PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 282/2012
ze dne 28. března 2012,
kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
(kodifikované znění)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (1), a zejména na čl. 43 písm. a), d), f) a j), čl. 47 odst. 2, článek 134, čl. 143 písm. b), článek 148, čl. 161 odst. 3, článek 171 a čl. 172 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury (2), a zejména na články 37 a 38 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (3), a zejména na čl. 4 odst. 4, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 3 a čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (4), a zejména na článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (5), a zejména na čl. 142 písm. c) uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro (6), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (7), bylo několikrát podstatně změněno (8). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkající se zemědělství vyžadují, aby byla poskytnuta jistota, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněn daný požadavek. Zkušenosti nicméně ukázaly, že tato povinnost je v praxi vykládána velmi rozdílnými způsoby. Je proto vhodné vymezit tuto povinnost, aby se zabránilo nerovným podmínkám hospodářské soutěže.
(3)
Je zejména vhodné definovat formu jistoty.
(4)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkajících se zemědělství stanoví, že poskytnutá jistota propadne, pokud je zajištěná povinnost porušena, aniž se rozlišuje mezi porušením zásadních, vedlejších nebo podřízených požadavků. V zájmu rovného zacházení je vhodné zavést rozlišení mezi důsledky porušení zásadních požadavků a důsledky porušení vedlejších nebo podřízených požadavků. Je zejména nezbytné stanovit v případech, kdy je to možné, propadnutí pouze části jistoty, pokud byl skutečně splněn zásadní požadavek, ale byla mírně překročena stanovená lhůta ke splnění požadavku nebo nebyl splněn podřízený požadavek.
(5)
Důsledky nesplnění požadavků nesmějí být předmětem žádného rozlišení založeného na získání nebo nezískání zálohy. V důsledku toho by se jistoty, pro které byly poskytnuty zálohy, měly řídit zvláštními pravidly.
(6)
Náklady na složení jistoty, které nese jak strana poskytující jistotu, tak příslušný orgán, mohou být neúměrné k výši částky, jejíž platba je zajišťována jistotou, pokud je tato částka nižší než určité omezení. Příslušné orgány by měly mít tedy právo nevyžadovat jistotu na platbu částky nižší, než je toto omezení. Navíc je vhodné zplnomocnit příslušný orgán, aby nevyžadoval jistotu, pokud způsobilost osoby, u které je vyžadováno splnění požadavku, činí uvedený požadavek zbytečným.
(7)
Příslušný orgán by měl mít právo nabídnutou jistotu odmítnout, pokud usoudí, že není dostatečná.
(8)
V případě, že lhůta není stanovena jinde, je vhodné stanovit lhůtu k předložení nezbytných důkazů k uvolnění zajištěné částky.
(9)
Pokud jde o reprezentativní kurz k přepočítání zajištěné částky vyjádřené v eurech na národní měnu, je vhodné zachovat rozhodnou skutečnost podle článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98 v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1913/2006 (9).
(10)
Je vhodné stanovit postup v případě, že jistota propadne.
(11)
Komisi by mělo být umožněno sledovat provádění ustanovení týkajících se jistot.
(12)
Toto nařízení stanoví pravidla obecně použitelná na všechna odvětví a všechny produkty, pokud zvláštní právní předpisy Unie nestanoví jinak.
(13)
Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů a byla předložena pro informaci ostatním příslušným výborům,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla, která upravují poskytované jistoty, buď podle níže uvedených nařízení, nebo podle nařízení přijatých na základě uvedených nařízení, pokud níže uvedená nařízení nestanoví jinak:
a)
nařízení o společné organizaci trhu s některými zemědělské produkty:
-
nařízení (ES) č. 104/2000 (produkty rybolovu a akvakultury),
-
nařízení (ES) č. 1234/2007 (jednotné nařízení o společné organizaci trhů);
b)
nařízení (ES) č. 73/2009 (režimy přímých podpor);
c)
nařízení (ES) č. 1216/2009 (právní úprava obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů).
Článek 2
Toto nařízení se vztahuje na všechny případy, kdy nařízení uvedená v článku 1 stanoví jistotu ve smyslu článku 3 bez ohledu na to, zda se slovo „jistota“ použije nebo ne.
Toto nařízení se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (10).
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„jistotou“ zajištění, že v případě nesplnění konkrétní povinnosti bude příslušnému orgánu určitá částka zaplacena nebo v jeho prospěch propadne;
b)
„blokovou jistotou“ jistota složená u příslušného orgánu, jejímž účelem je zajistit splnění více povinností;
c)
„povinností“ požadavek nebo soubor požadavků stanovených nařízením a spočívajících v konání nebo nekonání;
d)
„příslušným orgánem“ buď strana pověřená k přijetí jistoty, nebo strana pověřená k rozhodnutí podle příslušného nařízení, pokud má být jistota uvolněna nebo má propadnout.
KAPITOLA II
POŽADAVEK JISTOTY
Článek 4
Jistota musí být poskytnuta stranou odpovědnou za platbu peněžní částky nebo jejím jménem, nedojde-li ke splnění povinnosti.
Článek 5
1. Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, pokud je výše zajištěné částky menší než 500 EUR.
2. V případě použití odstavce 1 se dotyčná strana písemně zaváže k zaplacení částky ve stejné výši, jaká by od ní byla požadována, kdyby složila jistotu a ta by pak zcela nebo částečně propadla.
Článek 6
Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, je-li osoba odpovědná za plnění povinností:
a)
veřejnoprávní subjekt, který vykonává funkce orgánu veřejné moci;
b)
soukromoprávní subjekt, který vykonává funkce uvedené v písmenu a) pod dohledem státu.
