ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 29. jūnijs)
par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/08), ko Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut Français du Pétrole”
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 4483)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/26/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (1) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (2) un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (3),
tā kā:
1 PROCEDŪRA
(1)
Saistībā ar formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta lietā C 51/05 par valsts atbalsta pasākumiem, ko Francija piešķīrusi Institut Français du Pétrole (4), Francijas iestādes 2006. gada 18. jūlija vēstulē, kas reģistrēta 2006. gada 19. jūlijā, informēja Komisijas dienestus, ka publiskā organizācija IFP, kas agrāk bija profesionāla organizācija normatīvā akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldi - izpratnē, pārveidota par publisku organizāciju, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (turpmāk tekstā “EPIC”). Šī pārveide izriet no diviem dokumentiem, kurus Francijas iestādes pievienojušas vēstulei: i) 2006. gada 6. jūlija dekrēta Nr. 2006-797, ar ko nosaka jaunos publiskās organizācijas IFP statūtus, un ii) 2005. gada 13. jūlija likuma Nr. 2005-781 par programmu, ar kuru nosaka enerģētikas politikas virzienus (kura piemērošanai tika pieņemts minētais dekrēts).
(2)
Ar 2007. gada 3. augusta un 2008. gada 7. maija vēstulēm Komisija Francijas iestādēm nosūtīja informācijas pieprasījumus, uz kuriem tās sniedza atbildes attiecīgi 2007. gada 28. septembra un 2008. gada 26. jūnija vēstulēs.
(3)
Saistībā ar kādu agrāku lietu Komisija 2008. gada 16. jūlijā pieņēma lēmumu (turpmāk tekstā “Lēmums C 51/2005”) par pirmo atbalsta pasākumu, ko Francija sniegusi grupai IFP (5). Minētajā lēmumā Komisija uzsvēra, ka jautājums par papildu valsts atbalsta esību iespējamas neierobežotas valsts garantijas veidā, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, būtu jāizmeklē atsevišķi saistībā ar citu procedūru.
(4)
Šī otrā procedūra, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā, par kuru Komisija 2008. gada 16. jūlijā pieņēma lēmumu (6) (turpmāk tekstā “lēmums par procedūras sākšanu”), kas pieņemts atbilstoši Padomes 1999. gada 22. marta Regulai (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (7) (turpmāk tekstā “procedūras regula”) attiecībā uz neierobežotu valsts garantiju, kas, iespējams, piešķirta grupai IFP.
(5)
Komisija 2008. gada 11. oktobrīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētājā lēmumā par procedūras sākšanu aicināja trešās ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par minēto pasākumu.
(6)
Francija savus apsvērumus Komisijai nosūtīja 2008. gada 14. oktobra vēstulē.
(7)
Ar 2008. gada 6. novembra vēstuli, ko Komisija reģistrēja tajā pašā dienā, sabiedrības UOP Limited valdes informēja Komisiju par sava klienta vēlmi paust apsvērumus par attiecīgo pasākumu. Ņemot vērā tulkošanai nepieciešamo laiku, tā lūdza pagarināt termiņu apsvērumu iesniegšanai līdz 2008. gada 30. novembrim. 2008. gada 7. novembra vēstulē Komisija norādīja, ka tā piekrīt šīs prasības pamatojumam un piešķir sabiedrībai UOP Limited atbildes sniegšanai papildu termiņu līdz 2008. gada 30. novembrim. 2008. gada 28. novembra vēstulē, ko Komisija reģistrēja tajā pašā dienā, sabiedrība UOP Limited nosūtīja sava klienta apsvērumus par lēmumu sākt procedūru.
(8)
Ar to pašu 2008. gada 28. novembra vēstuli sabiedrības UOP Limited valdes lūdza atļauju, lai tās klients varētu iesniegt papildu piezīmes procedūras gaitā. 2008. gada 17. decembra vēstulē Komisija pauda piekrišanu pagarināt sabiedrībai UOP Limited atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2009. gada 23. janvārim, lai tā varētu iesniegt iespējamos papildu apsvērumus. 2009. gada 23. janvāra vēstulē sabiedrības UOP Limited valdes nosūtīja sava klienta papildu apsvērumus.
(9)
Ar 2009. gada 6. maija vēstuli Komisija nepieciešamajā konfidenciālajā versijā paziņoja Francijas iestādēm visus sabiedrības UOP Limited apsvērumus attiecībā uz lēmumu par procedūras sākšanu. Komisija uzaicināja Francijas iestādes apsvērumus nosūtīt ne vēlāk kā 2009. gada 8. jūnijā. 2009. gada 2. jūnija vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt šo termiņu līdz 2009. gada 22. jūnijam, jo trešās personas iesniegtie apsvērumi pēc Francijas iestāžu domām bija sīki un padziļināti jāanalizē un tām bija nepieciešama apspriede ar vairākiem ministriju dienestiem. 2009. gada 9. jūnija vēstulē Komisija piešķīra pagarinājumu līdz 2009. gada 22. jūnijam. 2009. gada 22. jūnija vēstulē Francijas iestādes nosūtīja savas piezīmes par sabiedrības UOP Limited apsvērumiem.
(10)
Ar 2009. gada 29. jūlija vēstuli Komisija Francijas iestādēm lūdza papildu informāciju un aicināja tās atbildi iesniegt līdz 2009. gada 24. augustam. 2009. gada 19. augusta vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2009. gada 7. septembrim; Komisija ar 2009. gada 20. augusta vēstuli tām šo pagarinājumu piešķīra. 2009. gada 8. septembra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza prasīto informāciju.
(11)
Ar 2009. gada 20. novembra vēstuli Komisija Francijas iestādēm lūdza jaunu papildu informāciju un aicināja tās atbildi sniegt divdesmit dienu laikā. 2009. gada 14. decembra vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2010. gada 22. janvārim; Komisija ar 2009. gada 18. decembra vēstuli tām šo pagarinājumu piešķīra. 2010. gada 13. janvāra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza prasīto informāciju.
(12)
Komisijas dienesti 2010. gada 20. maijā Briselē noorganizēja sanāksmi, lai kopā ar Francijas iestādēm apspriestu Komisijas 2010. gada 26. janvāra Lēmuma Nr. C 56/07 (ex E 15/05) par valsts atbalstu, kuru Francija piešķīrusi La Poste (8) (turpmāk tekstā “Lēmums C 56/2007”), ietekmi uz šo lietu. Tā kā La Poste ir publiska struktūra, kurai līdz tam bija statuss, kurš pielīdzināms publiskas organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (EPIC) (9), statusam, lietai saistībā arLa Poste (turpmāk tekstā “lieta La Poste” vai “Pasta lieta”), kas uz to attiecas, ir daudz kopīga ar attiecīgo pasākumu, tā kā Francijas iestādes savos apsvērumos par katru no abām lietām mutatis mutandis izvirzīja tos pašus argumentus. 2010. gada 4. jūnijā Francijai elektroniski tika nosūtīts papildu jautājumu saraksts, jo Komisijas dienesti vēlējās, lai būtu Francijas iestāžu rakstisks dokuments par dažādajiem šajā sanāksmē pārrunātajiem jautājumiem. 2010. gada 16. jūlijā Francijas iestādes paziņoja pieprasīto informāciju.
(13)
Ar 2010. gada 29. septembra vēstuli Komisija lūdza Francijas iestādes iesniegt papildu informāciju un uzaicināja tās atbildi sniegt divdesmit dienu laikā. 2010. gada 7. oktobra vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2010. gada 26. novembrim; 2010. gada 8. oktobra vēstulē Komisija tām piešķīra šo termiņa pagarinājumu. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza pieprasīto informāciju.
2 GRUPA IFP
(14)
Kā Komisija norādīja lēmumā par procedūras sākšanu un iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 (10), publiskajai organizācijai IFP ir trīs uzdevumi:
-
pētniecības un attīstības uzdevums naftas un gāzes krājumu izpētes jomā un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju jomā,
-
inženieru un tehniskā personāla apmācības uzdevums un
-
nozaru informācijas un dokumentācijas sniegšanas uzdevums.
Mērķu līgumā, kas noslēgts ar valsti, ir noteikti tās darbības galvenie virzieni piecu gadu laikposmiem.
(15)
Turklāt publiskā organizācija IFP tieši vai netieši kontrolē komercsabiedrības, ar kurām tā noslēgusi ekskluzīvus pētniecības un licences līgumus. Pamatojoties uz vairākiem saskaņotiem elementiem, kuru detaļas aprakstītas 137. apsvērumā, Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 pauda viedokli, ka apvienība, ko veido publiskās akciju sabiedrības Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, kā arī to mātesuzņēmums - publiskā organizācija IFP, veido vienu saimniecisku grupu (turpmāk tekstā “grupa IFP”) konkurences tiesību izpratnē.
(16)
Axens darbojas katalizatoru un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju tirgū un 2006. gadā, kad mātesuzņēmums nomainīja statusu, tā kopējais apgrozījums bija 308,45 miljoni euro. Publisko organizāciju IFP un Axens vieno divi ekskluzīvi līgumi - kopējas licences līgums un produktu licences līgums, kā arī vienošanās par rūpniecisko izpēti (11). Kā atlīdzību par šiem līgumiem meitasuzņēmums mātesuzņēmumam pārskaita, no vienas puses, maksājumus, kas saņemti no licences līgumiem, un, no otas puses, atlīdzību […] (13) par piekļuvi publiskās organizācijas IFP pētniecības resursiem.
(17)
Sabiedrība Beicip-Franlab izstrādā un izplata programmatūras naftas atradņu un naftas ieguves jomā, kā arī veic izpēti un sniedz konsultācijas. 2006. gadā tās apgrozījums bija 42 miljoni euro. Ekskluzīva vienošanās par izstrādi, pārdošanu un izmantošanu, kas noslēgta 2003. gadā uz desmit gadiem, nosaka, ka sabiedrībai Beicip-Franlab [publiskā organizācija IFP piedāvā rezultātus, kas gūti pētījumos] (**) par algoritmiem, modeļiem un metodoloģiju [kurus izstrādājusi] (**) publiskā organizācija IFP naftas atradņu un naftas ieguves jomā, un var pieprasīt IFP, pamatojoties uz šiem rezultātiem, izstrādāt noteiktus produktus. Beicip-Franlab sedz visas izmaksas, kas saistītas ar publiskās organizācijas IFP atbalstīto produktu izstrādi. Turklāt Beicip-Franlab maksā dažādas papildu atlīdzības […] (*), kas paredzētas, lai segtu uzturēšanu un izmantošanas tiesības. 2005. gadā tika parakstīta papildvienošanās, ar ko tika grozīta atlīdzības kārtība, saglabājot principu, ka Beicip-Franlab sedz visas izstrādes izmaksas.
(18)
Sabiedrība Prosernat veic izpēti un sniedz pakalpojumus, kā arī piegādā iekārtu komplektus gāzes attīrīšanas un atsērošanas tehnoloģiju jomā. 2006. gadā tās apgrozījums bija 49,9 miljoni euro. Starp publisko organizāciju IFP un Prosernat2003. gada 18. augustā ar atpakaļejošu spēku no 2002. gada 1. janvāra uz desmit gadiem tika parakstīts kopējās licences līgums un vienošanās par rūpniecisko izpēti, kas paredz, ka Prosernat ir ekskluzīva licences koncesija attiecībā uz publiskās organizācijas IFP patentiem un [IFP piedāvā rezultātus] (**), kas gūti pētījumos […] (*) gāzes attīrīšanas un atsērošanas tehnoloģiju jomā. Atkarībā no gada apgrozījuma Prosernat mātesuzņēmumam maksā atlīdzību par licenci attiecībā uz metodēm, kā arī atlīdzību, ko attiecībā uz iekārtām aprēķina katrā konkrētajā gadījumā atsevišķi. Atlīdzība publiskajai organizācijai IFP, ko Prosernat maksā par piekļuvi izpētes rezultātiem, ir […] (*) % no Prosernat kopējā gada apgrozījuma.
(19)
Atbilstoši iepriekš minētā Lēmuma C 51/2005 6. pantam 2009. gadā ekskluzīvajos līgumos tika iekļauta klauzula (14), kas regulē atlīdzību, ko meitasuzņēmumi Axens un Prosernat maksā publiskajai organizācijai IFP, lai nodrošinātu, ka mātesuzņēmumam maksā minimālo nefiksēto atlīdzību, kas segtu vismaz 25 % no izmaksām, kuras saistītas ar tehniskās iespējamības pētījumiem pirms rūpnieciskās izpētes darbiem, 50 % no rūpnieciskās izpētes izmaksām un vajadzības gadījumā 75 % no izmaksām, kuras saistītas ar pirmskonkurences izstrādes darbībām, ko atbilstoši Kopienas 1996. gada 17. februāra pamatnostādnēm par valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai (15) (turpmāk tekstā “1996. gada PA pamatnostādnes”) publiskā organizācija IFP veic jomās, kurās darbojas meitasuzņēmumi (16).
(20)
Atbilstoši lēmumam par procedūras sākšanu saistībā ar minētā pasākuma izmeklēšanu ir jāņem vērā iespējamā valsts garantijas ietekme, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, uz visām grupas IFP struktūrām (ko veido publiskā organizācija IFP un tās trīs meitasuzņēmumi, kas ir privāttiesību subjekti) (17).
3. PASĀKUMA APRAKSTS
(21)
Līdz 2006. gadam publiskā organizācija IFP bija profesionāla organizācija privāttiesību juridiska persona atbilstoši normatīvajam aktam - 1943. gada 17. novembra Likumam Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvadi un atradās Francijas valdības ekonomiskā un finanšu kontrolē.
