzamības direktīvu (69) par sabiedriskajiem pakalpojumiem un komerciālajiem pakalpojumiem ir jāveic atsevišķa uzskaite. Izmaksas un ieņēmumus atbilstīgi attiecina, pamatojoties uz skaidri noteiktiem, objektīviem izmaksu uzskaites principiem.
(184)
Komisija uzskata, ka apraides nozarē izmaksu uzskaites nošķiršana var būt sarežģīta vai pat neiespējama, jo dažādām darbībām vajadzīgi vieni un tie paši ieguldījumi. Šajā nozarē dalībvalstis var uzskatīt visu raidorganizācijas programmu klāstu par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu, vienlaicīgi pieļaujot to komerciālu izmantošanu (70).
(185)
Šajā lēmumā Komisijai vispirms jānosaka TV2 sniegto VTNP izmaksas.
(186)
Tā kā TV2 īsteno arī komercdarbības, tam jāveic atsevišķa uzskaite par savām atšķirīgajām darbībām. Kopš 2001. gada TV2 ir juridisks pienākums veikt atsevišķu uzskaiti par saviem sabiedriskajiem pakalpojumiem un atsevišķu - par komercdarbībām.
(187)
Aprēķinot neto izmaksas, Komisijai no sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas bruto izmaksām jāatskaita visi neto ieguvumi no sabiedrisko pakalpojumu komerciālās izmantošanas. Dānijas iestādes ir iesniegušas datus saskaņā ar Apraides paziņojuma 56. punktā izklāstīto metodi, lai parādītu TV2 rezultātus komerciālo darbību un sabiedrisko pakalpojumu jomā. Skaitļi liecina, ka lielākajai daļai TV2 komerciālo darbību bija vajadzīgi tādi paši ieguldījumi, kā sabiedriskajiem pakalpojumiem. Tādēļ uz šīm komercdarbībām nav attiecinātas nekādas būtiskas izmaksas. Šādā gadījumā Komisija atskaita komerciālās darbības neto ieņēmumus, lai aprēķinātu sabiedrisko pakalpojumu izmaksas. Komercdarbības interneta vietnē ir vienīgās darbības, ko var uzskatīt par nošķiramām no sabiedriskā pakalpojuma. TV2 interneta vietnes komercdarbību zaudējumi kopš šo darbību sākšanas 1997. gadā ir DKK […] (71) miljoni.
(188)
Pēc tam Komisija no sabiedriskā pakalpojuma bruto izmaksām ir atskaitījusi ieņēmumus, kas gūti no sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas (reklāmas ieņēmumi un citi komerciālie ieņēmumi), lai iegūtu sabiedriskā pakalpojuma neto izmaksas. Pēc tam no sabiedriskā pakalpojuma neto izmaksām atskaitīts valsts finansējums. Šis aprēķins ir attēlots tabulā turpmāk tekstā.
(189)
Jāatzīmē, ka, neraugoties uz vairākiem Komisijas pieprasījumiem norādīt precīzus reklāmas ieņēmumus 1995. un 1996. gadā, Dānijas iestādes un TV2 nav snieguši skaidrus un nepārprotamus skaitļus.
(190)
Savā 2009. gada 26. jūnija atbildē Dānijas iestādes norādīja, ka nevar apstiprināt, ka reklāmas ieņēmumi, ko TV2 saņēma no TV2 fonda, bija DKK 400,1 miljons 1995. gadā un DKK 337,7 miljoni 1996. gadā.
(191)
Savā atbildē TV2 norādīja, ka i) TV2 fonds 1995. un 1996. gadā, pirmkārt, saņēma reklāmas ieņēmumus no TV2 Reklame (attiecīgi DKK 824 miljonus un DKK 904,5 miljonus) un, otrkārt, licenču maksas no valsts (attiecīgi DKK 330,3 miljonus un DKK 356,3 miljonus), kā arī, ka ii) TV2 fonds 1995. un 1996. gadā pārskaitīja attiecīgi DKK 730,4 miljonus un DKK 694 miljonus TV2 un DKK 269,6 miljonus un DKK 275 miljonus - TV2 reģionālajām raidstacijām. TV2 fondam pārskaitīto summu mērķis bija segt TV2 un tā reģionālo raidstaciju vajadzības.
(192)
Turklāt savās 2009. gada 26. jūnija, 2010. gada 17. novembra un 2010. gada 30. novembra atbildēs Dānijas iestādes apstiprināja, ka, tā kā TV2 reģionālajām raidstacijām nebija citu komerciālu ieņēmumu, tās de facto pilnībā finansēja ar licenču maksām, tāpēc TV2 reģionālajām raidstacijām ik gadu pārskaitītās summas varēja izrietēt tikai no licenču maksu līdzekļiem, kurus pārskaitīja TV2 fondam. Šāds pamatojums norāda uz to, ka TV2 pārskaitītos licenču maksu līdzekļus var uzskatīt par līdzvērtīgiem maksimālajai licenču maksu summai, kas visos aplūkotajos gados tika pārskaitīta TV2 fondam pēc TV2 reģionālajām raidstacijām pārskaitīto summu atskaitīšanas. Tādēļ Dānijas iestādes un TV2 apgalvo, ka tas nozīmē, ka lielākā daļa finansējuma, ko 1995. un 1996. gadā no TV2 fonda pārskaitīja TV2, sastāvēja no reklāmas neto ienākumiem. Šāds pamatojums, kā norāda Dānijas iestādes, nozīmētu, ka 1995. gadā TV2 saņēma DKK 60,7 miljonus kā licenču maksas (atlikums pēc reģionālajām raidstacijām piešķirto līdzekļu atskaitīšanas) un DKK 669,7 miljonus kā reklāmas ieņēmumus (atlikums), savukārt 1996. gadā - DKK 81,3 miljonus kā licenču maksas un DKK 612,7 miljonus kā reklāmas ieņēmumus.
(193)
Komisiju nepārliecina TV2 un Dānijas iestāžu pamatojums attiecībā uz reklāmas ieņēmumu summu 1995. un 1996. gadā. Komisija it sevišķi atzīmē, ka TV2 fondā nebija nošķirtas uzskaites starp reklāmas ieņēmumiem un licenču maksām, tāpēc šie ieņēmumi bija apvienoti. Komisija pauž nožēlu, ka Dānijas iestādes nesniedza skaidrus un nepārprotamus skaitļus par reklāmas ieņēmumu summām 1995. un 1996. gadā. Tomēr Komisija uzskata, ka šajā konkrētajā gadījumā nav jāturpina šā jautājuma izskatīšana, jo tas nerada lielu problēmu un jo, kā jau minēts iepriekš, Komisija uzskata, ka 1995. un 1996. gada reklāmas ieņēmumi ir valsts līdzekļi, kas jebkurā gadījumā jāatskaita no sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas bruto izmaksām. Tāpēc turpmākajā tabulā TV2 fonda par 1995. un 1996. gadu pārskaitītie reklāmas ieņēmumi ir norādīti tajā pašā rindā kā licenču maksas.
(194)
Jāatzīmē arī, ka Komisija ir ietvērusi arī 1997.-2002. gada licenču maksas, ko TV2 pārskaitīja TV2 reģionālajām raidstacijām. Komisija uzskata, ka, tā kā šīs summas saņēma TV2, kas tās pēc tam pārskaitīja reģionālajām raidstacijām, šīs summas jāietver aprēķinos gan kā ieņēmumi, gan kā izdevumi, un tas faktiski norāda, ka tās neietekmē Komisijas aprēķinu, kas izklāstīts turpmāk.
(195)
Kapitāla iemaksa, ko raidorganizācijai TV2 pārskaitīja digitalizācijas vajadzībām, 1997. gadā ir uzrādīta kā ienākumi. Attiecīgie samazinājumi ir ņemti vērā kā izmaksas ieguldījumu veikšanas laikā. Patiešām, digitalizācijas izmaksas ir sabiedrisko pakalpojumu izmaksas. Lai vienas un tās pašas izmaksas neattiecinātu divas reizes, ar ieguldījumiem saistītā amortizācija ir atskaitīta no sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas bruto izmaksām. Neraugoties uz TV2 pausto kritiku šajā saistībā Komisija uzskata, ka saskaņā ar pastāvīgo praksi attiecībā uz valsts kompensācijas aprēķināšanu ieņēmumi no valsts vai no valsts fonda jāņem vērā tajā gadā, kad tie ir piešķirti, nevis gadā, kad tie ir iztērēti vai izmantoti.
