ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. února 2011,
kterým se stanoví minimální požadavky na přeshraniční zpracování dokumentů elektronicky podepsaných příslušnými orgány podle směrnice 2006/123/ES Evropského parlamentu a Rady o službách na vnitřním trhu
(oznámeno pod číslem K(2011) 1081)
(Text s významem pro EHP)
(2011/130/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Poskytovatelé služeb, jejichž služby spadají do oblasti působnosti směrnice 2006/123/ES, musí být prostřednictvím jednotných kontaktních míst a elektronickými prostředky schopni splnit postupy a formality potřebné pro přístup k jejich činnostem a jejich výkonu. V mezích stanovených v čl. 5 odst. 3 směrnice 2006/123/ES se nadále mohou vyskytovat případy, kdy poskytovatelé služeb musí při plnění takových postupů a formalit předkládat originály dokumentů, ověřené kopie nebo ověřené překlady dokumentů. V takových případech může být nezbytné, aby poskytovatelé služeb předložili dokumenty elektronicky podepsané příslušnými orgány.
(2)
Přeshraniční využití zaručených elektronických podpisů založených na kvalifikovaném osvědčení je usnadněno rozhodnutím Komise 2009/767/ES ze dne 16. října 2009, kterým se stanovují opatření pro usnadnění užití postupů s využitím elektronických prostředků prostřednictvím „jednotných kontaktních míst“ podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (2), jež mimo jiné ukládá členským státům povinnost provést posouzení rizik před vyžádáním těchto elektronických podpisů od poskytovatelů služeb a stanoví pravidla pro přijímání zaručených elektronických podpisů založených na kvalifikovaném osvědčení členskými státy, ať již byly vytvořeny prostředky pro bezpečné vytváření podpisu, či ne. Rozhodnutí 2009/767/ES se však nezabývá formáty elektronických podpisů v dokumentech vydaných příslušnými orgány, které musí poskytovatelé služeb při plnění příslušných postupů a formalit předložit.
(3)
Vzhledem k tomu, že příslušné orgány v členských státech v současné době používají k elektronickému podepsání svých dokumentů různé formáty zaručených elektronických podpisů, mohou se přijímající členské státy, které musí tyto dokumenty zpracovat, v důsledku různých použitých formátů podpisu potýkat s technickými obtížemi. Aby mohli poskytovatelé služeb plnit postupy a formality elektronickou cestou i přes hranice, je nutné zajistit, aby členské státy při přijímání dokumentů elektronicky podepsaných příslušnými orgány z jiných členských států technicky podporovaly alespoň některé formáty zaručených elektronických podpisů. Definování určitého počtu zaručených elektronických podpisů, které mají být technicky podporovány přijímajícím členským státem, by umožnilo větší automatizaci a zlepšení přeshraniční interoperability elektronických postupů.
(4)
Členské státy, jejichž příslušné orgány používají jiné formáty elektronického podpisu, než jaké jsou běžně podporovány, mohly zavést ověřovací prostředky umožňující ověření těchto podpisů i za hranicemi. V takovém případě je nutné, aby informace o těchto nástrojích byly snadno přístupné (pokud potřebné informace nejsou obsaženy přímo v elektronických dokumentech, elektronických podpisech nebo nosičích elektronických dokumentů) tak, aby se přijímající členské státy mohly na tyto ověřovací nástroje spolehnout.
(5)
Toto rozhodnutí nemá vliv na stanovení toho, co představuje originál, ověřenou kopii nebo ověřený překlad ze strany členských států. Jeho cíl se omezuje na usnadnění ověřování elektronických podpisů, pokud jsou použity v originálech, ověřených kopiích nebo ověřených překladech, které mají poskytovatelé služeb předložit prostřednictvím jednotných kontaktních míst.
(6)
S cílem umožnit členským státům zavedení nezbytných technických nástrojů je vhodné, aby se toho rozhodnutí použilo od 1. srpna 2011.
(7)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru pro směrnici o službách,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Referenční formát elektronických podpisů
1. Členské státy zavedou nezbytné technické prostředky, které jim umožní zpracování elektronicky podepsaných dokumentů, jež v rámci plnění postupů a formalit předkládají poskytovatelé služeb prostřednictvím jednotných kontaktních míst, jak je stanoveno v článku 8 směrnice 2006/123/ES, a které jsou podepsány příslušnými orgány jiných členských států pomocí zaručeného elektronického podpisu XML nebo CMS nebo PDF ve formátu BES nebo EPES, který je v souladu s technickými specifikacemi uvedenými v příloze.
2. Členské státy, jejichž příslušné orgány podepisují dokumenty uvedené v odstavci 1 za použití jiných formátů elektronických podpisů, než jsou uvedeny v odstavci 1, oznámí Komisi stávající možnosti ověření, které umožní ostatním členským státům ověřit obdržené elektronické podpisy online, bez poplatku a způsobem, který je srozumitelný pro nerodilé mluvčí, pokud požadované informace nejsou již zahrnuty v dokumentu, elektronickém podpise nebo nosiči elektronického dokumentu. Komise zpřístupní tyto informace všem členským státům.
Článek 2
Použití
Toto rozhodnutí se použije od 1. srpna 2011.