KAPITOLA III
FORMY JISTOTY
Článek 7
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
v hotovosti podle článků 12 a 13 a/nebo
b)
stanovením ručitele podle čl. 15 odst. 1.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hypotéky a/nebo
b)
formou hotovostních vkladů v bance a/nebo
c)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka a/nebo
d)
formou převoditelných cenných papírů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu a/nebo
e)
formou dluhopisů vydaných sdruženími hypotéčních úvěrů, které jsou kótovány na burze cenných papírů a jsou volně obchodovatelné na trhu za předpokladu, že jejich postavení je stejné jako postavení státních dluhopisů.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 8
Příslušný orgán odmítne přijetí jistoty, kterou považuje za nepřiměřenou nebo nedostatečnou nebo takovou, která neposkytuje krytí po dostatečně dlouhou dobu, nebo požádá o nahrazení takové jistoty.
Článek 9
1. Majetek zastavený podle čl. 7 odst. 2 písm. a) nebo zastavené cenné papíry nebo dluhopisy podle čl. 7 odst. 2 písm. d) a e) musí mít ke dni poskytnutí jistoty prodejní hodnotu nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) nebo e) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota daného majetku, cenných papírů nebo dluhopisů byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu majetku, cenných papírů nebo dluhopisů.
2. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) a e) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
Prodejní hodnota cenných papírů nebo dluhopisů se vypočítává podle posledního kótovaní, které je k dispozici.
Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 10
1. Každá jistota může být nahrazena jinou jistotou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 7 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
Článek 11
1. Jistoty podle článku 1 se vyjadřují v eurech.
2. Odchylně od odstavce 1 se v případě, kdy je jistota přijata v členském státě mimo eurozónu v národní měně, částka jistoty v eurech převádí na tuto měnu v souladu s článkem 10 nařízení (ES) č. 1913/2006. Závazek odpovídající jistotě a veškeré zadržené částky v případě nesrovnalostí nebo porušení pravidel se nadále stanoví v eurech.
Článek 12
Při převodu hotovosti se jistota považuje za složenou až v okamžiku, kdy si je příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
Článek 13
1. Šek s jistotou finanční instituce uznané pro tento účel členským státem příslušného orgánu se považuje za složení hotovosti. Příslušný orgán nemusí předložit tento šek k výplatě, dokud neuplyne lhůta, po kterou je za něj ručeno.
2. Jiný šek než šek podle odstavce 1 představuje jistotu pouze tehdy, je-li si příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
3. Všechny poplatky finančních institucí nese strana, která jistotu poskytuje.
Článek 14
Straně poskytující jistotu v hotovosti se nevyplácejí žádné úroky.
Článek 15
1. Ručitel musí mít místo pobytu nebo být usazen v Unii, a s výhradou ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb, musí být schválen příslušným orgánem členského státu, ve kterém se jistota poskytuje. Ručitel se zavazuje písemnou zárukou.
2. Písemná záruka musí obsahovat alespoň:
a)
povinnost nebo v případě blokové jistoty druh(y) povinností, jejichž splnění je zajištěno zaplacením peněžní částky;
b)
nejvyšší částku, k jejímuž zaplacení se ručitel zavazuje;
c)
to, že ručitel se zavazuje společně a nerozdílně s osobou odpovědnou za splnění dané povinnosti k zaplacení jakékoli dlužné částky do 30 dnů od žádosti příslušného orgánu a v mezích jistoty, pokud jistota propadne.
3. Příslušný orgán může přijmout od ručitele jako písemnou jistotu písemnou zprávu formou telekomunikace. V tomto případě přijme vhodná opatření k ověření její pravosti.
4. Pokud již byla poskytnuta písemná bloková jistota, stanoví příslušný orgán postup, který je nutné dodržet v případě, že by se část nebo celá tato bloková jistota vztahovala na určitou povinnost.
Článek 16
Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
KAPITOLA IV
ZÁLOHY
Článek 17
Ustanovení této kapitoly se vztahují na všechny případy, kdy zvláštní předpis Unie stanoví, že může být poskytnuta určitá záloha před splněním povinnosti.
Článek 18
1. Jistota se uvolní, pokud:
a)
byl prokázán nárok na částku představující zálohu nebo
b)
byla vrácena záloha zvýšená o částku stanovenou zvláštními předpisy Unie.
2. Jakmile uplyne lhůta k prokázání nároku na konečné poskytnutí zálohy, aniž byl uvedený důkaz předložen, použije příslušný orgán neprodleně postup podle článku 28.
V případě vyšší moci může být tato lhůta prodloužena.
Pokud tak však stanoví právní předpisy Unie, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečné úhradě jistoty.
3. Pokud ustanovení právních předpisů Unie týkající se vyšší moci stanoví, že úhrada je omezena na výši zálohy, použijí se tyto doplňkové podmínky:
a)
okolnosti uvedené jako vyšší moc se oznámí příslušnému orgánu ve lhůtě 30 dnů ode dne, kdy se dotyčná strana dozvěděla o okolnostech, které by mohly představovat vyšší moc, a
b)
dotyčná strana uhradí zálohu nebo příslušnou část zálohy ve lhůtě 30 dnů ode dne výzvy příslušného orgánu o zaplacení.
Nejsou-li splněny podmínky uvedené v písmenech a) a b), jsou podmínky úhrady stejné, jako kdyby nedošlo k zásahu vyšší moci.
KAPITOLA V
UVOLNĚNÍ A PROPADNUTÍ JISTOT, KTERÉ NEJSOU UVEDENY V KAPITOLE IV
Článek 19
1. Povinnost může zahrnovat zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky.
2. Zásadním požadavkem je požadavek konat nebo nekonat, který je zásadní pro cíle nařízení, které ho stanoví.
3. Vedlejším požadavkem je požadavek dodržet lhůtu ke splnění zásadního požadavku.
4. Podřízeným požadavkem je jakýkoliv další požadavek stanovený nařízením.
5. Tato kapitola se nevztahuje na případy, kdy zvláštní předpisy Unie zásadní požadavky nestanovily.
6. Pro účely této kapitoly se „příslušnou částí zajištěné částky“ rozumí část zajištěné částky odpovídající množství, pro které nebyl splněn požadavek.