1. tabula
Pārskatu dati par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas izmaksām un kompensācijas pasākumiem 1995.-2002. gadā
(miljonos DKK)
Gads
1995.
1996.
1997.
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
Kopā
Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas bruto izmaksas
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Ieguldījumi digitalizācijā
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
TV2 tieši saņemtie reklāmas neto ieņēmumi
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Citi ieņēmumi
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
Licenču maksas un reklāmas neto ieņēmumi, kas 1995.-1996. gadā saņemti no TV2 fonda
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
Pārskaitījums Radio fonda likvidēšanas laikā
0
0
8
10
15
25
0
0
58
Pārskaitījums TV2 fonda likvidēšanas laikā
0
0
217
0
0
0
0
0
217
Kopā i) iepriekš minētās licenču maksas un ieņēmumi no TV2 fonda un Radio fonda un ii) sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Avots: TV2 gada peļņas un zaudējumu pārskati
(196)
Kā izriet no tabulas iepriekš, finansējums pārsniedz izmaksas par DKK 628,2 miljoniem (EUR 84,4 miljoni).
(197)
Komisija atzīmē, ka TvDanmark uzskata, ka pārmērīgas kompensācijas novērtējumā jāņem vērā arī citi pasākumi par labu TV2, piemēram, atbrīvojums no procentu maksājumiem un nodokļa, kā arī piekļuve valsts mēroga raidīšanas frekvencei uz labvēlīgiem nosacījumiem. Turpmākajā tabulā sniegts šo ieguvumu kopsavilkums.
2. tabula
Paredzamie ieguvumi no uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvojuma, procentu atbrīvojuma un raidīšanas frekvences
(miljonos DKK)
1995. gads
1996. gads
1997. gads
1998. gads
1999. gads
2000. gads
2001. gads
2002. gads
Kopā
Atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
Uzkrātie procenti par dibināšanas kapitāla aizdevumu
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
Valsts garantija aizņēmumam darbības nodrošināšanai
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
Raidīšanas frekvences nodeva (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Kopā
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
Komisija piekrīt, ka šajā izmeklēšanā šie pasākumi ir jāņem vērā. Tomēr, aprēķinot pārmērīgu kompensāciju, nav atbilstīgi tos ietvert 1. tabulā attēlotajā aprēķinā. Saskaņā ar Komisijas nostāju RAI lietā (73) šos papildu ieguvumus var uzskatīt par kompensējošām izmaksām, kas pretējā gadījumā būtu jāsedz. Tādējādi, lai aprēķinātu valsts finansējuma proporcionalitāti attiecībā pret sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma izmaksām, šīs papildu priekšrocības nedrīkst ietvert, jo, ja attiecīgās izmaksas būtu jāsedz, proporcionāli palielinātos TV2 uzticētā sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas sākotnējās izmaksas. Tas nekādi neietekmē neto rezultātu. Tomēr ir jānodrošina, ka šīs priekšrocības nodrošina ieguvumus tikai sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumam, nevis arī komercdarbībām. Pēdējais minētais jautājums ir aplūkots 234.-237. apsvērumā turpmāk.
(199)
Dānijas iestādes un TV2 izvirzīja vairākus argumentus, lai pamatotu pārmērīgu finansējumu, kas aprēķināts 196. apsvērumā. Ņemot vērā Tiesas spriedumu, Komisijai it sevišķi jānovērtē, vai pārmērīgs finansējums patiešām bija vajadzīgs, lai TV2 varētu pildīt savus sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus.
(200)
Šai saistībā pirmām kārtām jāatzīmē, ka Amsterdamas protokolā (74) ir uzsvērta apraides nozares specifika salīdzinājumā ar citiem VTNP, jo “sabiedriskās apraides sistēma dalībvalstīs ir tieši saistīta ar katras valsts sabiedrības demokrātijas, sociālajām un kultūras vajadzībām un vajadzību saglabāt plašsaziņas līdzekļu plurālismu”. Šī specifika ir jāņem vērā Komisijas novērtējumā par saderību, ko veic šā lēmuma ietvaros.
(201)
Turklāt iepriekšējos lēmumos Komisija ir pieņēmusi, ka ir pamatoti izmantot konkrētu pašu kapitāla struktūru, lai raidorganizācijas turpinātu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu. Piemēram, Austrijas apraides lietā (75) Komisija noteica, ka “saskaņā ar EK līguma 86. panta 2. punktu, kā interpretēts Amsterdamas protokolā, dalībvalstis principā sabiedriskām raidorganizācijām var nodrošināt tik lielu valsts finansējumu, kāds vajadzīgs, lai nodrošinātu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu. Tas attiecas ne tikai uz VTNP sniegšanas kārtējām izmaksām, bet arī uz pašu kapitālu”.
(202)
Kā Tiesa noteica savā spriedumā (76), “Komisija nevar balstīties uz iespējamo kontroles nepietiekamību, lai izdotu rīkojumu atgūt visas summas, kuras Dānijas Karaliste apzīmē kā sabiedriskajiem pakalpojumiem vajadzīgo rezervi, jo bija pilnīgi iespējams veikt visu juridisko un ekonomisko nosacījumu, kas pamatoja šīs rezerves ieviešanu izmeklēšanas laikposmā, nopietnu pārbaudi, ņemot vērā faktisko un tiesisko informāciju, kas bija Komisijas rīcībā, un šādai pārbaudei neesot, nav iespējams tiesiski lemt par to, vai šī rezerve bija pilnībā vai vismaz daļēji faktiski vajadzīga sabiedriskajiem pakalpojumiem”.
(203)
Tiesa piebilda (77), ka pēc būtības pilnībā formālas prasības, piemēram, prasība, ka rezervēm jābūt konkrētām un pārredzamām, nevar pamatot atgūšanas rīkojumu, un tas, ka TV2 praksē neizmantoja savas rezerves, nepamato secinājumu, ka šīs rezerves jāuzskata par neproporcionālām attiecībā pret finansējumu, kas vajadzīgs, lai sniegtu sabiedrisko pakalpojumu (78).
(204)
Tāpēc Komisijai jānovērtē visi elementi, ko Dānijas iestādes izmantoja tam, lai noteiktu TV2 piešķiramo kompensāciju par 1995.-2002. gadu un lai pieņemtu lēmumu par rezervju izveidošanu. Šajā saistībā iepriekš 105. apsvērumā ir novērtēta procedūra, saskaņā ar kuru noteica licences maksu.
(205)
Attiecībā uz elementiem, kuru rezultātā Dānijas iestādes izlēma izveidot rezerves TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu īstenošanai, jāņem vērā turpmāk sniegtā Dānijas iestāžu informācija.
(206)
TV2 dibināšanas laikā 1988. gadā netika ieguldīts nekāds kapitāls. TV2 darbības finansēja tikai ar piešķirto dibināšanas kapitāla aizdevumu DKK 510,8 miljonu apmērā, pateicoties kam TV2 varēja iegādāties ražošanai vajadzīgo aprīkojumu, ēkas utt. Tādējādi TV2 bija trūcīgs kapitāls, jo to nodrošināja neparasti lieli aizdevumi un neparasti mazs pašu kapitāls. Rezultātā TV2 ātri saskārās ar finansiāliem sarežģījumiem.