(22)
Princips par IFP pārveidi par EPIC paredzēts 95. pantā 2005. gada 13. jūlija Likumā Nr. 2005-781 par programmu, ar kuru nosaka enerģētikas politikas virzienus. Šī pārveide stājās spēkā ar 2006. gada 6. jūlija Dekrēta Nr. 2006-797 par publiskās organizācijas IFP statusu publicēšanu Francijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī.
(23)
Kā EPIC publiskā organizācija IFP dienā, kad tika mainīts tās statuss, kļuva par publisko tiesību juridisku personu (18).
(24)
Kvalificēšanas par EPIC tiesiskās sekas sīki izklāstītas iepriekš minētā Lēmuma C 56/2007 2. daļā (“Pasākuma apraksts”), kā arī lēmuma pa procedūras sākšanu 3.2.1. daļā (“IFP EPIC statusa juridiskās sekas”), uz ko Komisija norāda mutatis mutandis.
4. FORMĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAS IEMESLI
(25)
Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija vispirms uzskatīja, ka pasākums izraisa šaubas par to, vai pārmērīgais parastais tiesiskais regulējums EPIC labā bankrota jautājumā līdzinās neierobežotas valsts garantijas mehānismam, kurā iesaistīti valsts līdzekļi:
-
maksātnespējas un bankrota procedūru nepiemērojamība EPIC kā publisko tiesību juridiskām personām izriet no publisko tiesību juridisko personu īpašuma neaizskaramības vispārīgā principa, ko Francijas judikatūra un jo īpaši Kasācijas tiesa atzinusi kopš 19. gadsimta beigām (19). Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.1. sadaļu, kā arī uz 38.-40. apsvērumu (20);
-
1980. gada 16. jūlija likums un tā piemērošanas noteikumi toties ir piemērojami EPIC. Tajos skaidri noteikts, ka valsts ir kompetentā iestāde attiecībā uz publisko iestāžu parādu piedziņu, ar tiem valstij tiek piešķirtas lielas pilnvaras, piemēram, rīkojums administratīvā kārtā un pietiekamu līdzekļu nodrošināšana, un izveidots valsts atbildības pēdējā instancē princips attiecībā uz publisko tiesību juridisko personu parādiem. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.2. sadaļu, kā arī uz 41.-45. apsvērumu (21);
-
ja EPIC tiek likvidēta, parasti piemēro principu, ka tās parādi tiek nodoti valstij vai citai publiskai iestādei (22), lai nodrošinātu, ka neviens EPIC kreditors nezaudē savu prasījumu publiskai iestādei. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.3. sadaļu, kā arī uz 46.-51. apsvērumu (23);
-
EPIC varētu būt priviliģēta piekļuve Valsts kases avansa kontiem. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.4. sadaļu un uz 52. apsvērumu (24).
(26)
Turklāt, kā precizēts lēmuma par procedūras sākšanu 65.-74. apsvērumā, uz kuriem Komisija norāda, lai iegūtu sīkāku informāciju, Francijas iestāžu piedāvātie skaidrojumi attiecībā uz tiesisko un normatīvo aspektu nešķiet pietiekami, lai a priori likvidētu šaubas.
(27)
Turpmāk Komisija norādīja, ka nevar izslēgt, ka šī situācija rada selektīvu ekonomisku priekšrocību, galvenokārt izmantojot par labvēlīgākiem atzītus finansējuma nosacījumus, pat ja publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumu finanses nav novērtējusi ārēja novērtēšanas aģentūra. Grupai IFP varētu būt arī priekšrocības attiecībās ar klientiem un piegādātājiem, ciktāl tie varētu uzskatīt, ka saistībā ar saviem kredītiem viņi var izmantot valsts garantiju. Tāpēc iepriekšējās izmeklēšanas stadijā nevar izslēgt, ka preču vai pakalpojumu piegādes vai iegādes gadījumā, kas nozīmē parādsaistību atlīdzināšanu, attiecīgie piegādātāji vai klienti piešķir publiskajai organizācijai IFP labākus noteikumus kā tos, kurus viņi piešķirtu uzņēmumam, kam nav piešķirta valsts garantija.
(28)
Turklāt, pamatojoties uz informāciju, kas iegūta iepriekšējās izmeklēšanas beigās, Komisija uzskatīja, ka garantijas neierobežotais raksturs, jo īpaši attiecībā uz tās ilgumu, summu un apjomu, ļoti apgrūtināja tirgus prēmijas summas aprēķināšanu, kas publiskajai organizācijai IFP būtu jāmaksā valstij par šī aizsardzības pasākuma piešķiršanu.
(29)
Visbeidzot, Komisija norādīja, ka tai ir šaubas par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, jo tas it īpaši prima facie neparādījās kā atbalsts, kas veicina noteiktas saimnieciskās darbības vai attīstību tautsaimnieciskajos apgabalos.
5. FRANCIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI UN PRIEKŠLIKUMI
5.1. FRANCIJAS IESTĀŽU SĀKOTNĒJIE APSVĒRUMI
(30)
Saistībā ar lēmumu par procedūras sākšanu 2008. gada 14. oktobra vēstulē Francijas iestādes Komisijai paziņoja savus apsvērumus un priekšlikumus. Šī vēstule papildināja apsvērumus un priekšlikumus Francijas iestāžu iepriekšējās vēstulēs (25), kuri apkopoti lēmumā par procedūras sākšanu.
(31)
Francijas iestādes 2008. gada 14. oktobra apsvērumos vispirms atgādināja, ka procedūra attiecībā uz grupu IFP tika uzsākta vienlaikus ar iepriekš minēto Pasta lietu, un tāpēc norādīja, ka tās mutatis mutandis izvirza tos pašus argumentus, kurus tās izvirzīja šīs lietas izmeklēšanas laikā (26). Neraugoties uz šo līdzību, Francijas iestādes tomēr uzskatīja par nepieciešamu norādīt publiskās organizācijas IFP īpatnības; runa ir par pētniecības struktūru, kurai ir trīskāršs vispārējas nozīmes uzdevums (izpēte, apmācība un dokumentēšana) un kuras darbības lielākoties nav saistītas ar tautsaimniecību, kas attaisno tai piešķirto valsts finansējumu. Turklāt tās precizēja iemeslus, kāpēc tās statuss tika pārveidots par EPIC - IFP darbības veidu un finansējuma modeļa, no vienas puses, un tās juridiskā statusa, no otras puses, saskaņošana varētu attaisnot statusa izmaiņas, lai IFP tuvinātu publiskajai jomai, atsakoties no privāttiesību profesionālas organizācijas veida.
(32)
Francijas iestādes apstrīdēja valsts atbalsta esību tāpēc, ka, pēc to domām, nav izpildīti divi noteikumi no tiem, kas minēti LESD 107. panta 1. punktā, jo konkrētais mehānisms neparedz, no vienas puses, valsts finanšu līdzekļu pārskaitīšanu (5.1.1.) un, no otras puses, nekādu priekšrocību piešķiršanu publiskajai organizācijai IFP (5.1.2.).
5.1.1. VALSTS GARANTIJAS VALSTS RESURSU VEIDĀ NEESĪBA
(33)
Francijas iestādes uzskata, ka, no vienas puses, publiskām organizācijām netiek piešķirta automātiska garantija, pamatojoties uz to statusu (A), un, no otras puses, Komisijas argumentācija lēmumā par procedūras sākšanu ir kļūdaina (B).
A. Neierobežotas valsts garantijas neesība
(34)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 41.-45. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes izvirza piecus apsvērumus savu argumentu pamatošanai.
(35)
Pirmkārt, nevienā tiesību aktā vai lēmumā nav minēts princips, saskaņā ar kuru valsts principā neierobežoti garantētu EPIC parādus
(36)
Otrkārt, Valsts Padomes judikatūrā pausts viedoklis par garantiju neesību, jo īpaši spriedumā lietā Société de l'hôtel d'Albe (27), kā arī divos lēmumos, kas pieņemti lietā Campoloro (28).
(37)
Treškārt, 2001. gada 1. augusta Budžeta noteikumu ietvara likumā (LOLF) ir paredzēts, ka garantiju var noteikt tikai ar finanšu tiesību aktu noteikumu (29), ko Valsts Padome skaidri apstiprināja 2006. gada pārskatā (30). Līdz ar to Francijas iestāžu norīkotais eksperts iepriekš minētajā Pasta lietā (31) uzskata, ka kopš LOLF stāšanās spēkā 2005. gada 1. janvārī nav iespējams likumīgi piešķirt netiešu garantiju. Attiecībā uz parādsaistībām, kuras uzņemtas kopš 2005. gada 1. janvāra, eksperts uzskata, ka, tā kā nav lēmuma par strīdu izskatīšanu, attiecīgi nav iespējams noteikt, vai pirms 2005. gada 1. janvāra piešķirto netiešo garantiju, kuru piešķiršana nebija skaidri paredzēta finanšu tiesību aktos, spēkā esību ir iespējams atcelt, pamatojoties uz kreditoru tiesībām, kas ir aizsargātas konstitūcijā.
(38)
Ceturtkārt, Francija uzskata, ka, ja EPIC būtu pieejama valsts garantija, to statusa mainīšana nozīmētu, ka būtu jānodrošina kreditoru tiesību aizsardzības pasākumi. Tā kā šāds mehānisms nav bijis izstrādāts (32), tā secina, ka a contrario EPIC nav piešķirta nekāda valsts garantija.
(39)
Piektkārt, Francijas iestādes atsaucas uz Valsts Padomes Strīdu izskatīšanas nodaļas bijušā priekšsēdētāja Labetoulle rakstu. (33) Viņš raksta, ka “tiesību akti neparedz automātisku minētās garantijas [valsts garantijas, kas ipso jure piemērojama valsts iestādēm] piešķiršanu, saņemšanu un darbības jomu”.
B. Kļūdainā Komisijas argumentācija (34)
(40)
Francijas iestādes uzskata, ka attiecībā uz EPIC individuālo prasījumu atmaksa netiek garantēta (a), netiek garantēta arī publiskas iestādes darbības vai tās saistību saglabāšana (b).
a) Individuālo prasījumu atmaksa netiek garantēta
(41)
Kā paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 46.-49. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka 1980. gada 16. jūlija likums nenosaka garantiju; pamatojoties uz likuma sagatavošanas procesu, 1999. gada 10. novembra nolēmumu (35) un 2005. gada 18. novembra nolēmumu (36) Campoloro lietā, kā arī doktrīnas rakstiem (37), Francija norāda, ka tā uzskata, ka 1980. gada 16. jūlija likumā nav paredzēts, ka valstij jāuzņemas saistības par saviem līdzekļiem; 1. pantā lietotais formulējums “y pourvoit” norāda uz “aizstāšanas” pilnvaru, kura “ir balstīta uz principu, ka aizstājējam ir tādi paši uzdevumi kā aizstājamajai personai”. Tāpēc saistībā ar šo aizstāšanu valsts var pildīt tikai šī aizstātā vadošā darbinieka funkcijas, kurās neietilpst iespēja par valsts budžeta līdzekļiem piešķirt ārkārtas dotācijas, jo tas “neietilpst aizstāšanas pilnvaru lokā”.
(42)
Turklāt, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 50.-53. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apgalvo, ka valsts stingra atbildība, pamatota tikai ar aktīvu nepietiekamību, nav pieņemama. Patiešām, Francijas iestādes uzskata, ka garantija paredz, ka garantijas devējs uzņemas atbalstīt garantēšanas faktu. Tāpēc, ja ir jāuzņemas vaina vai stingras atbildības gadījumā - konkrētas rīcības sekas -, garantija nav piemērojama. Francija uzskata, ka jebkurā gadījumā valsts atbildība nav piemērojama, pamatojoties tikai uz to, ka prefekts vai uzraudzības iestāde nav spējusi veikt nekādus pasākumus prasījuma atmaksai, aizbildinoties ar publiskās iestādes finanšu vai kapitāla situāciju. Vaina jāizslēdz, jo prefekta vai uzraudzības iestādes atturēšanās no savu pilnvaru īstenošanas pati par sevi nenorāda uz vainu. Tomēr Francijas iestādes atzīst, ka 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās procedūras īstenošanai valsts pārstāvja pienākums ir nodrošināt sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību, taču uzskata, ka pat tādā gadījumā, ja tiesa lemj par atlīdzības izmaksu kreditoram, gala rezultātā kreditors nonāks tādā pašā situācijā, kādā nonāktu, piemērojot vispārējos tiesību aktus, jo otrajā gadījumā attiecīgais īpašums tiek nodots un visi kreditori saņem atbilstīgu summu. Tātad kreditoram tas nedod nekādas priekšrocības.
b) Publiskās organizācijas IFP vai tās saistību saglabāšana netiek garantēta
(43)
Kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 54.-56. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka vispārējos tiesību aktos paredzētās sanācijas un likvidācijas procedūras nepiemērojamība publiskām personām neizslēdz EPIC bankrotēšanas iespēju vai pret to vērstas bankrota procedūras sākšanu. Tās apstrīd Komisijas analīzi, kuras pamatā ir paziņojums par valsts atbalstu garantiju veidā (38) (turpmāk tekstā “Paziņojums par garantijām”), un uzskata, ka šajā gadījumā Komisija nav pierādījusi “labvēlīgāku finansējuma noteikumu” pastāvēšanu, kas attiecināmi uz bankrota procedūras izslēgšanu, un tā nav konstatējusi, ka publiskā organizācija IFP nevar bankrotēt, nedz arī to, ka nav iespējama maksātnespējas procedūra, jo 1985. gada likums ir tikai procedūras likums. Šā likuma nepiemērojamība EPIC nenozīmē, ka EPIC nevar nonākt situācijā, kurā tiek pārtraukti maksājumi, kā arī tajā nav aizliegta sanācijas, likvidācijas vai ad hoc bankrota procedūras piemērošana EPIC.