Článek 20
Jakmile je příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že všechny zásadní, vedlejší a podřízené požadavky byly splněny, jistota se uvolní.
Článek 21
1. Jistota propadne v plné výši pro množství, pro které nebyl splněn zásadní požadavek, pokud nezabránil splnění požadavku zásah vyšší moci.
2. Zásadní požadavek se považuje za nesplněný, pokud příslušný důkaz nebyl předložen ve lhůtě stanovené k předložení tohoto důkazu, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Pokud je ve lhůtě 18 měsíců od uplynutí lhůty podle odstavce 2 prokázáno splnění zásadních požadavků, vrátí se 85 % propadlé částky.
Pokud je prokázáno splnění zásadních požadavků do 18 měsíců od uplynutí uvedené lhůty, aniž by byl splněn odpovídající vedlejší požadavek, vrátí se částka, která by měla být vrácena podle čl. 22 odst. 2, snížená o 15 % dotyčné části zajištěné částky.
4. K vrácení propadlé částky nedojde, pokud je splnění zásadních požadavků prokázáno po uplynutí lhůty 18 měsíců uvedené v odstavci 3, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci.
Článek 22
1. Pokud je v případě nesplnění vedlejšího požadavku ve stanovené lhůtě příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že byly splněny zásadní požadavky, jistota se částečně uvolní a zbytek zajištěné částky propadne. K vymáhání propadlé částky se zahájí postup podle článku 28.
2. Částečné uvolnění představuje částku jistoty kryjící příslušnou část zajištěné částky s odečtením 15 % a
a)
10 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 40 dnů nebo méně,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 40 dnů nebo méně;
b)
5 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta od 41 do 80 dnů,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta od 41 do 80 dnů;
c)
2 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 81 dnů nebo více,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 81 dnů nebo více.
3. Tento článek se nevztahuje na lhůty týkající se žádostí nebo používání dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem, ani na lhůty týkající se stanovení dovozních a vývozních dávek a vývozních náhrad v nabídkovém řízení.
Článek 23
1. Nesplnění jednoho nebo více podřízených požadavků znamená propadnutí 15 % příslušné části zajištěné částky, pokud tomuto splnění nezabránil zásah vyšší moci.
2. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Tento článek se nevztahuje na případy, kdy se použije čl. 21 odst. 3.
Článek 24
Pokud je prokázáno, že byly splněny všechny zásadní požadavky, ale současně nebyly splněny ani vedlejší ani podřízené požadavky, použijí se články 22 a 23 a celková propadlá částka se rovná částce propadlé podle článku 22 zvýšené o 15 % příslušné části zajištěné částky.
Článek 25
Celková propadlá částka nesmí překročit 100 % příslušné části zajištěné částky.
KAPITOLA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
1. Jistota se částečně na žádost uvolní, pokud důkaz vyžadovaný k tomuto účelu byl poskytnut pro část množství produktu za předpokladu, že tato část nesmí být nižší než minimální množství stanovené nařízením stanovujícím jistotu.
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
2. Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
3. V případě jistot kryjících podle čl. 9 odst. 1 více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 27
1. Pokud pro předložení nezbytných důkazů k uvolnění jistoty není stanovena žádná lhůta, činí tato lhůta:
a)
12 měsíců od uplynutí lhůty pro splnění zásadních požadavků nebo
b)
není-li lhůta uvedená v písmenu a) stanovena, 12 měsíců ode dne, kdy byly splněny zásadní požadavky.
2. Lhůta podle odstavce 1 nesmí přesáhnout tři roky ode dne, kdy byla jistota přidělena ke konkrétní povinnosti, s výjimkou případu vyšší moci.
Článek 28
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty, nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 7 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
(i)
jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), c), d) a e) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
(ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. b) na jeho vlastní účet
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Příslušný orgán se může vzdát propadnutí částky nižší než 60 EUR za podmínky, že jsou podobná pravidla stanovena pro srovnatelné případy vnitrostátními právními nebo správními předpisy.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, v případě, kdy je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty, a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odst. 1 prvního pododstavce a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky.
Jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti.
Použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně.
Platební agentury odečítají placené úroky z výdajů Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) nebo Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) podle nařízení Rady (EHS) č. 352/78 (11).
Členské státy mohou pravidelně požadovat doplnění jistoty, pokud jde o úroky.
Pokud jistota propadla a částka byla již připsána EZZF nebo EZFRV, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být celá nebo částečně propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena a uhradí ji EZZF nebo EZFRV, pokud není úhrada připsána správním orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
Článek 29
Komise může v souladu s postupem uvedeným v čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 a odpovídajících článcích ostatních příslušných nařízení stanovit odchylky od výše uvedených ustanovení.
KAPITOLA VII
INFORMACE
Článek 30
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 28, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu.
3. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
Článek 31
Členské státy uchovávají pro potřeby Komise tyto informace:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 7 odst. 2 a stanovené požadavky.