(207)
Gan pārskatu revīziju, gan administratīvo revīziju bija uzdots veikt Valsts revīzijas birojam (Rigsrevisionen), kas ir neatkarīga Dānijas parlamentam pakļauta struktūra. Šis birojs 1995. gadā secināja, ka lielu daļu TV2 finansiālo sarežģījumu var attiecināt uz to, ka raidstacija ir izveidota bez kapitāla ieguldījuma (79). Valsts pārskatu revīzijas birojs pirmām kārtām ieteica valstij TV2 ieguldīt aptuveni DKK 530 miljonus pašu kapitāla veidā, konvertējot darbības sākšanas aizdevumus. Tas TV2 nodrošinātu pašu kapitālu aptuveni DKK 350 miljonu apmērā un maksātspējas koeficientu aptuveni 50 % apmērā. Ieteiktais maksātspējas koeficients aptuveni 50 % apmērā bija līdzvērtīgs privātu uzņēmumu, piemēram, TV2 Norge (Norvēģija) un TV4 (Zviedrija), maksātspējas koeficientiem.
(208)
Pēc šā ziņojuma valsts revidenti - Dānijas parlamenta deputāti, kas norīkoti kā atbildīgās personas par kritisku revīziju cita starpā attiecībā uz valstij piederošu uzņēmumu pārskatiem - aicināja finanšu ministru sagatavot paziņojumu par to, vai TV2 vajadzētu uzkrāt pašu kapitālu. Finanšu ministrs savā 1995. gada augustā sniegtajā paziņojumā, atbildot uz Valsts revīzijas biroja priekšlikumu, ka TV2 būtu vajadzīgs pašu kapitāls, norādīja, ka “gan saistībā ar jaunu uzņēmumu izveidi, gan esošu valstij piederošu uzņēmumu pārveidošanu jānodrošina, ka uzņēmumam ir vajadzīgais pašu kapitāls. Bet tajā pašā laikā ir jānodrošina, ka valsts neveic pārāk lielu kapitāla ieguldījumu, jo, pirmkārt, tie būs nevajadzīgi izdevumi valstij, un, otrkārt, tas varētu nodrošināt uzņēmumam nepamatotu konkurētspējas priekšrocību. Jānodrošina, ka uzņēmums nesaņem pārāk mazu vai pārāk lielu kapitālu”. Pamatojoties uz iepriekš aprakstīto, Dānijas valsts uzskatīja, ka ir jāuzkrāj TV2 pašu kapitāls. Tomēr tika pieņemts lēmums, ka valsts visu kapitālu nenodrošinās uzreiz. Tā vietā TV2 pats uzkrātu vajadzīgo pašu kapitālu, pateicoties kārtējiem pārpalikumiem.
(209)
Prasība par pašu kapitālu bija noteikta TV2 statūtos, sākot no 1997. gada. Kopš 1997. gada TV2 statūtos bija skaidri noteikts, ka, sākot ar 2001. gadu, TV2 brīvajam pašu kapitālam jābūt vismaz DKK 200 miljoni un ka šī summa jāizmanto, lai kompensētu raidorganizācijas darbības zaudējumus (80). Kā norādīts 1997. gada 18. augusta izpildrīkojumā, 2000. gada 31. decembrī iespējamo darbības zaudējumu finansēšanai TV2 brīvajam pašu kapitālam -, t. i., pašu kapitālam, no kā atskaita rezervētos līdzekļus un citus iedalītus līdzekļus - jābūt vismaz DKK 200 miljoniem. Brīvo pašu kapitālu veidoja tā, lai tas būtu vismaz DKK 50 miljoni 1998. gada 31. decembrī un vismaz DKK 100 miljoni 1999. gada 31. decembrī. Sākot no 2001. gada, brīvajam pašu kapitālam jebkurā laikā jābūt vismaz DKK 200 miljoniem saskaņā ar jaunākajiem pārskatiem. Ja ir sagaidāms, ka pašu kapitāls samazināsies un būs mazāks par minētajām summām, jāinformē kultūras ministrs. Kultūras ministrs īpašos gadījumos pēc apspriešanās ar Valsts revīzijas biroju var akceptēt zemāku pašu kapitāla līmeni, piemērojot tam īpašus nosacījumus.
(210)
Ministra 1997. gada izpildrīkojums, kurā tika norādīts obligātais brīvais pašu kapitāls, tika publicēts Dānijas oficiālajā laikrakstā Lovtidende. Turklāt, sākot no 1998. gada, pašu kapitāla veidošanu saskaņā ar statūtiem it sevišķi atspoguļoja publicētajos TV2 gada pārskatos.
(211)
Saskaņā ar Dānijas iestāžu sniegto informāciju, ja netiktu izpildītas obligātās kapitāla prasības DKK 200 miljonu apmērā atbilstīgi statūtiem, TV2 pakļautu valsts pārvaldībai.
(212)
Komisija uzskata, ka svarīgākais jautājums ir tas, vai un kādā mērā pašu kapitāla bāze, ko ieguva, pateicoties kompensācijai, patiešām bija vajadzīga TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu pildīšanai.
(213)
Ņemot vērā iepriekš aprakstīto procedūru un iemeslus, kuru rezultātā izveidoja TV2 rezerves pašu kapitāla veidā, un ņemot vērā Tiesas spriedumu, Komisija uzskata, ka rezerves izveidošana patiešām bija vajadzīga, lai TV2 varētu pildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus.
(214)
Tomēr Komisija nav pārliecināta, vai patiešām bija pamatota un vajadzīga visa rezervju summa, t. i., vai visa pašu kapitāla summa, kas bija izveidota 2002. gada beigās, patiešām bija vajadzīga, lai pildītu TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus.
(215)
Komisija uzskata, ka pašu kapitāla bāzes līmenis, ko varētu uzskatīt par proporcionālu un vajadzīgu, lai nodrošinātu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, ir atkarīgs no faktiem un tiesiskā regulējuma katrā atsevišķā gadījumā.
(216)
Attiecībā uz TV2 pašu kapitāla bāzi Komisijas rīcībā ir turpmāk norādītie dati.
(Miljonos DKK)
1995. gads
1996. gads
1997. gads
1998. gads
1999. gads
2000. gads
2001. gads
2002. gads
Piesaistītais pašu kapitāls (digitalizācija)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Brīvais pašu kapitāls
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Kopējais pašu kapitāls
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Kopējās saistības
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Maksātspējas koeficients (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
TV22002. gada 31. decembrī bija uzkrājis pašu kapitālu DKK 550,5 miljonu apmērā, tostarp DKK 72 miljonus piesaistītā pašu kapitāla (digitalizācija), kas atbilst maksātspējas koeficientam 34 % apmērā. Brīvā pašu kapitāla summa 2002. gada beigās bija DKK 478,5 miljoni.
(218)
Komisija pirmām kārtām atzīmē, ka daļa kapitāla nebija brīvais kapitāls. Patiešām, saskaņā ar TV2 1997. gada pārskatu (82) Plašsaziņas līdzekļu valde Medieforliget bija pieņēmusi lēmumu, ka TV2 ir jāveic sava producēšanas aprīkojuma digitalizācija līdz 2000. gada beigām. TV2 un reģionālo raidstaciju digitalizācijai rezervēja DKK 300 miljonus. Šim nolūkam 1997. gadā raidorganizācijai TV2 pārskaitīja DKK 167 miljonus. Tāpēc Komisija uzskata, ka šī summa bija nepieciešama TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas vajadzībām. Tas, ka 2003. gada 1. janvārī beidzot atbrīvoja līdzekļus, kas nebija ieguldīti digitalizācijā (t. i., atlikumu DKK 72 miljonu apmērā), nemaina šo secinājumu, jo izmeklēšanas periodā šīs summas TV2 kontos bija nepārprotami rezervētas kā piesaistītais kapitāls un tās varēja izmantot tikai un vienīgi digitalizācijai, un tas, kā Tiesa norādījusi spriedumā, ka TV2 praksē neizmantoja šo rezervi, nepamato secinājumu, ka šīs rezerves jāuzskata par neproporcionālām attiecībā pret finansējumu, kurš vajadzīgs, lai sniegtu sabiedrisko pakalpojumu (83).
(219)
Jānorāda arī, ka 1994. gada 31. decembrī (t. i., šā lēmuma aptvertā perioda sakumā) TV2 pašu kapitāls bija negatīvs par gandrīz DKK 156 miljoniem un ka 1995. un 1996. gadā TV2 bija negatīvs maksātspējas koeficients un negatīvs pašu kapitāls, kas izskaidro, kādēļ kopējais pašu kapitāls 2002. gada beigās bija mazāks par saņemto kompensāciju. Tikai 2000. gada beigās TV2 brīvais pašu kapitāls bija lielāks par obligāto slieksni DKK 200 miljonu apmērā.