(44)
Turklāt, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 57.-67. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apgalvo, ka 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās “procedūras” piemērošana vispārējos tiesību aktos paredzētās maksātnespējas procedūras vietā nerada nekādas priekšrocības kreditoram. Tās apstrīd nepieciešamību ievērot publiskojamības (39) un līdzvērtības (40) kritērijus, kurus Komisija izvirzījusi lēmuma par procedūras sākšanu 81. apsvērumā, lai novērtētu, vai konkrētas procedūras piemērošana maksātnespējas gadījumā dod priekšrocības minētajai procedūrai pakļautajam subjektam salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kuriem ir piemērojamas komerctiesības (41), taču tās izmanto šos pašus kritērijus, lai analizētu procedūru, kas noteikta ar 1980. gada 16. jūlija likumu. Tās uzskata, ka attiecībā uz publiskojamības kritēriju reitinga aģentūras ir pareizi sapratušas, ka šī procedūra ir piemērojama EPIC maksātnespējas gadījumā, turpretī attiecībā uz līdzvērtības kritēriju tās izšķir gadījumus, kuros sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība ir piemērojama, un gadījumus, kuros tā nav piemērojama, vienlaikus atzīmējot, ka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu finanšu stāvoklis padara mazticamu situāciju, kad grupas IFP aktīvi ir nepietiekami, kuru pieejamība un ieguldījumi (150,3 miljoni euro) 2007. gada beigās bija līdzvērtīgi aptuveni piecas reizes lielāki nekā aizņēmumu un finanšu parādu summa (25,2 miljoni euro):
a)
gadījumā, ja nav piemērojama neviena sabiedrisko pakalpojumu prasība, 1980. gada likumā noteiktās procedūras piemērošana publiskas iestādes aktīvu nepietiekamības gadījumā neradītu kreditoriem labvēlīgāku situāciju nekā tad, ja tiktu piemērota vispārējos tiesību aktos paredzētā procedūra - viņi būtu atguvuši tādu pašu summu kā tāda subjekta kreditori, kuram ir piemērojamas komerctiesības, proti, summu, kas iegūta aktīvu realizācijas gadījumā, un kreditoriem vairs nebūtu pieejams neviens tiesību aizsardzības līdzeklis (42), Francija uzskata, ka valsts atbildību nevar piemērot, tikai pamatojoties uz aktīvu nepietiekamību. Ir tikai divas atšķirības:
-
visu kreditoru gadījumu neizskatīšana vienlaikus: pretēji privāttiesībās paredzētajai procedūrai, saskaņā ar kuru visi prasījumi tiek izskatīti kopumā un tiek apmierināti dilstošā privilēģijas secībā un proporcionāli pieejamajām summām, 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktā procedūra ir īpaša ar to, ka tikai kreditora rīcība ļauj tam saglabāt savas tiesības. 1980. gada 16. jūlija likuma pamatā ir doma “kurš pirmais ierodas, tas pirmais tiek apkalpots”,
-
valsts pārstāvis, kas administratīvās tiesas uzraudzībā (smagas vainas uzraudzība saskaņā ar Valsts Padomes noteikto iepriekšminētajā nolēmumā Campoloro lietā) uzņemas likvidatoram un tiesu izpildītājam līdzvērtīgu funkciju;
b)
gadījumā, ja ir jānodrošina sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktība, Francijas iestādes pieļauj, ka valsts pārstāvis, īstenojot 1980. gada 16. jūlija likumā piešķirtās pilnvaras, varētu pieņemt lēmumu nenodot atsevišķus aktīvus, kuri nepieciešami sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanai. Atsevišķu īpašumu nenodošana nozīmētu to, ka gadījumā, ja valsts nepiešķirtu attiecīgu atlīdzību, tiktu pārdots mazāk aktīvu un attiecīgi samazinātos tās summas, kuras varētu atgūt kreditori. Francijas iestādes uzskata, ka publiskās organizācijas IFP kreditoru tiesības nebūtu plašākas kā gadījumā, ja tiktu piemērotas komerctiesības. Tomēr Francijas iestādes piekrīt, ka šajā gadījumā būtu iespējams piemērot valsts stingru atbildību un rezultātā kreditori varētu pieprasīt atlīdzību to zaudējumu apmērā, kādus tie cietuši (lielākais atbilstoši to aktīvu tirgus vērtībai, kurus valsts nolēmusi nenodot, lai saglabātu sabiedriskā pakalpojuma nepārtrauktību). Tālab kreditori nonāktu tādā pašā situācijā, kādā tie nonāktu, piemērojot vispārējo tiesību aktus. Francijas iestādes no tā secina, ka procedūra, kas noteikta ar 1980. gada 16. jūlija likumu, nepiešķir nekādas priekšrocības salīdzinājumā ar vispārējo tiesību aktos noteikto procedūru un ka nav pamata publiskajai organizācijai IFP tieši piemērot šādu procedūru.
(45)
Kā paskaidrots Lēmuma C 56/2007 68. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzsver, ka dokumenti, kurus Komisija min lēmumā par procedūras sākšanu, jo īpaši tā 82. apsvērumā un jo īpaši 2002. gada 18. jūlija kodificējošais priekšraksts Nr. 02-060-M95 par valsts publisko iestāžu ar rūpniecisku un komerciālu raksturu finanšu un grāmatvedības organizāciju un 2006. gada 14. novembra Rokasgrāmata par valsts publisko iestāžu un publisko interešu grupu izveides, pārveidošanas un darbības izbeigšanas finanšu organizāciju, nav nedz piemērojami, nedz transponējami attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
(46)
Saistībā ar publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu rekapitalizāciju Francijas iestādes vispirms uzskata, ka jautājums, par kuru ir runa lēmuma par procedūras sākšanu 80. apsvērumā, nebūtu jāvērtē, lai pierādītu iespējamas valsts garantijas esību, bet gan lai novērtētu šādas garantijas iespējamo ietekmi, kas vajadzības gadījumā nodrošinātu publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem preferenciālu situāciju labvēlīgāku rekapitalizācijas noteikumu dēļ. Tās arī uzskata, ka Komisijas argumenti balstīti uz diviem kļūdainiem priekšstatiem:
-
no vienas puses, Komisijas argumentācija ir kļūdaina attiecībā uz iespējamo atbalstu, ko publiskā organizācija IFP varētu sniegt saviem meitasuzņēmumiem, izmantojot līdzekļu pārskaitījumu grupas ietvaros, jo nosacījumi, kas ļauj grupas mātesuzņēmumam neatkarīgi no tā, vai tas ir publisko tiesību juridiska persona, sniegt atbalstu grūtībās nonākušiem meitasuzņēmumiem, ir stingri noteikti uzņēmējsabiedrības likumā (43) un nekādā veidā nav saistīti ar uzņēmuma jēdzienu konkurences tiesību izpratnē,
-
no otras puses, Francijas iestādes apstrīd, ka publiskās organizācijas IFP pielīdzināšana EPIC un valsts garantija, kas būtu saistīta ar šādu statusu, attiecīgā gadījumā ļautu tai rekapitalizēt savus meitasuzņēmumus vieglāk nekā grupas mātesuzņēmumus, uz kuriem attiecas privāttiesības. Francijas iestādes uzskata, ka tas, ka kāda uzņēmējsabiedrība īslaicīgi uzņemas kāda sava meitasuzņēmuma zaudējumus, ir normāla uzņēmējsabiedrību grupu darbība, ko jau turklāt atzinis Eiropas Savienības tiesnesis (44), un publiskais ieguldītājs, kurš darbotos atbilstoši tādiem pašiem rīcības noteikumiem kā privātais ieguldītājs, nevarētu uzskatīt, ka viņa darbībās ir valsts atbalsta elementi LESD 107. panta 1. punkta nozīmē (45). Jo īpaši tas attiektos uz publisko organizāciju IFP, kurai būtu juridiska iespēja (nevis pienākums) rekapitalizēt grūtībās nonākušu meitasuzņēmumu atbilstoši tādiem pašiem novērtējuma kritērijiem kā jebkuram saprātīgam ieguldītājam. Visbeidzot, Francijas iestādes apstrīd, ka EPIC rīcībā ir jebkāda “tiešās piekļuves” iespēja “Valsts kases kontiem”. Tās precizē, ka noteikumā par “kontu finansiālam atbalstam”, kas noteikts ar LOLF 24. pantu, paredzēta ierobežoto kredītu kontu izveide (kuru maksimālās summas nosaka finanšu likums), kas ļauj valstij, ja tā vēlas un var (jo īpaši attiecībā uz Eiropas Savienības tiesību aktiem) piešķirt avansus dažādām organizācijām. Francijas iestādes uzskata, ka EPIC nav “tiešas piekļuves” šiem kontiem.
5.1.2. JEBKĀDU PRIEKŠROCĪBU NEESĪBA ATTIECĪBĀ UZ PUBLISKO ORGANIZĀCIJU IFP UN TĀS MEITASUZŅĒMUMIEM
(47)
Francijas iestādes vispirms uzskata, ka iepriekšminētais paziņojums par garantijām neļauj secināt par priekšrocību esību šajā konkrētajā gadījumā, ka šķietamo priekšrocību, kuras piešķirtas publiskajai organizācijai IFP, tās EPIC statusā attiecināšana arī uz šīs organizācijas meitasuzņēmumiem - vispārējo tiesību publiskām akciju sabiedrībām - ir pretrunā Komisijas lēmumu pieņemšanas praksei un ka konkrētajā gadījumā nav pierādītas reālas tautsaimnieciskas priekšrocības attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem.
(48)
Francijas iestādes uzskata, ka Komisija kļūdaini interpretē iepriekš minētā paziņojuma par garantijām 1.2. punktu, kurā paredzēts, ka “(…) labvēlīgāki finansēšanas noteikumi uzņēmumam, kura juridiskās formas dēļ nav iespējams tā bankrots vai citas maksātnespējas procedūras, vai kam tiek sniegta nepārprotama valsts garantija, vai kam valsts nodrošina zaudējumu segšanu, tiek uzskatīti par atbalstu garantijas veidā”:
-
pirmkārt, Francijas iestādes apstrīd, ka publiskajai organizācijai IFP, kas pielīdzināma EPIC, ir tāds juridiskais statuss, kas izslēdz jebkādu bankrota vai maksātnespējas procedūru; Komisija to nekādā gadījumā nav pierādījusi, taču tā tikai sniedz pierādījumu, ka šis statuss neļauj piemērot īpašu procedūru (attiecīgajā gadījumā procedūru, kas noteikta ar 1985. gada 25. janvāra likumu);
-
otrkārt, Francijas iestādes noliedz automātisku saikni starp bankrota vai maksātnespējas procedūras neiespējamību no juridiskā un statusa viedokļa un labākiem finansējuma nosacījumiem tirgos; Komisijai, piemērojot iepriekš minētā paziņojuma par garantijām 1.2. punktu, lai uzskatītu, ka uzņēmums, kura juridiskais statuss izslēdz bankrota vai maksātnespējas procedūru, saņem atbalstu garantiju veidā, iepriekš jāpierāda labvēlīgāku finansējuma nosacījumu esība.
(49)
Turklāt Komisija lēmumā par procedūras sākšanu, izmeklējot iespējamās priekšrocības publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu līmenī, kuras izriet no neierobežotas garantijas esības EPIC, nav ievērojusi savu lēmumu pieņemšanas praksi. Komisija izmantojusi argumentāciju, kura ir pretrunā tai, ko Komisija pieņēmusi saistībā ar La Banque Postale (46) izveidi - lai gan La Banque Postale tāpat kā publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi bija publiska akciju sabiedrība, kura 100 % piederēja struktūrai, kas pielīdzināma EPIC, Komisija uzskatīja (izņemot saistības, ko Francija uzņēmusies šajā lietā), ka šīs vispārējo tiesību publiskās akciju sabiedrības juridiskais statuss pats par sevi izslēdz jebkādas neierobežotas garantijas esību meitasuzņēmuma līmenī. Pēc Francijas iestāžu domām, tādas pašas argumentācijas rezultātam vajadzēja būt uzskatam, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi, kuriem arī ir vispārējo tiesību publiskās akciju sabiedrības statuss, arī nesaņem neierobežotas garantijas, kas tiem eventuāli pienāktos EPIC statusa dēļ.
(50)
Visbeidzot, Komisija nav pierādījusi patiesas tautsaimnieciskas priekšrocības esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem; tā tikai lēmumā par procedūras sākšanu minēja šķietamus labvēlīgākus finansējuma noteikumus, nesniedzot par to nekādus pierādījumus. Eiropas Savienības judikatūrā prasīts, ka šādā gadījumā Komisijai jāpierāda, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss tai patiešām ļāvis saņemt labvēlīgākus finansējuma nosacījumus (47). Francijas iestādes procedūras gaitā paziņoja informāciju, kas apliecina, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nesniedza un nevarēja sniegt nekādas finansiālas priekšrocības publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem, tā kā publiskās organizācijas IFP izmaiņas notika, ievērojot vispārējo nepārtrauktības principu, jo īpaši tās darbības, organizācijas, tās grāmatvedības uzskaites un finanšu līmenī (grāmatvedības uzskaites un finanšu resursi un noteikumi), kā arī attiecībā uz tās nodokļu shēmu.