Článek 32
Nařízení (EHS) č. 2220/85 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 33
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. března 2012.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 282/2012
(2012. gada 28. marts),
ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem
(kodificēta redakcija)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (1), un jo īpaši tās 43. panta a), d), f) un j) punktu, 47. panta 2. punktu, 134. pantu, 143. panta b) punktu, 148. pantu, 161. panta 3. punktu, 171. pantu un 172. panta 2. punktu,
ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 104/2000 par zivsaimniecības un akvakultūras produktu tirgu kopīgo organizāciju (2) un jo īpaši tās 37. un 38. pantu,
ņemot vērā Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1216/2009, ar ko nosaka tirdzniecības režīmu, kas piemērojams dažām lauksaimniecības produktu pārstrādē iegūtām precēm (3), un jo īpaši tās 4. panta 4. punktu, 6. panta 4. punktu, 7. panta 3. punktu un 11. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes 2006. gada 30. janvāra Regulu (EK) Nr. 247/2006, ar ko ievieš īpašus pasākumus lauksaimniecības jomā attālākajiem Eiropas Savienības reģioniem (4), un jo īpaši tās 25. pantu,
ņemot vērā Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (5), un jo īpaši tās 142. panta c) punktu,
ņemot vērā Padomes 1998. gada 15. decembra Regulu (EK) Nr. 2799/98, ar ko nosaka eiro agromonetāro režīmu (6), un jo īpaši tās 9. pantu,
tā kā:
(1)
Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regula (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (7), ir vairākas reizes būtiski grozīta (8). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā regula ir jākodificē.
(2)
Vairāki noteikumi Savienības lauksaimniecības regulās paredz, ka jāiesniedz garantijas ķīla, lai nodrošinātu maksājamās summas nomaksu saistību neizpildes gadījumā. Pieredze tomēr ir parādījusi, ka šo prasību praksē interpretē ļoti dažādi. Tāpēc, lai izvairītos no nevienādiem konkurences nosacījumiem, šī prasība būtu jādefinē.
(3)
Jo īpaši būtu jādefinē garantijas ķīlas veids.
(4)
Daudzi noteikumi Savienības lauksaimniecības regulās paredz, ka iesniegtā garantijas ķīla tiek konfiscēta, ja nav izpildīta kāda garantētā saistība, nešķirojot galveno un sekundāro vai pakārtoto saistību neizpildi. Taisnīguma dēļ būtu jānošķir galvenās saistības neizpilde no sekundāras vai pakārtotas saistības neizpildes. Jo īpaši būtu jāparedz iespēja, ja vien tas pieļaujams, ka konfiscēta tiek tikai daļa garantijas ķīlas, ja galvenā saistība ir izpildīta, bet tās izpildes termiņš ir mazliet pārsniegts vai ja nav izpildīta sekundārā vai pakārtotā saistība.
(5)
Nevajadzētu šķirot saistības neizpildes sekas pēc tā, vai avansa maksājums ir saņemts vai nav. Tāpēc uz garantijas ķīlām, ko iesniedz par avansu, būtu jāattiecina atsevišķi noteikumi.
(6)
Garantijas ķīlas iesniegšanas izmaksas, kas rodas gan pusei, kura sniedz ķīlu, gan kompetentajai iestādei, var būt neproporcionālas summai, kuras nomaksu garantē ķīla, ja šī summa ir mazāka par noteiktu lielumu. Kompetentajām iestādēm tāpēc būtu jābūt tiesībām atteikties no prasības pēc ķīlas, ja maksājuma summa ir mazāka par šo lielumu. Kompetentajai iestādei turklāt būtu jābūt tiesībām atteikties no prasības pēc ķīlas, ja tās personas īpašības, kurai jāpilda saistības, padara šādu prasību nevajadzīgu.
(7)
Kompetentajai iestādei būtu jābūt tiesībām noraidīt piedāvāto garantijas ķīlu, ja tā uzskata to par nepietiekamu.
(8)
Būtu jānosaka termiņš, līdz kuram iesniedzami pierādījumi, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu garantēto summu, ja vien šāds termiņš nav noteikts citur.
(9)
Saistībā ar maiņas kursu, ko lieto, lai garantēto summu, kas izteikta euro, pārrēķinātu valsts valūtā, būtu jādefinē ekonomiskā mērķa sasniegšanas brīdis, kas minēts Regulas (EK) Nr. 2799/98 3. pantā, saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1913/2006 (9).
(10)
Būtu jānosaka procedūra, kas jāievēro, kad garantijas ķīla ir konfiscēta.
(11)
Komisijai būtu jābūt iespējai kontrolēt noteikumu, kas attiecas uz garantijas ķīlām, izpildi.
(12)
Šī regula paredz noteikumus, kas ir piemērojami vispārīgi, ja vien īpašie Savienības tiesību akti neparedz atšķirīgus noteikumus.
(13)
Šajā regulā paredzētie pasākumi atbilst Lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas pārvaldības komitejas atzinumam un tika iesniegti informācijai citām kompetentajām komitejām,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I NODAĻA
DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Šī regula paredz noteikumus, kas reglamentē paredzētos nodrošinājumus atbilstīgi vai nu turpmāk minētajām regulām, vai regulām, kas pieņemtas saskaņā ar minētajām regulām, ja vien tajās nav izklāstīti citādi noteikumi:
a)
regulas, ar kurām nosaka dažu lauksaimniecības produktu kopīgu tirgu organizāciju:
-
Regula (EK) Nr. 104/2000 (zvejniecības un akvakultūras produkti),
-
Regula (EK) Nr. 1234/2007 (Vienotā TKO regula);
b)
Regula (EK) Nr. 73/2009 (tiešās atbalsta shēmas);
c)
Regula (EK) Nr. 1216/2009 (tirdzniecības režīmi, kas piemērojami dažām precēm, kuras iegūtas, pārstrādājot lauksaimniecības produktus).
2. pants
Šo regulu piemēro visos gadījumos, kad 1. pantā minētās regulas paredz garantijas ķīlu, kā definēts 3. pantā, neatkarīgi no tā, vai ir lietots konkrētais termins “garantijas ķīla”.