(220)
Lai parādītu, ka TV2 pašu kapitāla līmenis bija pamatots, Dānijas iestādes iesniedza PricewaterhouseCoopers sagatavotu 2002. gada 18. novembra atzinumu. Šajā atzinumā ir norādīts, ka TV2 maksātspējas līmenis izmeklēšanas perioda beigās bija zemāks nekā citu tādu Skandināvijas valstu raidorganizāciju maksātspēja, kuru izmērs, darbības, struktūra un darbības tirgi ir salīdzināmi ar TV2. Piemēram, TV2 maksātspējas līmenis bija zemāks par TV2 Norge maksātspēju (36 %) un būtiski zemāks par TV4 (Zviedrija) maksātspēju, jo tās maksātspējas līmenis bija 65 % - gandrīz divreiz lielāks nekā TV2. Saskaņā ar minēto atzinumu TV2 maksātspējas līmenis bija zemāks par salīdzināmu uzņēmumu maksātspēju, tādēļ to nevar uzskatīt par pārmērīgu. Atzinumā ir arī norādīts, ka nav iemesla uzskatīt, ka salīdzināmo raidorganizāciju kapitāla struktūra netika optimizēta. PricewaterhouseCoopers arī norādīja, ka maksātspējas koeficients, kas mazāks par 30 %, laika gaitā būtu neparasts un padarītu uzņēmumu mazaizsargātu pret ienākumu svārstībām.
(221)
Šis salīdzinājums ar citiem operatoriem jāizmanto piesardzīgi, jo šie operatori nesniedz tādus pašus sabiedriskos pakalpojumus kā TV2, netiek finansēti tādā pašā veidā un tiem nav tāds pats juridiskais statuss. Tomēr šajā atzinumā sniegtas norādes, ko kopā ar citiem elementiem var ņemt vērā vērtējumā.
(222)
Komisija šajā saistībā atzīmē, ka Dānijas iestādes iesniedza informāciju, kas parāda, ka šīs izmeklēšanas perioda pēdējā posmā tās plānoja mainīt TV2 juridisko statusu, pārveidojot to par akciju sabiedrību un privatizējot to. Saistībā ar TV2 pārveidošanu tika arī analizēts, kā pakāpeniski samazināt licenču maksas, jo Dānijas iestādes vēlējās pēc TV2 privatizācijas pārtraukt finansējumu no licenču maksām.
(223)
Lai sasniegtu šos mērķus, Dānijas valdība 2002. gada jūnijā noslēdza vienošanos ar parlamenta vairākumu par Dānijas plašsaziņas līdzekļu politikas pilnīgu liberalizāciju. Saskaņā ar šo vienošanos bija paredzēta TV2 pārveidošana, lai to pēc iespējas ātrāk privatizētu. Tika veikta analīze attiecībā uz finansiālo pamatu saistībā ar TV2 pārveidošanu par sabiedrību ar ierobežotu atbildību. Kultūras ministrs 2002. gada vasarā norīkoja vadības grupu, kurā bija pārstāvji no Kultūras ministrijas, Finanšu ministrijas un Ģenerālprokuratūras, lai precizētu TV2 privatizācijas ekonomisko pamatu un pārveidotu TV2 par akciju sabiedrību. Lai atbalstītu savu darbu, vadošā grupa iesaistīja revidentu uzņēmumu un finanšu konsultantu ar mērķi, piemēram, aprēķināt TV2 vajadzīgo pašu kapitālu. Revidentu uzņēmums secināja, ka TV2 pašu kapitāls jānosaka DKK 640 miljonu apmērā.
(224)
Dānijas parlamenta Finanšu komiteja apstiprināja TV2 pārveidošanu par akciju sabiedrību. TV2 juridiskā statusa maiņa un tā pārveidošana par akciju sabiedrību tika īstenota ar atpakaļejošu datumu, proti, 2003. gada 1. janvāri. TV2 juridiskā statusa maiņas un tā pārveidošanas sākumposmā tika atcelti vairāki pasākumi par labu TV2, piemēram, aizdevumi bez procentiem un iemaksām, kā arī nodokļu atbrīvojums. Privatizāciju 2005. gadā atlika, bet TV2 pēc 2004. gada vairs nesaņēma licenču maksas.
(225)
Tāpēc, pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija uzskata, ka tai papildus citiem faktoriem savā novērtējumā par rezervju saderību jāņem vērā tas, ka šīs izmeklēšanas perioda pēdējā posmā Dānijas iestādes jau plānoja mainīt TV2 juridisko statusu, kas nozīmē vajadzību pēc pašu kapitāla.
(226)
Saskaņā ar savu lēmumu pieņemšanas praksi Komisija principā ir labvēlīgi noskaņota pret tādu valsts uzņēmumu, kas konkurē ar komerciāliem uzņēmumiem, pārveidošanu par akciju sabiedrībām, jo šāda pārveidošana var samazināt konkurences izkropļojumus, aizstājot valsts neierobežotās priekšrocības ar ierobežotu pašu kapitāla summu un skaidri nošķirot valsts kā publiskas iestādes lomu no valsts kā ieguldītāja lomu, kam vajadzīga peļņa no ieguldījuma.
(227)
Turklāt papildus citiem elementiem, kas jāņem vērā, Komisija uzskata, ka TV2 rezervju līmenis jāaplūko, ņemot vērā reklāmas tirgus ieņēmumu svārstības.
(228)
TV2 patiešām bija neaizsargāts pret ieņēmumu svārstībām, kas reklāmas tirgū ir nenovēršamas. Piemēram, viena gada laikā, proti, 1998.-1999. gadā, TV2 reklāmas ieņēmumi samazinājās par aptuveni DKK 104 miljoniem. Saskaņā ar Dānijas iestāžu sniegto informāciju TV2 var pārvarēt problēmas saistībā ar tik lielu ieņēmumu samazinājumu tikai ar būtisku brīvo pašu kapitāla summu, jo licenču maksas ieņēmumi bija noteikti par vairākiem gadiem uz priekšu. Lai gan TV2 bija mazāk atkarīgs no reklāmas ieņēmumiem nekā TV2 Norge un TV4, kas nesaņēma licenču maksas, finansējums ar reklāmas ieņēmumu starpniecību konkrētajā periodā tomēr bija svarīgs finansējuma avots TV2 darbībām.
(229)
Šajā saistībā Komisija atzīmē, ka savā spriedumā (84) Tiesa norādīja, ka “fakts, ka TV2 nav bijis jāizmanto šīs rezerves 1999. gadā, neliek secināt, ka šīs rezerves ir jāuzskata par nesamērīgām ar TV2 sabiedrisko pakalpojumu vajadzībām. Faktiski pašas rezerves raksturs ir tāds, ka tās tiek izveidotas, lai nodrošinātos vajadzības gadījumam, nevis lai noteikti tās izmantotu”.
(230)
Komisija piekrīt Dānijas iestādēm, ka TV2 vajadzību novērtējumā turklāt jāņem vērā tas, ka TV2 likviditāte būtiski svārstījās gada laikā un starp gadiem, jo tādi būtiski sporta notikumi kā Olimpiskās spēles notiek tikai reizi vairākos gados un programmu tiesības parasti piedāvā saskaņā ar daudzgadu līgumiem. Piemēram, 1995. gada pārskatā (85) redzams, ka 1995. gada pārpalikumu pārnesa uz 1996. gadu, lai segtu šajā gadā prognozēto deficītu, jo tad bija īpaši lieli izdevumi saistībā ar Olimpiskajām spēlēm un Eiropas futbola čempionātu.