Článek 3
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 25. února 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 25. februāris),
ar kuru nosaka minimālās prasības kompetento iestāžu elektroniski parakstītu dokumentu pārrobežu apstrādei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 1081)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/130/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvu 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (1) un jo īpaši tās 8. panta 3. punktu,
tā kā:
(1)
Pakalpojumu sniedzējiem, uz kuru sniegtajiem pakalpojumiem attiecas Direktīva 2006/123/EK, jāspēj ar vienoto kontaktpunktu starpniecību un elektroniskā formā izpildīt pakalpojumu piekļuvei un sniegšanai vajadzīgās procedūras un formalitātes. Ievērojot Direktīvas 2006/123/EK 5. panta 3. punktā noteiktos ierobežojumus, var būt gadījumi, kad pakalpojumu sniedzējiem minēto procedūru un formalitāšu izpildei jāiesniedz dokumentu oriģināli, apliecinātas kopijas vai apstiprināti tulkojumi. Šajos gadījumos pakalpojumu sniedzējiem var rasties nepieciešamība iesniegt kompetento iestāžu elektroniski parakstītus dokumentus.
(2)
Uz kvalificētu sertifikātu balstītu uzlabotu elektronisko parakstu pārrobežu izmantošanu veicina Komisijas 2009. gada 16. oktobra Lēmums 2009/767/EK par pasākumiem, lai veicinātu procedūru veikšanu elektroniski, izmantojot vienotos kontaktpunktus atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (2), kas, inter alia, paredz dalībvalstīm veikt risku novērtējumu, pirms no pakalpojumu sniedzējiem prasīt šādus elektroniskos parakstus, kā arī paredz noteikumus, kas dalībvalstīm jāievēro, pieņemot uz kvalificētu sertifikātu balstītus uzlabotus elektroniskos parakstus, kas izveidoti ar drošu paraksta radīšanas ierīci vai bez tās. Taču Lēmums 2009/767/EK neattiecas uz elektroniskā paraksta formātiem kompetento iestāžu izsniegtajos dokumentos, kas pakalpojumu sniedzējiem jāiesniedz, izpildot vajadzīgās procedūras un formalitātes.
(3)
Tā kā dalībvalstu kompetentās iestādes dokumentu parakstīšanai elektroniski pašlaik izmanto dažādus uzlabotu elektronisko parakstu formātus, tad saņēmējas dalībvalstis, kam jāapstrādā šie dokumenti, dažādo elektronisko parakstu formātu dēļ var saskarties ar tehniskiem sarežģījumiem. Lai nodrošinātu iespēju pakalpojumu sniedzējiem izpildīt pārrobežu procedūras un formalitātes elektroniski, ir jāgarantē, ka dalībvalstis spēj atbalstīt vismaz daļu uzlabotu elektronisko parakstu formātu tad, kad tās saņem elektroniski parakstītus dokumentus no citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Automatizāciju palielinātu un elektronisko procedūru pārrobežu savietojamību uzlabotu to elektronisko parakstu formātu noteikšana, kuru tehniskais atbalsts nepieciešams dalībvalstī, kas saņem dokumentu.
(4)
Iespējams, ka dalībvalstis, kuru kompetentās iestādes nelieto visplašāk tehniski atbalstītos elektroniskā paraksta formātus, ir ieviesušas veidus, kā to parakstus verificēt arī pārrobežu mērogā. Lai minētajā gadījumā saņēmējas dalībvalstis varētu paļauties uz šiem validācijas līdzekļiem, informācija par tiem ir jāpadara viegli pieejama, ja vien vajadzīgā informācija nav jau iekļauta pašos elektroniskajos dokumentos, elektroniskajos parakstos vai elektroniskajos dokumentu nesējos.
(5)
Šis lēmums neietekmē dalībvalstu novērtējumu par to, ko saprot ar dokumenta oriģinālu, apliecinātu kopiju vai apstiprinātu tulkojumu. Lēmuma mērķis ir tikai atvieglot elektronisko parakstu verifikāciju, ja tie lietoti to dokumentu oriģinālos, apliecinātās kopijās vai apstiprinātos tulkojumos, ko pakalpojumu sniedzēji iesniedz ar vienoto kontaktpunktu starpniecību.
(6)
Lai ļautu dalībvalstīm ieviest vajadzīgos tehniskos līdzekļus, ir pamatoti, ka šo lēmumu piemēro no 2011. gada 1. augusta.
(7)
Šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Elektronisko parakstu standartformāts
1. Dalībvalstis ievieš vajadzīgos tehniskos līdzekļus to elektroniski parakstīto dokumentu apstrādei, kurus pakalpojumu sniedzēji iesniedz ar vienoto kontaktpunktu starpniecību, lai izpildītu procedūras un formalitātes, kas noteiktas Direktīvas 2006/123/EK 8. pantā, un kurus citu valstu kompetentās iestādes parakstījušas ar uzlabotu XML, CMS vai PDF elektronisko parakstu BES vai EPES formātā, kas atbilst pielikumā uzskaitītajiem tehniskajiem parametriem.
2. Dalībvalstis, kuru kompetentās iestādes paraksta 1. punktā minētos dokumentus, izmantojot elektroniskā paraksta formātus, kas nav minēti tajā pašā punktā, informē Komisiju par esošajām iespējām, kas ļauj citām dalībvalstīm tiešsaistē, bez maksas un veidā, kas saprotams personām, kam attiecīgā valoda nav dzimtā valoda, validēt saņemtos elektroniskos parakstus, ja vien vajadzīgā informācija nav jau iekļauta pašos elektroniskajos dokumentos, elektroniskajos parakstos vai elektroniskajos dokumentu nesējos. Komisija šo informāciju dara pieejamu dalībvalstīm.
2. pants
Piemērošana
Šo lēmumu piemēro no 2011. gada 1. augusta.
3. pants
Adresāti
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē, 2011. gada 25. februārī