Šī regula neattiecas uz garantijas ķīlām, ko iemaksā, lai nodrošinātu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2913/92 (10) minēto importa un eksporta nodokļu maksājumu.
3. pants
Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“garantijas ķīla” ir garantija, ka saistību neizpildes gadījumā tiks samaksāta vai konfiscēta naudas summa par labu kompetentai iestādei;
b)
“grupveida garantijas ķīla” ir garantijas ķīla, kas nodota kompetentajai iestādei, lai nodrošinātu vairāk nekā vienas saistības izpildi;
c)
“saistība” ir kāda regulas uzlikta prasība vai prasību kopums izpildīt kādu darbību vai atturēties no kādas darbības;
d)
“kompetenta iestāde” ir vai nu puse, kas pilnvarota saņemt garantijas ķīlu, vai puse, kas saskaņā ar attiecīgo regulu pilnvarota izlemt, vai garantijas ķīla atbrīvojama vai konfiscējama.
II NODAĻA
PRASĪBA PĒC GARANTIJAS ĶĪLAS
4. pants
Garantijas ķīlu iesniedz tā persona vai kāds cits tās personas vārdā, kura ir atbildīga par tās naudas summas nomaksu, kas maksājama, ja nav izpildīta kāda saistība.
5. pants
1. Kompetentā iestāde var atteikties no prasības pēc garantijas ķīlas, ja garantētās summas vērtība ir mazāka par EUR 500.
2. Ja izmanto 1. punktā paredzēto iespēju, attiecīgā persona rakstiski apņemas samaksāt tik lielu summu, kāda tai būtu jāmaksā, ja tā būtu iesniegusi garantijas ķīlu un šī garantijas ķīla pēc tam būtu daļēji vai pilnīgi konfiscēta.
6. pants
Kompetentā iestāde var atteikties no prasības pēc garantijas ķīlas, ja persona, kas atbildīga par prasības izpildi, ir:
a)
vai nu valsts organizācija, kas atbild par valsts pienākumu izpildi,
b)
vai privāta organizācija, kas a) punktā minētos pienākumus veic valsts pārraudzībā.
III NODAĻA
GARANTIJAS ĶĪLU FORMA
7. pants
1. Garantijas ķīlu var iesniegt:
a)
izdarot skaidras naudas depozītu, kā minēts 12. un 13. pantā; un/vai
b)
sagādājot galvotāju, kā definēts 15. panta 1. punktā.
2. Pēc kompetentās iestādes ieskatiem, garantijas ķīlu var iesniegt:
a)
nodrošinot hipotēku; un/vai
b)
ieķīlājot skaidras naudas depozītus bankā; un/vai
c)
ieķīlājot atzītas prasības pret valsts iestādi vai sabiedriskiem fondiem, kam pienācis maksājuma termiņš un pret ko nevienai citai prasībai nav prioritātes tiesību; un/vai
d)
ieķīlājot attiecīgajā dalībvalstī tirgojamus vērtspapīrus ar noteikumu, ka tos izdevusi vai garantējusi šī dalībvalsts; un/vai
e)
ieķīlājot obligācijas, ko izdevusi hipotēku kreditēšanas apvienība, kuras kotētas valsts biržā un pieejamas brīvā tirdzniecībā, ar noteikumu, ka to kredīta reitings līdzinās valdības obligācijām.
3. Kompetentā iestāde var izvirzīt papildu noteikumus tādu tipu garantijas ķīlu pieņemšanai, kādi uzskaitīti 2. punktā.
8. pants
Kompetentā iestāde atsakās pieņemt vai pieprasa nomainīt katru tādu garantijas ķīlu, kuru tā uzskata par nepietiekamu vai neapmierinošu vai kura nesniedz garantiju pietiekami ilgā laikā.
9. pants
1. Īpašumiem, kas ieķīlāti saskaņā ar 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu, un vērtspapīriem vai obligācijām, kas ieķīlātas saskaņā ar 7. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktu, garantijas ķīlas iesniegšanas brīdī pārdošanas vērtība ir vismaz 115 % no vajadzīgās garantijas ķīlas vērtības.
Kompetenta iestāde var pieņemt tādu tipu garantijas ķīlas, kādi uzskaitīti 7. panta 2. punkta a), d) vai e) apakšpunktā, vienīgi tad, ja persona, kas tās piedāvā, rakstiski apņemas vai nu iesniegt papildu garantijas ķīlu, vai nomainīt sākotnējo garantijas ķīlu, ja attiecīgo līdzekļu, vērtspapīru vai obligāciju pārdošanas vērtība ilgāk nekā trīs mēnešus bijusi mazāka nekā 105 % no vajadzīgās garantijas ķīlas. Šāda rakstiska apņemšanās nav nepieciešama, ja tas jau paredzēts attiecīgās valsts likumos. Kompetentā iestāde regulāri pārskata šādu līdzekļu, vērtspapīru vai obligāciju vērtību.
2. Tādu garantijas ķīlu pārdošanas vērtību, kādas minētas 7. panta 2. punkta a), d) un e) apakšpunktā, novērtē kompetentā iestāde, ņemot vērā ar to pārdošanu saistītās izmaksas.
Vērtspapīru un obligāciju pārdošanas vērtību novērtē, izmantojot pēdējo pieejamo kotāciju.
Persona, kas iesniedz šo garantijas ķīlu, pēc kompetentās iestādes pieprasījuma sniedz pierādījumus par tās pārdošanas vērtību.
10. pants
1. Jebkuru garantijas ķīlu var nomainīt ar citu.
Kompetentās iestādes piekrišana tomēr vajadzīga šādos gadījumos:
a)
ja sākotnējā garantijas ķīla ir konfiscēta, bet vēl nav realizēta; vai
b)
ja garantijas ķīla, ko iesniedz vietā, ir tāda tipa, kā uzskaitīts 7. panta 2. punktā.