(231)
Turklāt jānorāda arī, ka izmeklēšanas periodā TV2 nebija pieejams finansējums parastu aizdevumu veidā. Bija atļauti ieguldījumu aizdevumi līdz 4 % apmērā no ieņēmumiem saskaņā ar jaunākajiem pārskatiem. TV2 bija aizliegti visi pārējie aizdevumu veidi, garantijas un finanšu līzinga saistības, izņemot parastu kredītu darbības nodrošināšanai. Tā kā TV2 bija ierobežotas iespējas piesaistīt finansējumu aizdevumu veidā, tā likviditātes vajadzības principā bija jāsedz ar darbības likviditāti.
(232)
Visbeidzot, publicētajos pārskatos ir skaidri norādīts pašu kapitāla apjoms. Konkrētajā periodā Valsts revīzijas birojs veica TV2 pārskatu revīziju. Šīs revīzijas ietvēra gan finanšu revīzijas, gan vadības revīzijas, lai gan Valsts revīzijas birojs nebija pilnvarots novērst TV2 sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas izmaksu pārmērīgu kompensāciju. Kā savā spriedumā (86) noteica Tiesa, tas, ka revīzijas struktūra pati nebija pilnvarota novērst pārmērīgu kompensāciju, neļauj secināt, ka Dānijas iestādes neveica pārbaudes. Gluži pretēji - Dānijas iestādes norādīja, ka, ja Valsts revīzijas birojs būtu secinājis, ka kapitāla bāze ir pārāk liela, tā rezultātā, piemēram, nākamajā plašsaziņas līdzekļu nolīgumā varēja samazināt TV2 maksājamos licenču maksu līdzekļus.
(233)
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem kopumā, Komisija uzskata, ka attiecībā uz pirmo proporcionalitātes novērtējuma daļu šajā konkrētajā gadījumā un, ņemot vērā Amsterdamas protokolu un Tiesas spriedumu, līdz 2002. gada beigām uzkrātā pašu kapitāla summa (t. i., DKK 550 miljoni) bija vajadzīga, lai pildītu TV2 sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumus. Tāpēc šim nolūkam saņemtie DKK 628 miljoni bija proporcionāla un vajadzīga summa saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu.
(234)
Lai gan šajā lēmumā netiek novērtēts iespējamais valsts atbalsts, kas piešķirts TV2 2003. un 2004. gadā, izņemot rekapitalizācijas pasākumus, Komisija arī atzīmē, ka Dānijas iestādes sniedza informāciju, dokumentējot to, ka 2004. gadā TV2 pašu kapitāls bija DKK 640 miljoni. Summu DKK 96 miljonu apmērā ieguldīja komercdarbībās, un nav iespējams noteikt, vai to finansēja ar pašu kapitālu vai ārēju finansējumu. Ja uzskata, ka izmantoja tikai pašu kapitālu, tas nozīmētu, ka TV2 bija pieejams pašu kapitāls DKK 544 miljonu apmērā, lai veiktu sabiedriskās apraides darbības.
(235)
Saistībā ar 198. apsvērumu jānorāda, ka TV2 arī īsteno vairākas komercdarbības. Ņemot vērā TV2 darbības kopā, komercdarbību apjoms ir visai margināls. Šo komercdarbību izmaksas ir attiecinātas, pamatojoties uz 2001. gada Apraides paziņojumā (87) izklāstīto metodi, kas paredz, ka pretēji citās pakalpojumu nozarēs parasti piemērotajai pieejai izmaksas ir pilnībā attiecināmas uz sabiedrisko pakalpojumu darbībām, vienlaikus gūstot labumu arī no komercdarbībām, tās nav jādala starp šiem diviem darbības veidiem un var pilnībā attiecināt uz sabiedriskajiem pakalpojumiem. Minētajā 2001. gada Apraides paziņojumā pauda nostāju, ka šo izmaksu pilnīga sadalīšana starp šiem diviem darbības veidiem būtu patvaļīga un nevajadzīga. Attiecībā uz TV2 priekšrocībām saistībā ar piekļuvi raidīšanas frekvencei Komisija atzīmē, ka tā ir nesaraujami saistīta ar sabiedrisko pakalpojumu. Komisija arī uzskata, ka saskaņā ar Apraides paziņojumu finansēšanas izmaksas (procentu ieguvumi) var pilnībā attiecināt uz sabiedrisko pakalpojumu darbībām.
(236)
Lai neitralizētu ietekmi, ko rada sabiedrisko pakalpojumu darbībām piešķirtais nodokļa atbrīvojums, 30 % no komercdarbības peļņas novirza uz sabiedrisko pakalpojumu darbībām. Tā rīkojās tikai kopš 2001. gada. Tādējādi Komisija atzīst, ka apraides tirgū bija iespējami izkropļojumi, jo TV2, nosakot savas komerciālās cenas, nebija ņēmis vērā uzņēmumu ienākuma nodokļa likmi. Tomēr nākotnē priekšrocība vairs nepastāvēs, ņemot vērā, ka novirzīšanas daļa atbilst faktiskajai nodokļa likmei, pateicoties šim “neitralizēšanas” mehānismam. Attiecībā uz pagātni tas neapgrūtina pārmērīgās kompensācijas summas noteikšanu, jo šo komercdarbību kopējie ienākumi ir izmantoti, lai samazinātu sabiedriskā pakalpojuma neto izmaksas.
(237)
TV2 īstenoja komercdarbības internetā, kas tam radīja zaudējumus. Tā kā šīs darbības neietilpst sabiedriskās apraides uzdevumā, valsts finansējums nav iespējams. Turklāt tā kā nav citu darbību, ko īstenoja par vienkāršajām izmaksām, komercdarbības nerada pārpalikumus, ar ko varētu segt interneta darbību zaudējumus.
2. TV2 rīcības reklāmas tirgū novērtējums
(238)
Apraides paziņojuma 58. punktā sacīts, ka “sabiedriska raidorganizācija, ciktāl zemāki ieņēmumi tiek segti ar valsts atbalstu, varētu censties tirgū pazemināt reklāmas vai citu nesabiedrisku pakalpojumu sniedzēju darbību cenas, lai samazinātu konkurentu ieņēmumus. […] Ja sabiedriska raidorganizācija nosaka cenas par nesabiedrisku pakalpojumu sniedzēja darbībām zemāk nekā efektīvam uzņēmējam līdzīgā gadījumā būtu nepieciešams vienkāršo izmaksu segšanai, šāda rīcība norāda uz sabiedrisku pakalpojumu sniedzēja saistību pārmērīgu kompensāciju […]”.
(239)
TvDanmark iesniedza informāciju, kas parādīja, ka tas nespēj segt savu televīzijas darbību vienkāršās izmaksas ar reklāmas cenām, kādas piemēro TV2. TvDanmark savas izmaksas salīdzināja ar TRP 21-50 reklāmas cenām, kādas piemēroja TV2.
(240)
Lai šo salīdzinājumu varētu ņemt vērā, Komisijai vispirms jānosaka, vai var uzskatīt, ka TvDanmark ir līdzīgā situācijā kā TV2 un vai tā darbība ir efektīva.
(241)
Pirmkārt, Komisijai jānovērtē, vai TvDanmark ir līdzīgā situācijā kā TV2. Komisija atzīmē turpmāk norādīto. Izmeklēšanas periodā TV2 skatītāju daļa bija aptuveni 35 %, savukārt atbilstošā TvDanmark daļa - aptuveni 15 %. Būtiski atšķiras arī reklāmas tirgus daļas. TV2 tirgus daļa bija 60 %, savukārt TvDanmark daļa - aptuveni 8 %. TV2 reklāmas apgrozījums bija aptuveni piecas reizes lielāks par TvDanmark apgrozījumu. Turklāt TV2 ir vienīgā raidstacija, ka sasniedz 100 % visus iedzīvotājus, savukārt TvDanmark2 - 77 % un TvDanmark1 - vēl mazāk. Pamatojoties uz iepriekš aprakstīto, Komisija uzskata, ka TvDanmark nevar tieši salīdzināt ar TV2.