(51)
Francijas iestādes uzskata, ka iepriekšminētie argumenti pierāda, ka:
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu finanšu stāvoklis ir labs, tāpēc jautājums par tās iespējamo bankrotu ir nepamatots, un tāpēc nav nepieciešama valsts kā pēdējās instances intervence;
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu īstermiņa finansējuma noteikumi katrai struktūrai ir atšķirīgi un izriet no pārrunām, kuras veiktas intuitu personae ar to attiecīgajām bankām;
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu attiecības ar to piegādātājiem un klientiem arī nav pamats, lai piešķirtu tām priviliģētus nosacījumus, jo attiecībā uz minētajiem piegādātājiem un klientiem tiek gaidīta valsts garantija.
(52)
Francijas iestādes secina, ka:
-
Komisijas veiktā analīze lēmumā par procedūras sākšanu ir apstrīdama; publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem nav piešķirtas nekādas valsts garantijas;
-
Komisija nav pierādījusi priekšrocību esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem, kas izriet no IFP EPIC statusa;
-
tādējādi Komisija nav pierādījusi valsts atbalsta esību par labu publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem.
5.2. FRANCIJAS IESTĀŽU PRIEKŠLIKUMI
(53)
Tomēr, lai kliedētu visas Komisijas šaubas, Francijas iestādes ir norādījušas, ka gadījumā, ja Komisija piekritīs slēgt procedūru, pieņemot lēmumu par atbalsta neesību saskaņā ar iepriekš minētās procedūras regulas 7. panta 2. punktu, tās ir gatavas veikt šādus pasākumus:
-
precizēt 1980. gada 16. jūlija likuma piemērošanas dekrētu,
-
ievietot norādi par garantijas neesību publiskās organizācijas IFP parādsaistību līgumos,
-
ievietot norādi par garantijas neesību publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu finansējuma līgumos.
5.2.1. PRECIZĒŠANA PAR 1980. GADA 16. JŪLIJA LIKUMA PIEMĒROŠANAS DEKRĒTU
(54)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 94.-96. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes ierosina precizēt 1980. gada 16. jūlija likuma interpretāciju, veicot grozījumus likuma piemērošanas dekrēta 3. panta 1. punkta 4. daļā (48). Tās uzskata, ka grozījumu mērķis ir kliedēt jebkādas šaubas par frāzes “y pourvoit” pielietojuma jomu prefektam piešķirto valsts pārstāvja vai uzraudzības iestādes pilnvaru organizācijā, jo tiem jāatbrīvo pašpārvaldes vai iestādes budžetā esošie resursi (49). Francijas iestādes uzskata, ka šis priekšlikums izslēdz iespēju, ka prefekts vai valsts pārstāvis paredzētās procedūras ietvaros varētu palielināt attiecīgās pašpārvaldes vai iestādes līdzekļus, izmantojot valsts dotāciju vai piešķirot publiskos līdzekļus.
5.2.2. NORĀDES PAR GARANTIJAS NEESĪBU IEKĻAUŠANA PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP PARĀDSAISTĪBU LĪGUMOS
(55)
Kā precizēts iepriekšminētā lēmuma C 56/2007 97.-100. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apstrīd Komisijas nostāju (50), atbilstoši kurai valsts atbildību varētu piesaistīt, pamatojoties vienīgi uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju. Tomēr tās ir izteikušas priekšlikumu, kas balstīts uz pieņemtā riska izņēmumu (sal. Valsts Padomes nolēmu Sille (51) lietā un Meunier (52) lietā), un ierosina, līdzīgi kā tās bija rīkojušās Pasta lietā, oficiāli apstiprināt publiskās organizācijas IFP kreditoriem, ka uz prasījumiem nav attiecināma valsts garantija un uzņēmuma maksātnespējas gadījumā valstij nebūs pienākuma sniegt finansiālu atbalstu prasījumu atmaksai. Tālab iespējamās ieinteresētās personas, apzināti pakļaujot sevi riskam un pilnībā apzinoties tā iemeslu, nevarēs atsaukties uz tiesībām saņemt kompensāciju. Francijas iestādes kopā ar publisko organizāciju IFP apņemas katrai darbībai iekļaut finansējuma līgumā (visiem finansējuma instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums) šādu norādi:
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par IFP parādu atmaksāšanu.”
(56)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 101. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes ņēma vērā arī Komisijas bažas, ko tā paudusi lēmuma par procedūras sākšanu 71. apsvērumā, kurā norādīts, ka, no vienas puses, pieņemamā riska izņēmums ir ar judikatūru ieviests noteikums, kurā ir iespējamas izmaiņas, un, no otras puses, tāda noteikuma pamatā ir sekundāro tiesību instrumenti, kurus konflikta gadījumā var atcelt, un, visbeidzot, Francijas iestāžu priekšlikumā nav aplūkoti visi gadījumi, jo parādsaistības var būt ne tikai finansiāla, bet arī komerciāla vai cita rakstura.
(57)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 102.-104. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, pēc tam, kad Francijas iestādes atgādināja principiāli pretējo viedokli saistībā ar Komisijas nostāju par to, ka valsts stingra atbildība nevar iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP aktīvu nepietiekamību, tās sniedz papildu argumentus, lai kliedētu Komisijas šaubas:
a)
Francijas iestādes uzskata, ka Komisijas pirmais iebildums rosina uzskatīt, ka pat tādā gadījumā, ja dalībvalsts tiesību akti neparedz kādu noteikumu, risks, ka judikatūrā, t. i., valsts tiesībās, tiktu veiktas izmaiņas, vien varētu nozīmēt valsts atbalstu. Komisija nevar iespējamu atbalsta pasākumu pamatot ar varbūtējām izmaiņām tiesību aktos, kuras šajā konkrētajā gadījumā ir praktiski neiespējamas, jo pieņemamā riska izņēmums ir vispārējs publisko tiesību princips, kas ir plaši pielietots judikatūrā, nekad nav apstrīdēts un ir plaši komentēts,
b)
attiecībā uz otro iebildumu Francijas iestādes atzīst, ka likums un normatīvie akti prevalē pār līgumiem un ka apstrīdamā klauzula ir atceļama. Tomēr tās uzskata, ka šajā iebildumā nav ietverta atsauce uz augstāka līmeņa dokumentiem, un tāpēc tam nav pamatojuma,
c)
visbeidzot, attiecībā uz trešo iebildumu Francijas iestādes uzskata, ka tā pamatā ir vienkāršs pieņēmums par piegādātāju ticību vai iespējamu cerību par valsts garantiju esību attiecībā uz viņu parādsaistībām; šis pieņēmums nevar pamatot priekšrocību esību; tas jāpamato ar argumentu, kas nosaka, ka publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem reāli piešķirtas kādas saimnieciskas priekšrocības.
(58)
Tomēr, kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 106. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes norāda, ka tās būtu gatavas papildināt priekšlikumu, iekļaujot norādi par garantijas neesību visos ar parādsaistībām saistītajos līgumos, lai varētu izvairīties no jebkāda riska, ka valsts stingra atbildība varētu iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju.
5.2.3 NORĀDES IEKĻAUŠANA PAR GARANTIJAS NEESAMĪBU PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP MEITASUZŅĒMUMU AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT FINANSĒJUMA LĪGUMOS
(59)
Turklāt, lai papildinātu piedāvāto noteikumu, Francijas iestādes izsaka Komisijai papildu priekšlikumu, kas līdzīgs tam, ko tās izvirzīja La Banque Postale dibināšanas laikā, apņemoties attiecībā uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) aizņēmumiem tirgos finansējuma līgumā (visiem finansējuma instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums) rakstveidā iekļaut šādu norādi “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši skaidras juridiskas atļaujas nepieciešamība katrai garantijai) attiecībā uz šo finansējuma darbību valsts nepiešķir ne tiešas, ne netiešas priekšrocības”.
(60)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 107.-110. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka abi iepriekš minētie precizēšanas pasākumi (sīkāk par tiem minēts 55. un 59. apsvērumā) sniegtu publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu kreditoriem lielāku skaidrību par to tiesībām, lai Franciju vairs neuzskatītu, kā Komisija to norādīja lēmuma par procedūras sākšanu 87. apsvērumā, par “atbildīgu par publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu kreditoru cerībām attiecībā uz garantijas esību”un ka tā tīši radījusi“juridiskā ziņā neskaidru situāciju”, kuras“rezultātā publiskajai organizācijai IFP tiek sniegtas priekšrocības un valstij var nākties atmaksāt publiskās organizācijas IFP parādus”.
5.3. FRANCIJAS IESTĀŽU PAPILDU APSVĒRUMI
(61)
Ar 2010. gada 16. jūlija un 2010. gada 26. novembra vēstulēm Francijas iestādes sniedza papildu apsvērumus, kas, pēc to domām, apstiprina valsts atbalsta neesību attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
(62)
Iesākumā atgādinot par France Télécom lietu (53), tās 2010. gada 16. jūlija vēstulē uzsver, ka Eiropas Savienības tiesnesis atgādinājis Komisijas pienākumu pierādīt reālas priekšrocības, lai varētu konstatēt valsts atbalsta esību. Tās uzskata, ka konkrētajā gadījumā neierobežota garantija, kas, pēc Komisijas domām, izriet no publiskās organizācijas IFP statusa, patiesībā tai nesniedz nekādas tautsaimnieciskas priekšrocības. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes precizē, ka tās uzskata, ka Komisijai ir pienākums pierādīt. Šajā sakarībā tās atgādina prasības, kas izvirzītas Eiropas Savienības judikatūrā attiecībā uz pierādījumiem un pamatojumiem, jo īpaši Vispārējās tiesas iepriekšminētajā spriedumā France Telecom lietā un Kopienu Tiesas spriedumā Krantz lietā (54) un nesenākā spriedumā Deutsche Post AG lietā (55). Francijas iestādes uzskata, ka Komisijas iesniegtā analīze šajā konkrētajā gadījumā “vairāk balstīta uz pieņēmumiem, nevis konkrētu analīzi”.
(63)
Turklāt, pēc Francijas iestāžu domām, Komisija uzskata, ka publiskajai organizācijai IFP priekšrocības ir trīs līmeņos: (i) tās attiecību līmenī ar banku un finanšu iestādēm, (ii) tās attiecību līmenī ar piegādātājiem un (iii) tās attiecību līmenī ar trešiem rūpnieciskajiem partneriem, kuri izmanto pētniecības pakalpojumus.
(64)
Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP attiecībām ar banku un finanšu iestādēm Francijas iestādes uzskata, ka līdz šim publiskā organizācija IFP nav guvusi nekādas saimnieciskas priekšrocības no tās EPIC statusa. Tās Komisijai iesniedz informāciju, kas apliecina, ka i) ilgtermiņā publiskajai organizācijai IFP 2005., 2006. un 2007. gadā (56), kā arī 2008. un 2009. gadā nav bijis parādsaistību, ka ii) vidējā termiņā publiskā organizācija IFP, protams, ik gadu ar dažādām banku iestādēm vienojas par kredītlīnijas atvēršanu, par procentu likmēm, kas līdzvērtīgas tirgus likmēm, katrā ziņā tā nekad nav izmantojusi šīs kredītlīnijas un, ka visbeidzot, iii) īstermiņā attiecīgajā periodā publiskajai organizācijai IFP parādsaistību gandrīz nav vai nav vispār.
(65)
Saistībā ar attiecībām ar piegādātājiem Francijas iestādes uzskata, ka uz publisko organizāciju IFP kā līgumslēdzēju pusi attiecas publiskošanas un konkursa rīkošanas pienākums, kas noteikts 2005. gada 6. jūnija rīkojumā Nr. 2005-649 (57), un ka tādējādi tai nav nekādu priekšrocību. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes atkārto šo analīzi un precizē, ka tas, ka attiecībā uz publiskās organizācijas IFP pasūtījumiem jāievēro konkursa procedūra atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvai 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (58), pēc šo iestāžu domām, ir pietiekama garantija, lai izvairītos no konkurences kropļošanas tirgū. Francija uzskata, ka, rīkojot piegādātāju konkursus, atbilstīgi tām saistībām, kuras izriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem, publisko organizāciju IFP, ja nav nekādu īpašu pierādījumu, nevar apsūdzēt par to, ka tai piešķirtas nelikumīgas priekšrocības. Francijas iestādes uzsver, ka tieši valsts pasūtījuma efektivitātes dēļ tika atvieglota elektronisko iepirkuma sistēmu izmantošana atbilstīgi Direktīvas 2004/18/EK 13. apsvērumam, kurā norādīts, piemēram, ka “ar šo iepirkuma metodi līgumslēdzēja iestāde […] var panākt pretendentu loka paplašināšanos […] un tādējādi nodrošināt optimālu valsts līdzekļu izmantojumu vispārīgā konkurencē.” Šajā sakarībā tās min Komisijas ziņojumu (59), kurā ir secinājums par to, ka regulējumam valsts iepirkuma jomā ir pozitīva ietekme cenu samazināšanas aspektā; šis cenu samazinājums tiek minēts kā “sociālais labums”, ko sniedz taisnīgāka pretendentu konkurence. Tāpēc, “piedēvējot” šos ietaupījumus publiskās organizācijas IFP EPIC statusam, Komisijas viedoklis nesakrīt ar direktīvas garu, kurā atlases procedūras tiek vērtētas kā galvenais labākas konkurences līdzeklis, kura rezultātā samazinās valsts pasūtījuma izmaksas.