2. Grupveida garantijas ķīlu var nomainīt ar citu grupveida garantijas ķīlu ar nosacījumu, ka jaunā grupveida garantijas ķīla nosedz vismaz to sākotnējās grupveida garantijas ķīlas daļu, kas nomaiņas brīdī ir iedalīta, lai nodrošinātu vienu vai vairākas vēl neizpildītas saistības.
11. pants
1. Visas 1. pantā minētās garantijas nosaka euro.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja dalībvalstī, kura atrodas ārpus euro zonas, garantiju pieņem dalībvalsts valūtā, garantijas summu euro konvertē šīs valsts valūtā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1913/2006 10. pantu. Garantijai atbilstošās saistības un summa, ko, iespējams, ieturēs pārkāpuma vai saistību nepildīšanas gadījumā, nemainās - tās ir noteiktas euro.
12. pants
Ja skaidru naudu deponē ar pārskaitījumu, tikai no brīža, kad kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka naudas summa ir tās rīcībā, uzskata, ka depozīts rada garantijas ķīlu.
13. pants
1. Čeku par summu, kuras apmaksu garantē finanšu iestāde, kuru attiecīgās kompetentās iestādes dalībvalsts atzinusi šādiem mērķiem, uzskata par skaidras naudas depozītu. Kompetentajai iestādei nav jāiesniedz šāds čeks apmaksai ātrāk kā īsi pirms tā termiņa beigām, kuram tas ir garantēts.
2. Čeks, kas nav 1. punktā minētais čeks, rada garantijas ķīlu tikai tad, kad kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka naudas summa ir tās rīcībā.
3. Visus finanšu iestādes uzliktos maksājumus apmaksā persona, kas iesniedz garantijas ķīlu.
14. pants
Persona, kas iesniedz garantijas ķīlu skaidras naudas depozīta formā, nesaņem par to procentus.
15. pants
1. Garantijas iesniedzējam jābūt pastāvīgai dzīvesvietai vai uzņēmējdarbības reģistrācijas vietai Savienībā, un, ievērojot Līguma noteikumus attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību, viņam jābūt tās dalībvalsts kompetentās iestādes apstiprinājumam, kurā iesniedz garantijas ķīlu. Garantijas iesniedzējs uzņemas saistības ar rakstisku garantiju.
2. Rakstiskajā garantijā norāda vismaz šādas ziņas:
a)
saistību vai - grupveida garantijas ķīlai - saistību tipu(-us), kuru izpildi tā garantē ar naudas summas samaksu;
b)
maksimālo maksājuma atbildību, ko uzņemas garantijas iesniedzējs;
c)
to, ka garantijas iesniedzējs solidāri ar personu, kas atbildīga par saistības izpildi, apņemas 30 dienās pēc kompetentās iestādes pieprasījuma samaksāt jebkuru summu garantijas ietvaros, kas maksājama, tiklīdz garantijas ķīlu pasludina par konfiscētu.
3. Kompetentā iestāde var pieņemt kā rakstisku garantiju ziņu, ko garantijas iesniedzējs rakstiski nosūtījis, izmantojot telekomunikācijas līdzekli. Ja kompetentā iestāde tā uzskata, tā veic visus vajadzīgos pasākumus, lai pārliecinātos, ka telekomunikācijas ziņa nav viltota.
4. Ja ir jau iesniegta rakstiska grupveida garantija, kompetentā iestāde nosaka procedūru, kas jāievēro, lai visu grupveida garantiju vai tās daļu piešķirtu konkrētai saistībai.
16. pants
Tiklīdz grupveida garantijas ķīlas daļu piešķir konkrētai saistībai, fiksē grupveida garantijas ķīlas atlikumu.
IV NODAĻA
AVANSA MAKSĀJUMI
17. pants
Šīs nodaļas noteikumi ir piemērojami visos gadījumos, kad īpaši Savienības noteikumi paredz, ka kādu naudas summu var piešķirt avansā, pirms izpildīta attiecīgā saistība.
18. pants
1. Garantijas ķīlu atbrīvo, kad:
a)
konstatēts, ka ir galīgas tiesības uz avansā piešķirto summu; vai
b)
atmaksāta piešķirtā summa kopā ar īpašajos Savienības noteikumos paredzēto palielinājumu.
2. Ja pagājis termiņš, līdz kuram jāpierāda galīgās tiesības uz piešķirto summu, bet pierādījumi par tiesībām uz to nav iesniegti, kompetentā iestāde tūlīt rīkojas 28. pantā noteiktajā kārtībā.
Termiņu var pagarināt force majeure gadījumā.
Gadījumos, kas paredzēti Savienības tiesību aktos, pierādījumus tomēr drīkst iesniegt pēc noliktās dienas, daļēji atmaksājot garantijas summu.
3. Ja Savienības tiesību aktos ietvertie force majeure noteikumi paredz iespēju atmaksāt tikai avansa summu, piemērojami šādi papildu noteikumi:
a)
apstākļus, ko min kā force majeure, dara zināmus kompetentajai iestādei ne vēlāk kā 30 dienas pēc tās dienas, kad attiecīgā persona saņēmusi informāciju, ka radušies apstākļi, kas norāda uz iespējamu force majeure; un
b)
attiecīgā persona atmaksā avansēto summu vai attiecīgu tās daļu 30 dienās, sākot ar to dienu, kad kompetentā iestāde izdevusi atmaksājuma pieprasījumu.
Ja a) un b) apakšpunktā noteiktie nosacījumi nav ievēroti, atmaksājuma noteikumi ir tādi, it kā force majeure apstākļi nebūtu radušies.