(242)
Otrkārt, Komisijai jānosaka, vai TvDanmark ir efektīvs tirgus operators. Efektīvu operatoru var noteikt, analizējot parasti izmantotos grāmatvedības koeficientus un salīdzinot operatora rezultātus ar dalībvalsts vidējiem rezultātiem. Analīzē jāņem vērā uzņēmumu dažādie izmēri un konkrētā izmaksu struktūra. Tomēr Dānijas tirgus operatoru situāciju nevar uzskatīt par līdzīgu, lai varētu veikt rezultātu koeficientu tiešu salīdzinājumu. Tāpēc Komisija uzskata, ka šajā gadījumā nav piemēroti analizēt šādus koeficientus Dānijas tirgū.
(243)
Tā vietā Komisija ir analizējusi datus par TvDanmark un SBS Broadcasting finanšu rezultātiem. Šīs analīzes rezultātā Komisija nevar droši noteikt, vai radušies zaudējumi izriet no augstām sākotnējām izmaksām, ar ko bija saistītas uzsākšanas darbības un ko TvDanmark vēl nav spējis atgūt, vai TvDanmark tomēr strādā neefektīvi. Neraugoties uz vairākiem pieprasījumiem, Komisijai neizdevās apkopot datus par trešā operatora TV3 finanšu datiem, lai būtu iespējams salīdzinājums ar tirgus trešo operatoru. Tādējādi Komisija nevar droši noteikt, vai TvDanmark zaudējumi izriet no TV2 cenu politikas, vai arī šos zaudējumus ir radījuši citi faktori, ko TvDanmark pats var ietekmēt.
(244)
Tā kā nav iespējams droši noteikt, vai TvDanmark darbība ir efektīva, un tā kā nav iespējams šo abu operatoru tiešs salīdzinājums, Komisija uzskata, ka šāds vērtējums šajā gadījumā nav noteicošs.
(245)
Tāpēc Komisija ir izlēmusi veikt detalizētāku TV2 cenu politikas un par reklāmas tirgu pieejamo datu analīzi, lai novērtētu, vai TV2 rīkojās tā, lai izmeklēšanas periodā maksimāli palielinātu savus reklāmas ieņēmumus.
(246)
Pirmkārt, Komisija ir salīdzinājusi abu operatoru cenas un analizējusi TV2 cenu politiku. Analīzē uzmanība ir koncentrēta uz 1998.-2002. gadu, kas ir periods, kurā, kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, TV2 uzsāka cenu “dempingu” reklāmas tirgū. Otrkārt, Komisija ir analizējusi Dānijas reklāmas izdevumus ES un it sevišķi citu Skandināvijas valstu kontekstā. Treškārt, ir salīdzinātas kontaktcenas [kontaktcena - maksa par 30 sekunžu raidlaiku 1 000 televīzijas skatītājiem] Skandināvijas valstīs un starp plašsaziņas līdzekļu veidiem.
(247)
Komisija atzīmē, ka Dānijas konkurences iestādes ir izmeklējušas TV2 rīcību reklāmas tirgū. Dānijas Konkurences padome 2005. gada 21. decembrī pieņēma lēmumu, ka TV2 ir pārkāpis LESD 102. pantu un attiecīgos valsts tiesību aktu noteikumus, piemērojot lojalitāti veicinošas atlaides reklāmas tirgū. Konkurences apelācijas tiesa šo lēmumu anulēja 2006. gada 1. novembrī, bet pēc tam, 2009. gada 22. jūnijā, to pārsūdzēja Austrumdānijas Augstajā tiesā. Pēdējo minēto spriedumu pārsūdzēja Augstākajā tiesā, kas 2011. gada 18. martā apstiprināja Augstās tiesas spriedumu. Dānijas Konkurences padome bija agrāk, 2000. gada 29. novembrī, lēmusi, ka TV2 piedāvātās atlaides 2000. gadā ir ļaunprātīga prakse. Šajā saistībā Komisija atzīmē, ka Dānijas konkurences iestāžu izmeklēšana attiecas uz 2000.-2005. gadu, tātad tikai uz pēdējiem šā lēmuma izmeklēšanas perioda gadiem. Īpaši jāatzīmē, ka lojalitātes atlaides uzreiz nenozīmē, ka būtu ietvertas šķērssubsīdijas 2001. gada Apraides paziņojuma izpratnē (t. i., “ja sabiedriska raidorganizācija nosaka cenas par nesabiedrisku pakalpojumu sniedzēja darbībām zemāk nekā efektīvam uzņēmējam līdzīgā gadījumā būtu nepieciešams vienkāršo izmaksu segšanai, šāda rīcība norāda uz sabiedrisku pakalpojumu sniedzēja saistību pārmērīgu kompensāciju”.). Patiesībā, kā paskaidrots turpmāk, vidēji TV2 reklāmas pakalpojumu cenas bija būtiski augstākas par konkurentu cenām. Turklāt lojalitātes atlaides nozīmē, ka klienti TV2 izmantoja lielāku daļu gada reklāmas budžeta, nekā būtu izmantojuši citos apstākļos. Tāpēc apgalvojums netieši norāda, ka TV2 palielināja savus reklāmas ieņēmumus ar atlaižu shēmu, kas patiesībā būtu samazinājis licenču maksu nepieciešamību. Jebkurā gadījumā Dānijas konkurences iestāžu lēmumi Komisijai nav saistoši.
(248)
Skatītāju daļas un struktūra, programmu saturs, regulējumā noteiktais reklāmlaika ierobežojums un raidstaciju finansējuma mehānisms ir faktori, kas ietekmē konkurences iezīmes reklāmas tirgū. Rezultātā dažādām raidorganizācijām ir dažādas cenas. Raidstacijas arī pārdod daudzveidīgus produktus, kam turklāt ir atšķirīgas cenas (88).
(249)
Raidstaciju piemērotās cenas ietver būtiskas atlaides. Tāpēc nav atbilstīgi salīdzināt televīzijas reklāmas pakalpojuma cenrāžu cenas. Lielākā daļa televīzijas reklāmu (apmēram 90 % no visām valsts mēroga reklāmām) tiek īstenotas saskaņā ar gada līgumiem, pamatojoties uz kuriem televīzijas kanāli piešķir gada atlaides. Turklāt ir vairāki citi atlaižu veidi (jauniem reklāmdevējiem, mazāk pievilcīgiem reklāmlaikiem, papildu kvantitātes atlaides utt.). Sarunas par līgumiem ved un līgumus slēdz tā dēvētās plašsaziņas līdzekļu aģentūras.
(250)
Lai varētu salīdzināt dažādas raidstacijas, jānosaka dažādo cenu vidējais rādītājs. Turpmākajā tabulā ir norādītas vidējās cenas mērķa grupai TRP 21-50. Šīs cenas iegūtas, dalot attiecīgo raidstaciju valsts mēroga reklāmas pakalpojumu apgrozījumu ar sasniegto TRP 21-50 skaitu, kā norādīts turpmāk (89).
1998. gads
1999. gads
2000. gads
2001. gads
2002. gads
TVDanmark
EUR 283
EUR 270
EUR 252
EUR 251
EUR 211
TV2
EUR 480
EUR 409
EUR 364
EUR 381
EUR 325
Starpība
EUR 197
EUR 139
EUR 112
EUR 130
EUR 114
TvDanmark CPP kā daļa no TV2 CPP (90)
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
TV2 vidējais CCP uz TRP 21-50, svērtais rādītājs segumam (ar 0,7)
EUR 336
EUR 286
EUR 255
EUR 267
EUR 228
TvDanmark CPP kā daļa no TV2 svērtā CPP
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
Saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem datiem TvDanmark TRP 21-50 cena bija par aptuveni 30-40 % zemāka nekā TV2 cena. Kā Komisija norādīja savā lēmumā par valsts atbalstu France2 un France 3 (91), starp vidējo pakalpojumu skaitu un vidējo neto cenu par televīzijas reklāmas pakalpojumu ir novērojama pozitīva sakarība. Tāpēc cenu atšķirības starp raidorganizācijām var izskaidrot ar raidstaciju relatīvo spēju piesaistīt skatītājus. Šādā situācijā būtiski izvērtēt, vai faktiskās cenu atšķirības atspoguļo tirgus apstākļus.