(66)
Visbeidzot, saistībā ar publiskās organizācijas IFP attiecībām ar tās klientiem Francija precizē, ka attiecīgās darbības līgumpētniecības jomā attiecas uz pakalpojumiem, kurus publiskā organizācija IFP sniedz klientam pēc viņa, trešās personas vai meitasuzņēmuma lūguma jautājumā, kas ietilpst publiskās organizācijas IFP uzdevumu lokā, tie nav publiskās organizācijas IFP stratēģiskajās interesēs attiecībā uz rezultātu īpašumu, šie pētījumi bagātina publiskās organizācijas zināšanas un kompetences publiskās pētniecības un attīstības programmu īstenošanā, ko tā veic, tie neattiecas uz meitasuzņēmumu ekskluzīvu darbības jomu. Francijas iestādes atzīmē, ka, lai klientiem sniegtu pakalpojumus pētījumu jomā, nepieciešams īpašs aprīkojums un kompetence.
(67)
Šajā sakarībā Francija uzsver, ka, pat ja publiskā organizācija IFP gūtu labumu no EPIC statusa, lai veiktu savu saimniecisko darbību, šīs priekšrocības nekādā materiālā veidā neietekmētu tirgu. Jo īpaši tās nevarētu kropļot konkurenci, ne arī iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Francijas iestādes tomēr atzīst, ka laikposmā no publiskās organizācijas IFP statusa maiņas (tā notika 2006. gada jūlijā) publiskā organizācija IFP varētu eventuāli būt saņēmusi izmaksu atvieglojumus, jo tā nav parakstījusi saistību izpildes garantiju, kas, pamatojoties uz banku un apdrošināšanas sabiedrību parasti pieprasītajām summām šāda veida pakalpojumu sniegšanai, tomēr ir neliela summa. Francijas iestādes secina, ka tāda ietekme nav priekšrocība, kas liek apšaubīt valsts atbalsta esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
6. TREŠO PERSONU APSVĒRUMI UN FRANCIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES
6.1. SABIEDRĪBAS UOP LIMITED APSVĒRUMI
(68)
Ar 2008. gada 28. novembra vēstuli sabiedrība UOP Limited pirms dažu vispārēju piezīmju formulēšanas un pirms norādīt, ka tā uzskata, ka struktūra, ko tā dēvē par “IFP/Axens”, saņem valsts atbalstu, tā pamato interesi rīkoties kā procedūrā ieinteresētajai trešai personai (60):
-
apvienību, ko veido publiskā organizācija un tās meitasuzņēmums Axens - IFP/Axens -, tirgus neapšaubāmi uzskatot par publisku struktūru (5.1.1.),
-
IFP/Axens piešķirtais EPIC statuss tai ļaujot ievērojami kropļot konkurenci procesu tehnoloģiju tirgū, kurā sabiedrība UOP Limited darbojas, jo šā statusa piešķiršana piešķir priekšrocības attiecībās ar piegādātājiem, līdzekļu piešķīrējiem un klientiem (5.1.2.).
6.1.1. TIRGUS VIEDOKLIS PAR STRUKTŪRU IFP/AXENS
(69)
UOP Limited uzskata, ka Francijas iestāžu arguments, atbilstoši kuram Axens tāpat kā citi IFP meitasuzņēmumi ir atsevišķas saimnieciskas struktūras, nav pieņemams. Komisija pareizi uzskata, ka (i) 100 % sabiedrības Axens kapitāla daļu pieder publiskajai organizācijai IFP; (ii) publiskās organizācijas IFP pētniecības un attīstības programmas īstenošana, ko veic Axens, atspoguļo valsts noteiktās stratēģiskās prioritātes; (iii) publiskās organizācijas IFO atbildīgie darbinieki piedaloties Axens pārvaldē; (iv) Axens izmantojot ekskluzīvu līgumu ar publisko organizāciju IFP, kas ir būtiski meitasuzņēmuma saimnieciskajā darbībā; un (v) jo īpaši pastāvot nolīgums, ar ko paredz priekšrocības pirmajā izmantošanā un darbinieku izmantošanā.
(70)
Bez tiem elementiem, kuri norādīti iepriekšējā apsvērumā, sabiedrība UOP Limited piebilst, ka tēls, kādu IFP un Axens rada par savām attiecībām, tāpat kā tirgū pastāvošais priekšstats par šīm attiecībām arī ir svarīgi faktori:
-
IFP un Axens tirgū tiekot uztverti kā viena un tā pati saimnieciskā struktūra “IFP/Axens”. Axens tīmekļa vietnē jo īpaši minēts, ka “sabiedrības darbības pamatā gandrīz piecdesmit gadu ir panākumi pētniecībā un attīstībā, kā arī rūpnieciski panākumi (61)”. Turklāt Axens, reklamējot savu tehnoloģiju, atsaucas uz publisko organizāciju IFP. Axens un publiskās organizācijas IFP darbinieki dažkārt kopā apciemojot tos, kam izsniegtas licences,
-
rūpniecības jautājumos specializētajā presē ir piemērs, kāds priekšstats tirgū ir par IFP/Axens kā vienotu saimniecisko struktūru. Sabiedrība UOP Limited īpaši pievienoja izvilkumus no preses, kurā ir atsauce uz IFP/Axens darbību procesa tehnoloģijas licenču jomā vai min alternatīvu veidu, kad publiskā organizācija IFP šādas licences izsniedz ar sava meitasuzņēmuma Axens starpniecību. Turklāt sabiedrība UOP Limited iesniedza rakstu vai prezentāciju paraugus, kuros Axens darbinieki ļāvuši noprast, ka publiskā organizācija IFP uzskata Axens par tādu, kurā iekļautas “visas atbilstošās ar rūpniecības nodaļu un sabiedrību Procatalyse SA saistītās darbības”.
6.1.2. PRIEKŠROCĪBAS, KO SNIEDZ EPIC STATUSS
(71)
Sabiedrība UOP Limited norāda, ka tas, ka Axens piegādātāji un klienti uzskata, ka tā rīcībā ir neierobežoti valsts līdzekļi, lai finansētu savu darbību, tam piešķir nozīmīgas priekšrocības tirgū. Lai arī runa ir tikai par priekšstatu tirgū, ņemot vērā pasaules ekonomikas kontekstu ekonomikas krīzes laikā, šā elementa nozīme pieaugs.
(72)
Attiecībā uz klientiem struktūras IFP/Axens sniegtajām garantijām ir īpaša nozīme tirgū, kur klienti, pirms izvēlēties noteiktu tehnoloģiju, ņem vērā ilgtermiņa tautsaimniecības apsvērumus. Kā piemēru minot “aromātvielu grupas”, sabiedrība UOP Limited pēc būtības paskaidro, ka pirms šādu tehnoloģiju ieviešanas klientiem ir lielas summas jāiegulda koncepcijā, ražošanas infrastruktūras veidošanā, kam nepieciešami darbi vairāku gadu garumā. Šo rūpniecības grupu panākumi saistīti ar izmantoto tehnoloģiju veiktspējas līmeni, to klientu prasība galvenokārt ir, lai metožu pārdevēji sniegtu garantijas (62). Ja prasītais līmenis nav sasniegts, viņi nešaubīgi izraisīs cesionāra atbildības iestāšanos un prasīs stingru saistību ievērošanu attiecībā uz atjaunošanu. Cesionāra maksātspēja ilgtermiņā tāpēc būs svarīgs elements, pircējiem veicot izvēli, ne vien attiecībā uz līgumsaistību ievērošanu, bet arī attiecībā uz iespējām pētniecības un attīstības jomā, kas ir garantija turpmākiem uzlabojumiem pašreizējā procesā. Struktūrai IFP/Axens, kuru tirgus uzskata par atkarīgu no valsts, tādējādi būs priekšrocības salīdzinājumā ar konkurentiem, jo pircējiem nebūs pamata šaubīties par tā izdzīvošanu ilgtermiņā.
(73)
Sabiedrība UOP Limited attiecībā uz piegādātājiem uzskata, ka salīdzinājumā ar konkurentiem struktūrai IFP/Axens var tikt piešķirti preferenciāli noteikumi; šajā sakarībā tā atsaucas uz IFP un Axens noslēgtajiem līgumiem, kas minēti lēmumā par procedūras sākšanu.
(74)
Attiecībā uz finanšu tirgiem sabiedrība UOP Limited uzskata, ka struktūrai IFP/Axens ir preferenciāli noteikumi un procentu likmes kapitāla tirgos, ņemot vērā valsts kā garanta pēdējā instancē lomu. Turklāt finanšu krīzes kontekstā valsts klātbūtne un drošums, ko tā rada ieguldītājos, ļauj piesaistīt privātu kapitālu finanšu trūkuma situācijā. Konkurējošie uzņēmumi nevar piekļūt līdzvērtīgam finansējumam vai arī to var iegūt ar ne tik saimnieciski labvēlīgiem nosacījumiem. Sabiedrība UOP Limited uzskata, ka ekonomikas un finanšu krīzes ietekmē pasākums vēl vairāk izkropļo konkurenci.
(75)
Sabiedrība UOP Limited2009. gada 23. janvāra vēstulē atsaucas uz iepriekšējiem apsvērumiem, kā arī uz tiem, kurus tā nosūtīja par procedūru saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/2005. Tā uzskata, ka šī informācija sniegs pietiekami daudz elementu, kas pierāda, cik svarīga ir darījumu partneru maksātspēja attiecīgajā tehnoloģiju licenču tirgū. Tā atkārto argumentu, atbilstoši kuram struktūras IFP/Axens klienti uzskatītu, ka viņiem ir komerciālas attiecības ar valsts struktūru, kuras ilgtermiņa dzīvotspēja nerada nekādu risku. Visbeidzot, sabiedrība UOP Limited aicina Komisiju izpētīt nolīgumus, ko Axens noslēdzis ar saviem klientiem, norādot, ka tā ir pārliecināta, ka tajos nav neviena nosacījuma, kas ierobežotu atbildību Axens līmenī.
6.2. FRANCIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR SABIEDRĪBAS UOP LIMITED APSVĒRUMIEM
(76)
Francijas iestādes 2009. gada 22. jūnija vēstulē pauda viedokli par to, ka sabiedrības UOP Limited apsvērumi “balstīti uz kļūdainiem vai pat pilnīgi nepareiziem apgalvojumiem, un katrā gadījumā to pamatojumam nav nekādu elementu, kas varētu pierādīt valsts atbalsta pastāvēšanu attiecībā uz publisko organizāciju IFP vai Axens.”
(77)
Būtībā Francijas iestādes noliedz apgalvojumu atbilstību, saskaņā ar kuriem IFP/Axens tirgū tiek uztverta kā publiska struktūra, kurai ir priekšrocības attiecībā uz klientiem, piegādātājiem un finanšu tirgiem, un noliedz informāciju, saskaņā ar kuru struktūra IFP/Axens būtu valsts struktūra, kurai nav nekādu bažu par ilgtermiņa dzīvotspēju.
(78)
Francijas iestādes sniedz divus argumentus:
-
pirmkārt, struktūra IFP/Axens nav valsts struktūra, kuras rīcībā ir neierobežoti resursi; turklāt nekas nepierāda to, ka tirgū šī struktūra kā tāda tiek uztverta (6.2.1.),
-
otrkārt, publiskās iestādes IFP EPIC statuss tirgū attiecībā uz Axens nerada nekādas priekšrocības (6.2.2.).
6.2.1. IFP/AXENS NAV VALSTS STRUKTŪRA, KURAS RĪCĪBĀ IR NEIEROBEŽOTI RESURSI
(79)
Francijas iestādes pretēji tam, ko apgalvo sabiedrība UOP Limited, uzskata, ka struktūras IFP/Axens piegādātāji un klienti neuzskata šo uzņēmumu par valsts struktūru, kuras rīcībā ir neierobežoti resursi.
(80)
Pirmkārt, Francijas iestādes norāda uz juridisko analīzi, ko tās iesniedza Komisijā, kā arī uz to iepriekšējiem apsvērumiem, kas, pēc to domām, pierāda, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nav pamats, lai tā saņemtu jebkādas valsts garantijas.
(81)
Otrkārt, Francijas iestādes atzīmē, ka sabiedrība UOP Limited atsaucas uz “šķietamu ticību tam, ka IFP/Axens ir neierobežotas valsts garantijas”, kuras nav paredzētas tiesību aktos un kuras vienas pašas nav pamats valsts atbalsta pastāvēšanai.
(82)
Treškārt, pat ja pieņem, ka publiskajai organizācijai IFP ir piešķirtas valsts garantijas, ko Francijas iestādes apstrīd, ir kļūdaini uzskatīt, ka šādas garantijas tiek mehāniski attiecinātas arī uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem, pamatojot ar to, ka šī organizācija un tās meitasuzņēmumi ir viena saimnieciska grupa konkurences tiesību nozīmē. Patiešām, Francija uzskata, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi un jo īpaši Axens kā privāttiesību struktūras, uz kurām attiecas uzņēmējdarbības tiesības, nesaņem šādas garantijas, jo meitasuzņēmumu autonomijas princips ir pretrunā jo īpaši sabiedrības UOP Limited piedāvātajai teorijai par garantiju “automātisku paplašināšanu” grupas ietvaros. Grupas jēdziens, kam var būt nozīme konkurences tiesībās, nav atzīts uzņēmējdarbības tiesībās, un uz garantiju piešķiršanu grupai attiecas stingri nosacījumi pēc formas un pēc būtības. Tas jo īpaši attiecas uz publisko organizāciju IFP, kuras valde saskaņā ar tās statūtu 7. pantu paredzējusi valdes atļauju. Turklāt Francijas iestādes uzskata, ka Komisija jau pieņēmusi zināšanai šo punktu, jo tā ir atzinusi, ka “la Banque Postale juridiskais statuss (privāttiesību juridiska persona) ir pats par sevi pietiekams, lai izslēgtu jebkādu neierobežotu garantiju pastāvēšanu la Banque Postale līmenī (63)”.