V NODAĻA
TĀDU GARANTIJAS ĶĪLU ATBRĪVOŠANA UN KONFISKĀCIJA, KAS NAV MINĒTAS IV NODAĻĀ
19. pants
1. Saistība var ietvert primāras, sekundāras vai pakārtotas prasības.
2. Primāra prasība ir kāda regulas uzlikta prasība izpildīt kādu darbību vai atturēties no kādas darbības, tā ir pamatprasība tā regulas mērķa sasniegšanai, kurš uzliek šo saistību.
3. Sekundāra prasība ir prasība ievērot primārās prasības izpildes termiņu.
4. Pakārtota prasība ir jebkura cita prasība, ko uzliek regula.
5. Šī nodaļa nav piemērojama, ja attiecīgajos īpašajos Savienības noteikumos nav definētas primārās prasības.
6. Šajā nodaļā “garantijas ķīlai atbilstošā summas daļa” nozīmē to daļu no garantijas summas, kas atbilst apjomam, kādā attiecīgā prasība nav izpildīta.
20. pants
Tiklīdz ir iesniegti īpašajos Savienības noteikumos paredzētie pierādījumi, ka izpildītas visas primārās, sekundārās un pakārtotās prasības, garantijas ķīlu atbrīvo.
21. pants
1. Garantijas ķīlu pilnīgi konfiscē tādā apjomā, kādā nav izpildīta primārā prasība, izņemot gadījumus, kad izpilde nav bijusi iespējama force majeure dēļ.
2. Primāro prasību uzskata par neizpildītu, ja noliktajā termiņā nav iesniegti atbilstoši pierādījumi par tās izpildi, izņemot gadījumus, kad šādu pierādījumu iesniegšana noliktajā termiņā nav bijusi iespējama force majeure dēļ. Nekavējoties sāk 28. pantā noteikto konfiscēto summu atgūšanas procedūru.
3. Ja 18 mēnešos no 2. punktā minētā termiņa tiek iesniegti pierādījumi par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, atmaksā 85 % no konfiscētās summas.
Ja 18 mēnešos no minētā termiņa iesniedz pierādījumus par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, bet nav izpildīta būtiska sekundārā prasība, atmaksājamo summu iegūst no summas, kas būtu atmaksājama atbilstīgi 22. panta 2. punktam, atskaitot 15 % no attiecīgās ieķīlātās summas daļas.
4. Ja pierādījumus par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, iesniedz pēc 3. punktā minētā 18 mēnešu laika posma beigām, ieķīlātā summa netiek atmaksāta, izņemot gadījumus, kad šajā termiņā iesniegt pierādījumus nav bijis iespējams force majeure dēļ.
22. pants
1. Ja noteiktajā laikā iesniedz īpašajos Savienības noteikumos paredzētos pierādījumus par to, ka izpildītas visas primārās prasības, bet pārkāpta sekundārā prasība, daļēji atbrīvo garantijas ķīlu un konfiscē pārējo ieķīlātās summas daļu. Ievēro 28. pantā noteikto kārtību konfiscētās summas atgūšanai.
2. Atbrīvojamā ķīlas daļa ir šāda: ķīla, kas atbilst attiecīgajai ieķīlātajai summai, no kuras atņem 15 %, un:
a)
10 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts 40 vai mazāk dienu maksimums;
ii)
nav ievērots 40 vai mazāk dienu minimums;
b)
5 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts maksimuma laika posms no 41 līdz 80 dienām;
ii)
nav ievērots minimuma laika posms no 41 līdz 80 dienām;
c)
2 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts 81 vai vairāk dienu maksimums;
ii)
nav ievērots 81 vai vairāk dienu minimums.
3. Šis pants nav piemērojams laika posmiem, kas paredzēti, lai pieteiktos importa un eksporta licencēm un iepriekš noteiktas kompensācijas vai maksājuma sertifikātiem vai lai lietotu tos, kā arī laika posmiem, kas attiecas uz ievedmuitu un izvedmuitu, kā arī eksporta kompensāciju noteikšanu ar piedāvājumu konkursu.
23. pants
1. Ja nav izpildīta viena vai vairākas pakārtotas prasības, konfiscē 15 % no attiecīgās summas, izņemot gadījumus, kad prasības nav izpildītas force majeure dēļ.
2. Tūlīt sāk 28. pantā noteikto procedūru konfiscētās summas atgūšanai.
3. Šo pantu nepiemēro apstākļos, kad piemērojams 21. panta 3. punkts.
24. pants
Ja iesniedz pierādījumus par to, ka izpildītas visas primārās prasības, bet ir pārkāpta sekundāra un pakārtota prasība, piemēro 22. un 23. pantu un kopējā konfiscējamā summa ir vienāda ar summu, ko konfiscē saskaņā ar 22. pantu, pieskaitot tai 15 % no attiecīgās garantētās summas daļas.
25. pants
Kopējā konfiscētā summa nepārsniedz 100 % no ieķīlātās summas attiecīgās daļas.
VI NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
26. pants
1. Pēc pieprasījuma atbrīvo daļu garantijas ķīlas, ja attiecīgie pierādījumi ir iesniegti par daļu no produkta daudzuma, ar noteikumu, ka šī daļa nav mazāka par jebkuru minimumu, ko paredz regula, kas prasa garantijas ķīlu.
Ja īpašie Savienības noteikumi neparedz minimumu, kompetentā iestāde pati var ierobežot daļēju vienas ķīlas atbrīvošanas reižu skaitu un noteikt minimālo summu katrai šādai atbrīvošanai.
2. Pirms visas ķīlas vai tās daļas atbrīvošanas kompetentā iestāde var pieprasīt, lai tai tiktu iesniegts rakstisks pieprasījums atbrīvot attiecīgo summu.