(252)
Atšķirībā no Francijas gadījuma šajā gadījumā ir iespējams analizēt novērojumus tikai attiecībā uz diviem operatoriem. Tādēļ lineārās regresijas līknes rādītājus var aprēķināt pēc šo divu pakalpojumu operatoru cenām, un šādam rezultātam nav pārāk lielas statistiskas vērtības. Tādā veidā nav iespējams noteikt, cik lielā mērā līknes rādītāji ir precīzi.
(253)
Tāpēc, lai pārbaudītu, vai faktiskās cenu atšķirības starp šiem diviem operatoriem atspoguļo situāciju tirgū, tika piemērots korekcijas faktors ar mērķi neitralizēt TV2 noteicošo lomu tirgū. Svēršanas faktoru ieguva no plašsaziņas līdzekļu aģentūru aprēķiniem, kas atspoguļo atšķirību starp skatītāju daļu, kuru var sasniegt attiecībā uz vēlamo mērķa auditoriju, iegādājoties 100 TRP 21-50 no TvDanmark un no TV2. TvDanmark rādītāji vidēji ir nedaudz zem 70 % no TV2 skatītāju daļas (iegādājoties 100 TRP 21-50). Piemērojot šo faktoru, cenu atšķirība samazinās. Jāpiemin, ka TV2 cena joprojām ir nedaudz augstāka par TvDanmark cenu. Tāpēc var secināt, ka cenu atšķirības atspoguļo tirgus apstākļus. Taču šis secinājums jāapsver piesardzīgi, jo nedrīkst aizmirst, ka šādā korekcijas faktorā nav iespējams ņemt vērā visas atšķirības starp raidstacijām.
(254)
Turklāt Komisija atzīmē, ka sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka faktiskā konkurence televīzijas reklāmu tirgū nenotiek par pakalpojuma cenrāžu cenām, ne arī par vidējām GRP un TRP cenām, kā tika minēts iepriekš. TvDanmark apgalvo, ka operatori konkurē tā saucamo marginālo cenu ziņā. Šīs marginālās cenas izrietot no TV2 noteicošās pozīcijas tirgū. Lai sasniegtu reklāmas kampaņas mērķi, reklāmdevējiem jāiegādājas konkrēta daļa reitingu punktu tikai no TV2. Šīm tā saucamajām inframarginālajām vienībām nebija konkurences, un tāpēc TV2 varēja gūt lielāku peļņu. Rezultātā operatori konkurēja par atlikušajiem reitinga punktiem un par marginālajām cenām. TvDanmark apgalvo, ka šīs cenas bija zemākas pat par vidējām cenām, kas norādītas tabulās iepriekš.
(255)
Neņemot vērā jautājumu par šā apgalvojuma patiesumu, Komisija uzskata, ka šāda rīcība būtu bijusi iespējama, pateicoties TV2 spēcīgajai pozīcijai tirgū. Tomēr šajā izmeklēšanā ir jānosaka, vai šāda TV2 rīcība reklāmas tirgū ir bijusi pamatota ar mērķi maksimāli palielināt ieņēmumus. Šajā saistībā nevar izslēgt, ka TV2 saglabāja zemu cenu līmeni, lai saglabātu lielu tirgus daļu, taču šī rīcība nav pretrunā centieniem maksimāli palielināt ieņēmumus.
(256)
No iepriekš aprakstītā izriet, ka izmeklēšanas periodā TV2 cenas bija augstākas par TvDanmark cenām. Ir arī acīmredzams, ka, neraugoties uz pakalpojumu cenrāžu cenu pieaugumu, faktiskais cenu līmenis periodā pazeminājās. TV2 būtiski palielināja savu piešķirto atlaižu līmeni.
(257)
Tomēr, pamatojoties uz cenu analīzi, nevar noteikt, vai cenu attīstība patiešām veicināja reklāmas kopējo ienākumu samazinājumu, tādējādi palielinot vajadzību pēc valsts finansējuma. Lai risinātu šo jautājumu, Komisija ir turpmāk analizējusi TV2 cenu noteikšanas politiku un šīs politikas sekas attiecībā uz TV2 gūtajiem kopējiem reklāmas ieņēmumiem.
(258)
Kā paskaidrots turpmāk, izmeklēšanas periodā TV2 īstenoja vairākus cenu paaugstinājumus un pazeminājumus (piešķirot lielākas atlaides). Turpmāk tabulā sniegts pārskats par TV2 kopējo reklāmas ieņēmumu attīstību 1998.-2002. gadā, kas ir periods, kad, kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, TV2 samazināja cenas Dānijas tirgū (miljonos DKK).
1998. gads
1999. gads
2000. gads
2001. gads
2002. gads
Reklāmas ieņēmumi valstī
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
TV2 1997. gadā pieņēma stratēģisku lēmumu nepalielināt kapacitātes izmantojumu, bet 1998. gadā paaugstināt savas cenas. Cenas vēlreiz paaugstināja 1999. gadā. Dānijas iestādes argumentē, ka 1999. gadā konkurences situācija bija kļuvusi tik saspringta, ka cenu paaugstināšanās rezultātā TV2 radās problēmas un TV2 reklāmas ieņēmumi samazinājās par aptuveni 10 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu.
(260)
TV2 prognozēja, ka 2000. gadā konkurence būtiski palielināsies un cenas nepaaugstināja. Patiesībā faktiskās cenas pazeminājās, pateicoties jaunai TV2 atlaižu shēmai. Rezultātā TV2 savu kapacitātes izmantojumu paplašināja par 33 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. Tomēr cenu pasākumu rezultātā par 8,4 % palielinājās TV2 reklāmas apgrozījums visā valstī. TV2 vēlreiz paaugstināja savas cenas 2001. gadā. Neraugoties uz cenu paaugstināšanos, TV2 reklāmas ieņēmumi un kapacitātes izmantojums samazinājās līdz 1999. gada līmenim. TV2 2002. gadā vēlreiz samazināja cenas un saskārās ar nelielu kopējā apgrozījuma samazinājumu. Taču kopējais apgrozījums reklāmas tirgū samazinājās vēl vairāk.
(261)
No iepriekš aprakstītā var secināt, ka plašu atlaižu izmantošana ir novedusi pie faktiskā cenu līmeņa samazināšanās. TV2 šo cenu samazinājumu varēja kompensēt, paplašinot kapacitātes izmantojumu. Tā kā konkurenti nebija izmantojuši tādas pašas kapacitātes rezerves, tiem nebija tādu pašu iespēju. Lai spētu konkurēt tirgū, tiem bija jārīkojas tāpat kā TV2. Laikposmā, kad TV2 paaugstināja savas cenas, samazinājās tā kopējais reklāmas apgrozījums. Savukārt, kad TV2 samazināja savas cenas, tas spēja palielināt kopējo apgrozījumu. Tāpēc Komisija secina, ka TV2 īstenotie cenu samazinājumi patiesībā ir nodrošinājuši lielākus kopējos ienākumus. Tāpēc TV2 cenu politika nenorāda, ka uzņēmums necentās maksimāli palielināt savus ieņēmumus.
(262)
Dānijas operatoru cenu salīdzinājums un TV2 cenu politikas analīze nesniedz norādes par to, vai Dānijas televīzijas reklāmas tirgus vispārējās cenas ir bijušas pārāk zemas. Tik zems cenu līmenis varētu norādīt uz to, ka TV2 bija izmantojis savu noteicošo pozīciju, lai samazinātu televīzijas reklāmu izdevumu vispārējo līmeni zemāk par līmeni, kāds būtu normālos konkurētspējas apstākļos
(263)
Lai noskaidrotu šo jautājumu, Komisija ir analizējusi visu ES valstu reklāmas tirgu ekonomikas datus un salīdzinājusi tos ar Dānijas datiem. Tā kā Dānijas televīzijas reklāmas tirgu vislabāk var salīdzināt ar Ziemeļeiropas valstu situāciju, Komisija salīdzināja arī Dānijas un citu Ziemeļvalstu (Somijas, Zviedrijas un Norvēģijas) datus (92). Tika apskatīti galvenie dati par televīzijas reklāmas izdevumiem šādās kategorijās: 1) televīzijas reklāmas izdevumu daļa kopējos reklāmas izdevumos, 2) televīzijas reklāmas izdevumi uz vienu iedzīvotāju, un 3) televīzijas reklāmas izdevumu daļa no IKP. Turpmāk tabulā sniegts pārskats par šiem galvenajiem datiem.