6.2.2. AXENS NAV NEKĀDU PRIEKŠROCĪBU TIRGŪ PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP EPIC STATUSA DĒĻ
(83)
Francijas iestādes uzskata, ka argumentam, ko izvirzīja sabiedrība UOP Limited, atbalstoši kuram tirgū valda uzskats, ka struktūra IFP/Axens ir valsts struktūra, kurai ir neierobežoti resursi un kurai ir priekšrocības attiecībā uz klientiem, piegādātājiem, kā arī aizdevējiem, nav “nekāda nopietna pamata” un turklāt to “fakti neapstrīdami apgāž”.
(84)
Francijas iestādes iesniedza Axens Juridisko lietu un līgumu direkcijas (AJA) dienesta paziņojumu “Axens drošības juridiskie principi” (64), kuros precizētas publiskās organizācijas IFP un Axens attiecības. Šīs attiecības skaidri regulē vispārējais noteikums, atbilstīgi kuram Axens nekādu iemeslu dēļ nelūdz mātesuzņēmuma garantijas. Francijas iestādes precizēja, ka nekādas atkāpes attiecībā uz šo noteikumu par garantiju neesamību nav iespējamas. Šis princips šajā dokumentā in extenso tiek minēts šādi: “IFP negarantē ne Axens darbību, ne bezdarbību”. Francijas iestādes precizēja, ka šis noteikums tiek piemērots visiem līgumiem vai projektiem, ko Axens varētu noslēgt vai īstenot ar saviem klientiem, piegādātājiem vai finanšu tirgos.
6.2.2.1. Par Axens un tās klientu attiecībām
(85)
Francija uzskata, ka sabiedrība UOP Limited bez jebkāda pamatojuma izvirza tēzi par valsts garantiju nozīmi attiecībā uz Axens finanšu situāciju ilgtermiņā, jo īpaši attiecībā uz līgumu garantijām un uzturēšanas saistībām, kas parasti paredzētas licenču līgumos (65), tāpat tā arī nepamato iemeslus, kāpēc tā ir “pārliecināta, ka Komisija neatradīs nevienu punktu, kurā attiecībā uz Axens būtu ierobežota atbildība”.
(86)
Attiecībā uz šiem punktiem Francijas iestādes precizēja, ka noteikums, kurš aprakstīts 84. apsvērumā (atbilstīgi kuram meitasuzņēmums no mātesuzņēmuma neprasa garantijas), attiecas arī uz visām garantijām, kuras Axens varētu apspriest vai noslēgt ar klientu. Francijas iestādes savu argumentu ilustrēja ar piemēru par “aromātvielu grupām”, ko sabiedrība UOP Limited minēja savās piezīmēs. Francijas iestādes precizēja, ka parasti Axens izvēlas ierobežot savu atbildību līdz samaksas daļai […] (*). Šī garantiju ierobežošanas politika, kas ir viens no Axens juridiskās drošības principiem, tādējādi ir ļoti atšķirīga no tā, kā rīkojas citi uzņēmumi, kuri darbojas šajā jomā, kuri atbilstoši Francijas iestāžu viedoklim parasti dažos gadījumos piešķir neierobežotas garantijas.
(87)
Visbeidzot, Francijas iestādes atgādina, ka saistībās attiecībā uz uzturēšanu/remontu, kas piemērojamas katastrofas gadījumā, netiek izmantots publiskās organizācijas IFP finanšu nodrošinājums:
a)
Axens bankrota gadījumā tā kapacitāte, ko sniedz civiltiesiskās atbildības apdrošinātāji, izmantojot dažādas tā starptautiskās programmas apdrošināšanas līnijas, ir daudz lielāka par maksimālo Axens atbildību, par kuru tā līgumos vienojusies ar tiem, kuriem tā izsniegusi savu licenci;
b)
Axens resursu tūlītēja vai ātra mobilizācija, jo īpaši izmantojot tā zemo parādu līmeni, arī ir ļoti svarīga;
c)
publiskās organizācijas IFP un Axens nolīgumi gadījumā, ja bankrotē kāds, kam Axens izsniedzis licenci, skaidri ierobežo publiskās organizācijas IFP atbildību līdz summai, kas noteikti ir ierobežota, jo tā ir saistīta ar maksu, ko saņēmusi publiskā organizācija IFP;
d)
Axens civiltiesiskās atbildības apdrošinātāji skaidri atsakās celt jebkādas prasības pret publisko organizāciju IFP.
(88)
Francijas iestādes no tā secina, ka sabiedrības UOP Limited apgalvojumi par šķietamu priekšrocību esību, ko Axens iegūst tehnoloģiju licenču tirgū, ir kļūdaini, jo īpaši tāpēc, ka Axens nemitīgi īsteno tās klientiem piešķirto atbildības garantiju ierobežošanas politiku.
(89)
Francijas iestādes 2009. gada 8. septembra vēstulē precizēja, ka atbildības ierobežošana attiecībā uz klientiem ir paredzēta gan kopējā licences līgumā (66), gan produktu licenču līgumā (67), kas noslēgti starp publisko organizāciju IFP un Axens un kas stājās spēkā 2001. gada 1. janvārī. Šajos divos līgumos paredzēts, ka, ja Axens var pierādīt, ka tā bankrotu izraisīja publiskās organizācijas IFP sniegtie pakalpojumi, tās finansiālā atbildība tiks noteikta publiskās organizācijas IFP reāli saņemto summu procentu (68) robežās proporcionāli tai pārdošanas darbībai, par kuru saņemta sūdzība (produktu licence), un proporcionāli vienībai - apakšlicences objektam - vai pārdošanas darbībai, kas veikta saistībā ar apakšlicenci, kura izraisīja sūdzību (kopējā licence). Citiem vārdiem, publiskās organizācijas IFP atbildība nekad nedrīkst pārsniegt 100 % no iekasētās summas. Turklāt kopējā licencē paredzēts, ka Axens rīkojas ar finanšu garantijām, kas nodotas licences saņēmējiem attiecībā uz metodes tehnoloģiju veiktspēju. Tādējādi publiskā organizācija IFP neatbild par tehniskajām garantijām, ko Axens nodevis saviem klientiem.
(90)
Turklāt jāprecizē, ka licenču līgumos, kas noslēgti starp Axens un tā klientiem, paredzēts, ka simetriski Axens finansiālā atbildība parasti tiek noteikta […] (*) % robežās no ieņēmumiem par licenci, kas iemaksāti par katru vienību, par kuru saņemta sūdzība. Publiskās organizācijas IFP atbildība ir pilnīgi neatkarīga no Axens atbildības, ja komerciālu iemeslu dēļ Axens klientam izsniegtā garantija izrādās lielāka par to, ko piešķīrusi publiskā organizācija IFP. Šis princips tiek piemērots visām licencēm, ko publiskā organizācija IFP izsniegs trešām personām, kas nav tās meitasuzņēmumi.
(91)
Visbeidzot, Francijas iestādes piebilda, ka publiskās organizācijas IFP princips ir ierobežot savu atbildību attiecībā uz klientiem (meitasuzņēmumi vai tādi, kas neietilpst grupā), kad tā sniedz pakalpojumus to vārdā (pētījumi, pasūtījuma izpēte, pārbaudes utt.). Atbildība, kuru pieļauj publiskā organizācija IFP, ir saistības koriģēt veiktos darbus, turpretī finanšu aspektā princips ir ierobežot atbildību […] (*) % robežās no reāli saņemtās samaksas, kuras maksimālā summa eventuāli var sasniegt […] (*) % katrā atsevišķā gadījumā. Ja klients uzskata, ka publiskās organizācijas IFP veiktais darbs ir slikts, tas nekādā gadījumā nevar uzlikt par pienākumu darbu nebeidzami pārtaisīt.
6.2.2.2. Par Axens un tā piegādātāju attiecībām, kā arī par finansējuma noteikumiem finanšu tirgos
(92)
Francijas iestādes noliedz jebkādu sabiedrības UOP Limited apgalvojuma atbilstību, saistībā ar kuru šķietamā pārliecība, ka tas, ka Axens labā pastāv neierobežoti finanšu resursi, tai piešķir preferenciālus noteikumus gan no piegādātāju, gan finanšu tirgu puses. Francija uzskata, ka sabiedrība UOP Limited nav sniegusi nekādus pierādījumus, lai pamatotu šo apgalvojumu.
(93)
Francijas iestādes uzskata, ka noteikums, kas aprakstīts 84. apsvērumā, atbilstoši kuram meitasuzņēmums mātesuzņēmumam nepieprasa nekādas garantijas, ir pietiekams, lai sabiedrības UOP Limited izteikto pieņēmumu uzskatītu par nederīgu.
(94)
Turklāt attiecībā uz Axens, tieši tāpat kā Beicip-Franlab un Prosernat, aizņēmuma noteikumiem finanšu tirgos Francijas iestādes atgādina, ka tās gatavojas Komisijai izteikt apņemšanos rakstveidā katrā finansējuma līgumā attiecībā uz katru darbību minēt, ka “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši nepieciešamībai, lai attiecībā uz katru garantiju būtu nepārprotama atļauja tiesību aktos) šai finansēšanas darbībai netiek sniegtas nekādas - ne tiešas, ne netiešas - valsts garantijas (69)”.
7. VĒRTĒJUMS
7.1. VALSTS ATBALSTA ESĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA NOZĪMĒ
(95)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts: “Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(96)
Šajā konkrētajā gadījumā, lai noteiktu valsts atbalsta esību, vispirms jāpārbauda, vai tas, ka Francija 2006. gada 7. jūlijā piešķīrusi publiskajai organizācijai IFP EPIC statusu, tai dara pieejamus valsts resursus (7.1.1.), lai piešķirtu neierobežotas valsts garantijas saimnieciskajai darbībai (7.1.2.). Valsts garantiju nodrošinājuma segums un nodrošināto darbību raksturs ļaus noteikt šī lēmuma darbības jomu (7.1.3.), pēc tam būs jāpārbauda, vai attiecīgais pasākums IFP grupai piešķir selektīvas priekšrocības (7.1.4.), kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm (7.1.5.).
7.1.1. PIEKĻUVE VALSTS RESURSIEM NEIEROBEŽOTU GARANTIJU VEIDĀ
(97)
Ņemot vērā īpašo saimnieciskās grupas struktūru konkurences tiesību nozīmē, jāņem vērā iespējamā valsts neierobežotās garantijas ietekme uz visām IFP grupas struktūrām, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa; proti, uz pašu publisko organizāciju un tās meitasuzņēmumiem; tas veicams divos posmos:
-
attiecībā uz publisko organizāciju IFP neierobežotās garantijas ietekme izriet tieši no EPIC statusa; patiešām, uz publisko organizāciju IFP kā publisko tiesību juridisku personu neattiecas vispārējās tiesības attiecībā uz grūtībās nonākušu uzņēmumu sanācijas un likvidācijas procedūru tiesas ceļā. Ņemot vērā šo īpatnību, IFP grupas mātesuzņēmums var tieši veikt savu saimniecisko darbību ar labvēlīgākiem nosacījumiem kā citi tirgus dalībnieki, kuriem nav līdzvērtīgas aizsardzības (7.1.1.1.),
-
attiecībā uz darbībām, ko tieši veic grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumi, uz kuriem pilnībā attiecas vispārējās tiesības bankrotu jomā, tieša publiskās organizācijas un tātad valsts iesaistīšana nav iespējama. Tāpēc gadījumā, kad meitasuzņēmumam nav pietiekamu aktīvu, jānoskaidro, vai Axens, Prosernat un Beicip-Franlab kreditori var izmantot netiešu mehānismu, pamatojoties uz iespējamu mātesuzņēmuma atbildību par saviem meitasuzņēmumiem, kas līdzvērtīgs garantiju mehānismam (7.1.1.2).
7.1.1.1. Publiskās organizācijas IFP nodrošināšana ar neierobežotu valsts garantiju tās EPIC statusa dēļ
(98)
Iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 Komisija secināja (70), ka specifiskās iezīmes, kas ir cieši saistītas ar La Poste kā publiskās iestādes statusu (71), jo īpaši garantijas individuālo prasījumu atlīdzināšanai un La Poste esības un/vai pienākumu uzturēšanai, nozīmē, ka valstij ir pēdējās instances garantijas devēja loma attiecībā uz publiskas iestādes saimniecisko darbību.
(99)
Šajā konkrētajā gadījumā Komisija uzskata, ka argumenti, kuri izmantoti iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007, galvenokārt ir transponējami uz publiskās organizācijas IFP EPIC statusu un ka tai ir īpaša juridiska situācija gan attiecībā uz prasījumu atmaksu, gan arī uz tās esības uzturēšanu maksātnespējas gadījumā. Šīs analīzes vajadzībām Komisija atsauksies uz argumentiem, kas norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1. daļā (“Atbalsta esība”).