3. Ja ķīlas saskaņā ar 9. panta 1. punktu sedz vairāk nekā 100 % no ķīlai obligāti iesniedzamās summas, to ķīlas daļu, kas pārsniedz 100 %, atbrīvo tad, kad galīgi atbrīvo vai konfiscē ieķīlātās summas atlikumu.
27. pants
1. Ja nav noteikts laiks, kurā jāiesniedz pierādījumi, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu ieķīlāto summu, šis laiks ir šāds:
a)
12 mēneši no termiņa, kas noteikts visu primāro prasību izpildei; vai
b)
ja a) apakšpunktā minētais termiņš nav noteikts - 12 mēneši no dienas, kad izpildītas visas primārās prasības.
2. Laikposms, kas paredzēts 1. punktā, nepārsniedz trīs gadus no brīža, kad ķīla piešķirta konkrētai saistībai, izņemot force majeure gadījumus.
28. pants
1. Ja kompetentajai iestādei kļūst zināmi apstākļi, kas rada pamatojumu garantijas ķīlas pilnīgai vai daļējai konfiscēšanai, tā tūlīt pieprasa attiecīgajai pusei izpildīt saistības maksāt konfiscējamo summu, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas prasības saņemšanas brīža.
Ja maksājums līdz minētā laika beigām nav izdarīts, kompetentā iestāde:
a)
tūlīt pārskaita 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstītā veida garantijas ķīlu attiecīgajā kontā;
b)
tūlīt pieprasa 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā aprakstītajam garantētājam maksāt, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas prasības saņemšanas brīža;
c)
tūlīt veic pasākumus, lai:
i)
pārvērstu 7. panta 2. punkta a), c), d) un e) apakšpunktā aprakstītās garantijas ķīlas summās, kas būtu pietiekamas, lai atgūtu maksājamo summu;
ii)
ieskaitītu ķīlā atstātās garantijas ķīlas, kas minētas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā, savā kontā.
Kompetentā iestāde var tūlīt pārskaitīt jebkuru 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstīto garantijas ķīlas veidu attiecīgā kontā, vispirms nepieprasot attiecīgajai personai izdarīt maksājumu.
2. Kompetentā iestāde var atteikties no tādas garantijas ķīlas summas konfiscēšanas, kuras apjoms nepārsniedz EUR 60, ar nosacījumu, ka ir noteikti līdzīgi valstu normatīvi un administratīvi akti salīdzināmiem gadījumiem.
3. Neskarot 1. punktu, ja lēmums par garantijas ķīlas konfiscēšanu ir pieņemts, bet sakarā ar apelāciju saskaņā ar valsts likumiem pēc tam ir atlikts, attiecīgajai pusei ir jāmaksā procenti par faktiski konfiscēto summu par laika posmu, kas sākas 30 dienas kopš 1. punkta pirmajā daļā minētā maksājuma pieprasījuma saņemšanas un beidzas iepriekšējā dienā pirms faktiski konfiscētās summas samaksāšanas.
Ja pēc pārsūdzības attiecīgajai personai tiek lūgts samaksāt konfiscēto summu 30 dienu laikā, procentu aprēķināšanas nolūkos dalībvalsts var uzskatīt, ka maksājums notiek 20. dienā pēc šā lūguma.
Piemērojamo procentu likmi aprēķina saskaņā ar valsts likumiem, bet tā nekādā gadījumā nedrīkst būt mazāka kā summu atgūšanai valstī piemērojamā procentu likme.
Maksātājas aģentūras atskaita samaksātos procentus no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) vai Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) izdevumiem saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 352/78 (11) noteikumiem.
Dalībvalstis var periodiski pieprasīt papildinājumu garantijas ķīlai atbilstīgi attiecīgajiem procentiem.
Ja garantijas ķīla ir konfiscēta un summa jau pārskaitīta ELGF vai ELFLA un ja pēc apelācijas procesa konfiscētā summa, ieskaitot procentus pie likmes atbilstoši valsts likumiem, pilnīgi vai daļēji jāatmaksā, atmaksājamo summu uzņemas ELGF vai ELFLA, ja vien garantijas ķīlas atmaksa nav piedēvējama dalībvalsts administratīvo iestāžu vai citu organizāciju paviršībai vai nopietnai kļūdai.
29. pants
Komisija saskaņā ar procedūru, kas minēta Regulas (EK) Nr. 1234/2007 195. panta 2. punktā un atbilstīgajos pantos citās attiecīgajās regulās, var paredzēt atkāpes no iepriekš minētajiem noteikumiem.
VII NODAĻA
INFORMĀCIJA
30. pants
1. Katru gadu dalībvalstis saglabā Komisijai pieejamu informāciju par visām konfiscētajām garantijas ķīlām un pilnu to summu neatkarīgi no tā, kādā posmā ir 28. pantā minētā procedūra, katrā atsevišķā gadījumā nodalot summas, kas ir kreditētas valstu budžetos un Savienības budžetā.
2. Šā panta 1. punktā minētā informācija ir par visām garantijas ķīlām, kuru konfiscētais apjoms pārsniedz EUR 1 000, kā arī par visiem Savienības noteikumiem, kas paredz garantijas ķīlu iemaksu.
3. Šī informācija aptver gan summas, ko ieinteresētā persona samaksā tieši, gan summas, kuras atgūst, izmantojot garantijas ķīlas.
31. pants
Dalībvalstis Komisijai dara pieejamu šādu informāciju:
a)
to iestāžu veidi, kuras var būt par garantētājām, un attiecīgie noteikumi;
b)
garantijas ķīlu veidi, ko pieņem saskaņā ar 7. panta 2. punktu, un attiecīgie noteikumi.
32. pants
Regulu (EEK) Nr. 2220/85 atceļ.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas atrodas II pielikumā.
33. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 28. martā