Galvenie dati par televīzijas reklāmas izdevumiem Dānijā, ES un citās Ziemeļvalstīs
1995. gads
1996. gads
1997. gads
1998. gads
1999. gads
2000. gads
2001. gads
Televīzijas reklāmas izdevumi kā daļa no kopējiem reklāmas izdevumiem (%)
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
ES
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Ziemeļvalstis
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Televīzijas reklāmas izdevumi uz vienu iedzīvotāju (EUR)
DK
EUR 39
EUR 44
EUR 48
EUR 51
EUR 46
EUR 47
EUR 44
ES
EUR 37
EUR 40
EUR 45
EUR 49
EUR 53
EUR 60
EUR 58
Ziemeļvalstis
EUR 32
EUR 36
EUR 41
EUR 44
EUR 45
EUR 54
EUR 49
Televīzijas reklāmas izdevumi kā daļa no IKP (‰)
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
ES
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Ziemeļvalstis
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Avots: Eiropas Audiovizuālās nozares novērošanas centrs, EuroStat.
(264)
No tabulas iepriekš izriet, ka televīzijas reklāmas daļa reklāmas kopējos izdevumos Dānijā (27 %) ir bijusi mazāka par ES vidējo rādītāju (37 %). Dati tai pat laikā norāda uz to, ka pastāv atšķirība starp Ziemeļeiropas un Dienvideiropas valstīm (93). Dienvidu dalībvalstīs televīzijas reklāmas izdevumi ir daudz augstāki nekā ziemeļu dalībvalstīs (94). Tā pati tendence vērojama attiecībā uz televīzijas reklāmas izdevumiem kā daļu no IKP (95). Arī dati par televīzijas reklāmas izdevumiem uz iedzīvotāju liecina par lielu atšķirību starp dalībvalstīm (96). Salīdzinot Ziemeļvalstu datus, var secināt, ka Dānijas izdevumu līmenis ir tāds pats kā pārējās Ziemeļvalstīs.
(265)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secina, ka nav noteiktas un neapšaubāmas norādes uz to, ka Dānijas reklāmas tirgus cenas sistemātiski un nepārtraukti ietekmēja TV2 cenu politika.
(266)
Sūdzības iesniedzējs arī iesniedza datus, salīdzinot viena plašsaziņas līdzekļa kontaktcenas (izteiktas CMP (97)) dažādās valstīs un starp dažādiem plašsaziņas līdzekļu veidiem vienā konkrētā valstī. Sūdzības iesniedzēja nodrošinātajos datos ir salīdzinātas izmaksas, kas vajadzīgs, lai ar reklāmu sasniegtu 1 000 iedzīvotājus, izmantojot vai nu drukātus materiālus, vai televīziju Dānijā, Norvēģijā un Zviedrijā (98).
(267)
Šie dati liecina, ka Dānijas televīzijas reklāmas cenas ir zemākas par cenām Zviedrijā un Norvēģijā (99), savukārt situācija ir pretēja drukāto plašsaziņas līdzekļu jomā (100).
(268)
Komisija nevar pārbaudīt sniegto datu uzticamību, un tie nav pieejami publiski. Tāpēc, ņemot vērā samērā ierobežoto informāciju un to, ka tajā nav ņemtas vērā iespējamās kultūras atšķirības, Komija nevar izdarīt pamatotus secinājumus par kontaktcenu līmeni dažādiem plašsaziņas līdzekļu veidiem Skandināvijas valstīs.
(269)
Tādējādi Komisija secina, ka TV2 cena bija augstākā cena Dānijas tirgū izmeklēšanas periodā, jo tas spēja saviem produktiem noteikt par 15-40 % augstāku cenu nekā tā konkurenti atkarībā no attiecīgās mērķa grupas sasniegšanas līmeņa. Salīdzinājumā ar Zviedriju un Norvēģiju Dānijā cenas ir par aptuveni 20 % zemākas.
(270)
Ņemot vērā iepriekš aprakstītās dažādās analīzes, Komisija secina, ka, skatoties no valsts atbalsta perspektīvas, nav skaidru liecību, kas parādītu, ka TV2 necentās maksimāli palielināt savus reklāmas ieņēmumus un ka tā rīcība reklāmas tirgū veicināja lielāku nepieciešamību pēc valsts finansējuma.
V. SECINĀJUMS
Komisija konstatē, ka Dānija ir nelikumīgi īstenojusi attiecīgo atbalstu, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu.
Tomēr, ņemot vērā Tiesas spriedumu un pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija uzskata, ka atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punktu.
Ņemot vērā Tiesas spriedumu, ir jāpārbauda, vai šā secinājuma rezultātā varētu rasties pārmērīga kompensācija TV2, jo DKK 628 miljoni, ko Dānijas valsts 2004. gadā ar procentiem atguva no TV2, tagad tiek uzskatīti par saderīgiem ar iekšējo tirgu, un valsts to varētu atmaksāt TV2. Pastāv iespēja, ka šāda atmaksa būtu saistīta ar pārmērīgas kompensācijas risku, ņemot vērā rekapitalizācijas pasākumus, ko praksē piemēroja 2004. gadā (lieta N 313/2004) TV2 finansiālo vajadzību dēļ pēc atgūšanas. Kā var secināt no Tiesas rīkojuma 34. un 35. punkta, tā kā Dānijas iestādes izvēlējās nepieļaut TV2 bankrotu, atgūšanas pienākums patiešām bija svarīgs priekšnoteikums 2004. gada rekapitalizācijas pasākumiem. Kā Tiesa ir noteikusi sava rīkojuma 43. punktā, “lai gan pašreizējās lietas konkrētie apstākļi mudināja Komisiju pieņemt divus lēmumus [atceltais lēmums par atgūšanu un rekapitalizācijas lēmums], ir acīmredzams, ka abi lēmumi ir saistīti ar vienas un tās pašas tiesvedības diviem aspektiem attiecībā uz to, ciktāl Dānijas Karalistes īstenotie pasākumi attiecībā uz TV2, vēlāk - TV2A/S -, bija valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē un vai tādā gadījumā šis valsts atbalsts bija saderīgs ar kopējo tirgu.” To ciešās saiknes dēļ saistībā ar atgūšanas jautājumu 2004. gada rekapitalizācijas pasākumi par labu TV2 ir jāaplūko saistībā ar 1995.-2002. gadā piešķirto valsts atbalstu, lai garantētu, ka nepastāv pārmērīgas kompensācijas risks TV2.
Šajā saistībā Komisija norāda turpmāko. Pēc atgūšanas lēmuma Dānijas iestādes atguva DKK 1 050 miljonus (t. i., vairāk nekā DKK 628 miljonus un procentus). Kā norādīts Tiesas rīkojumā, pēc tam, kad Tiesa atcēla atgūšanas lēmumu, vairs nav iemesla atgūt DKK 628 miljonus ar procentiem. Tomēr Dānijas iestādes iesniedza nekavējoties paziņojumu, norādot, ka ir apņēmušās atgūto naudu neatmaksāt TV2, vai, ja tiktu izpildīti konkrēti kumulatīvi nosacījumi, atmaksāt TV2 summu, kas atbilstu ne vairāk kā starpībai starp reāli no TV2 atgūto summu (ietverot procentus) par 1995.-2002. gadu un rekapitalizācijas pasākumu summu. Saskaņā ar Tiesas rīkojumu, pamatojoties uz šo apņemšanos, nav pārmērīgas kompensācijas nodrošināšanas riska TV2 saistībā ar valsts atbalstu par 1995.-2002. gadu, ko aplūko kopā ar 2004. gada rekapitalizācijas pasākumiem,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Pasākumi, ko Dānija īstenoja par labu TV2/DANMARK laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam licenču maksas līdzekļu un citu pasākumu veidā, kuri aplūkoti šajā lēmumā, ir saderīgi ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punkta izpratnē.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Dānijas Karalistei.
Briselē, 2011. gada 20. aprīlī