A. Individuālo prasījumu atlīdzināšanas garantijas
(100)
Pirms pierādīt, ka gadījumā, ja publiskā organizācija IFP vairs nevarēs veikt maksājumus, tās kreditori varēs izmantot labvēlīgāku procedūru nekā to uzņēmumu kreditori, uz kuriem attiecas vispārējās tiesības, vispirms jāpārbauda, vai Francijas iestāžu arguments, atbilstīgi kuram šādu valsts garantiju EPIC labā izslēdz tiesību akti vai judikatūra (a).
a) Francijas iestāžu argumentu noraidīšana
(101)
Pretēji tam, ko apgalvo Francijas iestādes, Komisija var secināt, ka Francijas tiesību akti pieļauj netiešu garantiju esību un konkrēti - valsts garantijas -, kuras izriet no publiskas iestādes statusa. Komisija noraida Francijas iestāžu argumentus šādu iemeslu dēļ.
(102)
Pirmkārt, Komisija mutatis mutandis atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 120. un 121. apsvērumu, kad Francijas iestādes apgalvo, ka nevienā tiesību aktā vai lēmumā nav noteikts princips, saskaņā ar kuru valstij būtu jāgarantē EPIC parādi. Komisija gluži otrādi uzskata, ka, kaut arī nav tiesību akta vai lēmuma, kurā būtu apstiprināta vai izslēgta tieša valsts garantija par labu EPIC, tas neizslēdz netiešas garantijas iespējamību.
(103)
Otrkārt, Komisija mutatis mutandis atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 122.-124. apsvērumu, kad Francijas iestādes apgalvo, ka ir formulēta judikatūra par garantiju neesību, īpaši spriedumā par Société de l'hôtel d'Albe (72) un spriedumos par Campoloro (73). Pirmajā lietā, kā Komisijas eksperts uzsvēra Pasta lietā, spriedums par Société de l'hôtel d'Albe neattiecas uz tādu situāciju, kurā būtu pamats izmantot garantijas (74). Attiecībā uz otro lietu (75) Komisija gluži pretēji uzskata, ka valsts atbildības režīmam publisko iestāžu parādu piedziņas īstenošanā piemīt visas garantijas mehānisma iezīmes.
(104)
Treškārt, Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu izvirzītais arguments Pasta lietā, atbilstīgi kuram uz parādsaistībām, kuras EPIC uzņēmusies kopš LOLF stāšanās spēkā 2005. gada 1. janvārī, nav attiecināma netieša garantija, nav pieņemams:
a)
Komisija uzsver, ka publiskās organizācijas IFP statusa maiņa notikusi 2006. gada 7. jūlijā, tātad pēc LOLF stāšanās spēkā. Šādos apstākļos nav nepieciešams izpētīt Francijas iestāžu eksperta izvirzītos argumentus Pasta lietā attiecībā uz iespējamajiem parādiem pirms 2005. gada 1. janvāra, lai gan savos apsvērumos Francijas iestādes uz tiem mutatis mutandis atsaucas. Patiešām, parādsaistības, ko publiskā organizācija IFP uzņēmusies pirms 2005. gada 1. janvāra, ir bijušas parādsaistības, kuras uzņēmusies profesionāla organizācija 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldību (un tātad juridiska persona, uz kuru attiecas privāttiesības) nozīmē un tāpēc parādsaistību parakstīšanas brīdī (76) uz tām neattiecas neierobežotās garantijas, kuras sniedz EPIC statuss,
b)
Komisija tomēr atzīmē, līdzīgi, kā citstarp norādīja Komisijas eksperts Pasta lietā un kā tā jau paskaidroja iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 130. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, ka pienākuma nodrošināt valsts garantiju pieminēšanu finanšu tiesību aktos piemērošanas joma aprobežojas ar šādu garantiju “piešķiršanu”; un ka tāpēc garantijas piešķiršana ietver gadījumus, kuros valsts, skaidri paužot savu gribu, nolemj piešķirt garantiju kādai institūcijai vai darbībai; ka pienākuma ietvert garantijas finanšu tiesību aktos piemērošanas joma neietver garantijas, kuras rodas statusa vai no judikatūras izrietoša pienākuma dēļ un kurām ir netiešs un automātisks raksturs; ka šī otrā kategorija neizriet no valsts lēmuma, bet no tā, ka uz valsti attiecas noteikts tiesiskais regulējums, un garantija ir tikai tā rezultāts (77),
c)
Komisija secina, kā tā jau darījusi iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 131. apsvērumā, uz kuru tā mutatis mutandis atsaucas, ka Francijas iestāžu arguments, kura pamatā ir LOLF, nav pārliecinošs un tas, ka nevienā finanšu tiesību aktā nav precizēts, ka valsts piedāvā garantiju publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ, neizslēdz netiešas garantijas esību; ka katrā ziņā Komisijai nav saistošs attiecīgā pasākuma kā garantijas statuss saskaņā ar Francijas tiesību aktiem, ne arī tas, ka garantijai būtu piemērojams LOLF; ka ir ņemams vērā tikai pasākuma statuss saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktiem; ka ES tiesību aktos ir atzīta netiešas garantijas esība, ja dalībvalstij ir juridisks pienākums atlīdzināt citas personas parādsaistības tās saistību nepildīšanas gadījumā (78).
(105)
Ceturtkārt, Komisija noraida Francijas iestāžu argumentu, atbilstoši kuram, ja pastāv valsts garantija EPIC labā, jebkuras jaunas EPIC izveidei (tostarp arī mainot statusu) nepieciešama garantijas pasākumu ieviešana, lai aizsargātu kreditoru tiesības, kuras radušās pirms šīm izmaiņām, kā arī tā kontrapozīciju (modus tollens), atbilstoši kurai, ja šāds mehānisms nekad nav izveidots (79), nav nekādu garantiju publiskās organizācijas IFP labā:
a)
kā Komisijas eksperts norādīja Pasta lietā un kā minēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 133. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, Komisija uzskata, ka šāds apgalvojums izriet no īpašumtiesību konstitucionālās aizsardzības pārāk plašas interpretācijas,
b)
Komisija vēlas precizēt, kā tā jau darījusi iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 134. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, ka īpašumtiesības nenosaka, ka nepieciešams paredzēt kādu konkrētu pasākumu, lai garantētu kreditoru tiesības brīdī, kad EPIC tiek pārveidota par sabiedrību, kurai ir piemērojamas sanācijas un likvidācijas procedūras. Tāpēc šādu pasākumu neesība nav uzskatāma par netiešās garantijas neesības rādītāju,
c)
Komisija piebilst, kā jau paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 135. un 136. apsvērumā, uz kuriem tā atsaucas mutatis mutandis, ka tas, ka Francijas iestādes nolēma piešķirt tiešo garantijuLa Poste (80), kad tas 1990. gadā ieguva EPIC pielīdzināmu statusu, nenozīmē, ka bija izslēgta netiešā garantija tā labā.
(106)
Visbeidzot, Komisija atsaucas uz šā lēmuma daļu par valsts atbildības iestāšanos, kā arī uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1.1. A sadaļas b) apakšpunkta 3. daļu attiecībā uz Labetoulle rakstu, kuru citē Francijas iestādes (81), kā arī uz judikatūras analīzi Campoloro lietā (82).
(107)
Pretēji tam, ko izvirza Francijas iestādes, ka tāda garantija tiesību aktos ir izslēgta, Komisija norāda, ka tādas netiešās garantijas pastāvēšanu, kas saistīta ar publiskās iestādes statusu, apstiprina Valsts Padomes 1995. gada paziņojums Crédit Lyonnais lietā, kas iedibina valsts netiešās garantijas pastāvēšanu, kas pamatota vienīgi ar struktūras publiskās iestādes raksturu (83).
(108)
Kā paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 142.-145. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā nepiekrīt Francijas iestāžu sniegtajai interpretācijai, atbilstīgi kurai šis Valsts Padomes atzinums nebūtu attiecināms uz publisko organizāciju IFP. Tā jo īpaši atzīmē, ka šajā atzinumā nav minēts ne publiskā grāmatveža uzdevums, ne tā esība vai neesamība publiskā iestādē. Turklāt Francijas iestādes nepaskaidro, kāpēc tās uzskata, ka šis atzinums ir piemērojams tikai publiskām iestādēm ar publisku grāmatvedi. Komisija noraida arī Francijas iestāžu argumentus, atbilstoši kuriem atzinums nav piemērojams, jo tas ir izstrādāts pirms LOLF un ir pretrunā turpmākai Valsts Padomes judikatūrai, tā kā Komisija 104. apsvērumā, kā arī iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 norādīja, ka LOLF nav šķērslis valsts netiešas garantijas pastāvēšanai par labu publiskajai organizācijai IFP.
(109)
Visbeidzot, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 146. un 147. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā ņem vērā Ekonomikas, finanšu un rūpniecības ministra 2003. gada 22. jūlija paziņojumu “Pārskats par valsts piešķirto netiešo un tiešo garantiju noteikumiem”, kurā ir apstiprinājums par netiešo garantiju pastāvēšanu, kuras izriet no administratīva vai normatīva akta, “kas nosaka un ietver finanšu sekas valstij”. Minētais paziņojums pierāda, ka valsts garantija var izrietēt no ļoti dažādiem juridiskajiem aktiem (84), un atgādina par to, ka publiskas iestādes izveide ietver netiešu valsts garantiju par labu minētās iestādes kreditoriem (85).
b) Publiskās organizācijas IFP kreditoram ir grantēta tā prasījuma atmaksa.
(110)
Līdzīgi tam, kas norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1.1.A sadaļas b) apakšpunktā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā turpmāk nodomājusi pierādīt, ka gadījumā, kad publiskā organizācija IFP nespēj atmaksāt parādus, tās kreditori būs labvēlīgākā situācijā nekā tāda uzņēmuma kreditori, uz kuru attiecas komerctiesības.
(111)
Pirmkārt, attiecībā uz publiskām iestādēm nepastāv tradicionālie ierobežojumi, kas kavē prasījumu atmaksu struktūrai, kurai piemērojamas privāttiesības. Pamatojoties uz iepriekšminētā Lēmuma 56/2007 150.-154. apsvērumā detalizētāk izklāstītiem argumentiem, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Komisija attiecībā uz šo pirmo punktu secina, ka:
-
pretēji to uzņēmumu kreditoriem, kuriem ir piemērojamas komerctiesības, publiskās organizācijas IFP kreditoriem (ņemot vērā, ka tai nav piemērojama vispārējos tiesību aktos paredzētā grūtībās nonākušu uzņēmumu sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā) nedraud risks pilnībā vai daļēji zaudēt prasījumus likvidācijas procedūras noslēgumā;
-
tas, ka publiskā organizācija IFP ir juridiska persona, nerada šķēršļus valsts garantijas piešķiršanai;
-
tā kā nav tieša valsts atbildības ierobežojuma attiecībā uz publisko organizāciju IFP, tās kreditori var likumīgi pielietot principu, saskaņā ar kuru valsts sedz publiskās organizācijas IFP parādus, lai gan tai ir piešķirts juridiskas personas statuss.
(112)
Otrkārt, to publisko iestāžu parādu atmaksāšana saistībā ar tiesas spriedumu, ar 1980. gada 16. jūlija likumu (un ar dažādiem piemērošanas aktiem (86) noteiktā procedūra 113.-117. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ ir labvēlīgāka publiskās organizācijas IFP kreditoriem nekā vispārējo tiesību tiesvedība, ciktāl tās rezultātā netiek dzēstas publiskās organizācijas IFP parādsaistības.
(113)
Atbilstoši analīzei, kas veikta iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 157.-161. apsvērumā, uz ko Komisija atsaucas mutatis mutandis, Komisija vispirms atzīmē, ka 1980. gada likumā (87) un tā piemērošanas pasākumos (88) ir paredzēts, ka valsts ir kompetentā iestāde attiecībā uz publisko iestāžu parādu piedziņu un tie piešķir valstij būtiskas priekšrocības - administratīvā kārtā izdotu rīkojumu un pietiekamu līdzekļu nodrošināšanu.
(114)
Līdzīgi viedokļiem, kas izklāstīti Lēmuma C 56/2007 162.-168. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka īpašā procedūra, kas noteikta ar 1980. gada likumu un tā piemērošanas aktiem, ir tikai prasījumu piedziņas, nevis likvidācijas procedūra, tās piemērošanas noslēgumā prasījums netiek atcelts, savukārt vispārējos tiesību aktos paredzētās likvidācijas procedūras piemērošanas rezultātā pieņemtais lēmums par slēgšanu aktīvu nepietiekamības dēļ bez soda piemērošanas ietver aizliegumu kreditoriem iesniegt jaunas prasības. Komisija arī atzīmē, ka 1980. gada likums un tā piemērošanas akti, paredzot rīkojuma atlikšanu un nevienā brīdī neparedzot maksātnespējas situāciju, rosina kreditorus uzskatīt, ka vienmēr būs paredzēti un pieejami publiskas struktūras prasījuma atmaksai nepieciešamie līdzekļi. Šie divi elementi tai ļauj secināt, ka līdzekļu nepietiekamības situācijā attiecīgā gadījumā tos nodrošinās valsts vai ka tai ir tikai pagaidu raksturs. Savukārt nevienā likvidācijas procedūrā nav paredzēta iespēja, kad par maksātnespējīgas personas parādiem atbildību uzņemas trešā persona, izņemot, protams, gadījumu, ja runa ir par garantijas devēju.
(115)
Atbilstoši iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 170.-180. apsvērumā veiktajai analīzei, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas tiesību akti atļauj, pat iedrošina valsti piešķirt dotācijas publiskām iestādēm, nevis izmantot tradicionālos bankas aizdevumus gadījumā, ja izveidojusies līdzekļu nepietiekamība; minētās dotācijas var pildīt 1980. gada 16. jūlija likumā paredzēto “papildu līdzekļu” funkciju. Tā arī uzskata, ka kreditoriem ir zināms šo aktu saturs, tāpēc tiem ir pamats uzskatīt, ka uzraudzības iestāde varēs atrast nepieciešamos līdzekļus to prasījuma atmaksai. Tāpēc Komisija uzskata, ka maz ticama ir tāda situācija, kurā kreditoram neizdotos panākt prasījuma atmaksu, piemērojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzētās procedūras.
(116)
Tomēr pretēji tam, ko Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 secināja attiecībā uz La Poste, tā norāda, ka attiecīgajā gadījumā publiskās organizācijas IFP izmantojamie pašu resursi ir diezgan ievērojami, jo kā 44. apsvērumā paskaidroja Francijas iestādes, pieejamie resursi un ieguldījumi (150,3 miljoni euro) 2007. gada beigās bija aptuveni piecas reizes lielāki nekā aizņēmumi un finanšu parādi (25,2 miljoni euro). Komisija atzīst, ka pašreizējā finanšu situācijā vismaz tuvākajā nākotnē ir maz ticams, ka pašu resursu trūkums varētu radīt publiskajai organizācijai IFP tādus apstākļus, ka tā nespēj atmaksāt savus parādus un tai būtu nepieciešama valsts intervence.
(117)
Kaut arī pašlaik maz ticama, šāda publiskās organizācijas IFP aktīvu nepietiekamības situācija ilgākā termiņā nav tik neiespējama. Šādos apstākļos nespēja iesaistīt līdzekļus, izmantojot īpašuma nodošanu, varētu izraisīt citu garantijas mehānismu izmantošanas nepieciešamību (avansi, valsts atbildības iesaistīšana utt.). Turklāt tas, ka likumdevējs nosaka īpašuma aizsardzības režīmu, varētu izraisīt strīdu par valsts stingru atbildību publiskās organizācijasIFP iespējamas maksātnespējas gadījumā (89). Šajā jautājumā Komisija ņem vērā Francijas iestāžu argumentu (90), atbilstīgi kuram, ja valsts uzskatīs, ka aktīvi, kas pieder publiskai iestādei, ir “nepieciešami” sabiedriskā pakalpojuma pienākuma veikšanai, un tāpēc iebildīs pret to nodošanu, tos tomēr nevar uzskatīt par kompensāciju, izmantojot garantijas mehānismu. Tā tomēr norāda, ka Francijas iestādes ir atzinušas (pat ja iebilst, ka tas varētu radīt priekšrocības publiskajai organizācijai IFP), ka valsts pārstāvim ir jāievēro sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās procedūras (91) izpildes laikā. Komisija uzskata, ka šāda valsts varas izvēle - neveikt aktīvu nodošanu, atsaucoties uz sabiedriskā pakalpojuma saglabāšanas pienākumu -, varētu nozīmēt valsts stingru atbildību par publisko pienākumu vienlīdzības principa neievērošanu.
(118)
Treškārt, to iemeslu dēļ, kuri jau izklāstīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 185.-226. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka maz ticamā gadījumā, ja 1980. gada likumā noteiktā procedūra kreditoram liegtu iespēju saņemt atlīdzību, tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas kreditoram būtu pieejami, lai uzliktu atbildību valstij, piemīt garantijas mehānisma iezīmes.
(119)
Lai gan Francijas iestādes uzskata, ka valsts atbildība principā nevar iestāties neatkarīgi no tā, vai tā ir, vai nav stingra atbildība (92), tās tomēr atzīst, ka gadījumā, ja būtu jāievēro sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība un valsts pārstāvim tā būtu jāievēro, izpildot 1980. gada likumā noteikto procedūru, pastāvētu iespēja, ka tiesa kreditoram var piespriest atlīdzību. Tomēr šajā gadījumā Francijas iestādes uzskata, ka atlīdzība nozīmētu tikai to, ka kreditors nonāktu situācijā, kādā tas nonāktu vispārējo tiesību aktu piemērošanas gadījumā; tātad šāds risinājums kreditoram nerada nekādas priekšrocības. Šajā sakarībā Komisija norāda uz dažiem īpašiem īpašo tiesību punktiem, kas noteikti ar 1980. gada likumu: saskaņā ar vispārējiem tiesību aktiem likvidācijas gadījumā kreditori - katrā ziņā nenodrošinātie kreditori - principā neatgūst visu parāda summu. Turklāt likvidācijas procesā esoša uzņēmuma parādus visbiežāk neatmaksā trešās personas.
(120)
Francijas iestādes apstrīd arī, ka kreditoriem pieejamās atlīdzības iespējas, ņemot vērā atbildību, var pielīdzināt garantijas formai. Gluži pretēji, Komisija uzskata, ka valsts atbildības (stingras vai ne) iestāšanās, īstenojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzēto publisko personu parādu piedziņas procedūru, ir pielīdzināma garantijas mehānismam Eiropas Savienības tiesību aktu izpratnē, jo tā nodrošina kreditoriem prasījuma atmaksu, uzliekot valstij par pienākumu to atmaksāt publiskās organizācijas IFP maksātnespējas gadījumā. Turklāt Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā “ECT”) judikatūra lietā Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/Francija (93) (turpmāk tekstā “Campoloro lieta”) drīzāk atzīst automātiskas garantijas pastāvēšanu.
(121)
Visbeidzot, līdzīgi pierādījumam, kas izklāstīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 181.-184. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas iestāžu priekšlikums veikt precizējumus 1980. gada likuma piemērošanas dekrētā ir nepietiekams, lai izslēgtu, ka līdzekļu piesaistīšana notiek ar publisku līdzekļu piešķiršanu.
a)
Francijas iestādes ierosināja veikt šādus grozījumus 1980. gada likuma piemērošanas dekrētā: “Ja pēc noteiktā termiņa beigām prasība nokārtot parādus nav izpildīta, valsts pārstāvis vai uzraudzības iestāde ieraksta izdevumus saistības neizpildījušās pašpārvaldes vai publiskās iestādes budžetā. Vajadzības gadījumā nepieciešamos līdzekļus ņem no pašpārvaldes vai iestādes budžeta, vai nu samazinot apropriācijas, kuras paredzētas citiem izdevumiem un ir vēl pieejamas, vai arī palielinot līdzekļus” (grozījumi ir pasvītroti).
b)
Komisija tomēr, tāpat kā lēmuma par procedūras sākšanu 67. apsvērumā, uzsver, ka nedz noteikumu pašreizējā versija, nedz versija ar Francijas iestāžu piedāvātajiem grozījumiem neizslēdz to, ka līdzekļu piesaistīšana ir iespējama, palielinot līdzekļus ar dotāciju vai publisku līdzekļu piešķiršanu.
(122)
Iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 204.-211. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, jau izklāstīto iemeslu dēļ tā turklāt uzskata, ka ECT spriedums Campoloro lietā uzskatāmi parāda, ka Francijas valsts atbildība šajā gadījumā izpaužas kā publisko iestāžu pasīvu netieša garantija un nav saistīta ar kaitējuma nosacījumu.
a)
Komisija jo īpaši atzīmē, ka ECT noraidīja Francijas iestāžu argumentus, kuras mēģināja izmantot par pamatojumu (94) valstij piedēvējamā izšķirīgā notikuma neesību, no vienas puses, un valsts garantijas neesību publiskām iestādēm, kurām ir juridiskas personas statuss, no otras puses, kā arī to, ka tā ņēma vērā prasītāju pretējos argumentus (95).
b)
Komisija secina, ka ECT galu galā konstatēja Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (turpmāk tekstā “Konvencija”) 6. panta 1. punkta pārkāpumu, īpaši attiecībā uz to, ka: “Ir jānodrošina šo spriedumu izpilde, un tiesa atgādina, ka valsts iestāde nevar aizbildināties ar līdzekļu nepietiekamību, lai neatmaksātu parādu, kura pamatā ir tiesas nolēmums […]”. ECT arī konstatēja minētās Konvencijas Protokola Nr. 1 1. panta pārkāpumu, jo prasītāji ir cietuši no iejaukšanās to īpašumtiesībās sakarā ar īpašu un pārmērīgu slogu, kas izriet no to summu neizmaksāšanas, kuras tiem vajadzēja saņemt (96). Ņemot vērā iepriekš teikto, ECT nodeva valsts pārziņā visus parādā esošo pilsētu parādus (97).
c)
Komisija uzskata, ka no šīs judikatūras izriet trīs svarīgi elementi:
-
ja prasītāji iegūst tiesas nolēmumu, kurā tiek atzīts to prasījums, tad valsts atbildība funkcionē kā netieša garantija (98), jo, no vienas puses, Francijas valstij ir jāatmaksā visa publiskās personas parāda summa (99), un, no otras puses, nav veikta nekāda pārdale, kas atspoguļotu parādā esošās pašpārvaldes maksātnespēju un iespējamos valstij piedēvējamos pārkāpumus (ECT nevienā brīdī nemeklēja veicinošo faktoru, kas būtu saistīts ar valsti, un ņēma vērā tikai parādnieka maksātnespējas situāciju);
-
šī atbildība ir attiecināma uz to publisko iestāžu parādiem, kurām ir juridiskas personas statuss. Francijas valdība īpaši atsaucās uz juridiskas personas statusu un pašu kapitālu kā uz argumentiem pret atbildības uzlikšanu Francijas valstij, taču ECT šos argumentus noraidīja;
-
valsts garantijas piemērošanas jomā ietilpst publiskās iestādes, kas atkarīgas no valsts. Līdz ar to garantija ir cieši saistīta ar parādnieka publisko tiesību subjekta statusu.
d)
Turklāt Komisija konstatē, ka ECT pieņemtais risinājums iepriekšminētajā Campoloro lietā nav izolēts - tas izriet no iedibinātas judikatūras, jo īpaši spriedumā lietā Artico pret Itāliju (100) un Bourdov pret Krieviju (101).
(123)
To iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 212.-220. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas iestāžu izteiktie argumenti nevar atspēkot šo izklāstu. Ņemot vērā iepriekš norādīto, līdzīgi kā tā secinājusi attiecībā uz Pasta lietu iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 222. apsvērumā un lēmumā par procedūras sākšanu, Komisija secina, ka saskaņā ar Francijas pašreizējiem tiesību aktiem publiskās organizācijas IFP kreditors, kam nav izdevies panākt prasījuma atmaksu, pielietojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzētās procedūras, var saņemt visu atbilstošo neatmaksātā prasījuma summu, atsaucoties uz valsts kā pēdējās instances atbildību, pretēji tam, kas notiek, piemērojot vispārējos tiesību aktos paredzēto likvidācijas procedūru, kuras ietvaros kreditora atlīdzības apjomu nosaka pieejamo aktīvu vērtība. Secinot no iepriekš minētā, Komisija uzskata, ka valsts atbildība tiek uztverta kā garantija, Francijas tiesību aktos tai netiek piemēroti nekādi ierobežojumi un tā ir cieši saistīta ar parādā esošās struktūras publisko tiesību subjekta statusu.
(124)
Turklāt to iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 223.-226. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā ņem vērā Francijas priekšlikumu par attiecīgas klauzulas iekļaušanu visos publiskās organizācijas IFP līgumos, kas paredz parādsaistības, lai ierobežotu risku, ka valsts stingra atbildība varētu iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju. Komisija tomēr uzskata, ka šāds tiesiskais regulējums ir trausls un ka paliek šaubas par tā ilgstošumu, jo pieņemamā riska izņēmums ir judikatūrā iedibināts noteikums, kurš var mainīties. Tomēr Komisija uzskata, ka šāds priekšlikums ir nepietiekams, jo tas nav attiecināms uz visiem gadījumiem - tas neļauj izslēgt, ka valsts garantiju varētu izmantot attiecībā uz visu veidu atbildību (jo īpaši ārpuslīgumisku atbildību un kriminālatbildību). Turklāt līgumā nav iespējams attiecībā uz parādniekiem iepriekš paredzēt, ka valsts neatbild par publiskās organizācijas IFP parādiem, jo publiskā organizācija IFP var kļūt, piemēram, par trešās personas parādnieku, piemērojot dažādus juridiskus mehānismus, piemēram, ja tā pārņemtu citu struktūru (102) un tai būtu jāatmaksā šīs struktūras parādi trešām personām, kas nav uzreiz nosakāmas. Visbeidzot, attiecībā uz trešo personu izsniegtajiem individuālajiem prasījumiem Komisija uzskata, ka tikai vispārēji piemērojams akts, kurā norādīts, ka valsts nav publiskās organizācijas IFP garantijas devēja, un kurš piemērojams jebkurā situācijā un jebkura veida trešai personai un kurš varētu “atcelt” neierobežotu garantiju. Turklāt, pat ja Francijas priekšlikumi liegtu jebkādu iespēju publiskās organizācijas IFP kreditoram atsaukties uz valsts atbildību prasījuma atmaksai (Komisija uzskata, ka tas nav pierādīts), minētie priekšlikumi nesniedz skaidru informāciju par to, kas notiktu publiskās organizācijas IFP maksātnespējas gadījumā (103)
(125)
Ceturtkārt, pat ja publiskas iestādes kreditora prasījums netiek apmierināts, tas var atsaukties uz likumīgu kļūdu, ko tas pieļāvis parādsaistību noformēšanas laikā, attiecībā uz paļāvību par šo saistību izpildi.
(126)
Jau iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 227., 228. apsvērumā (1.-3. daļa) un 229. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka šķietamības teorija (104) ļauj apstiprināt, ka publiskās organizācijas IFP kreditoriem ir pamats, pamatojoties uz vairākiem saskaņotiem rādītājiem, uzskatīt, ka tāda garantija skaidri pastāv (pat ja pieņem quod non, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nevar de iure tam nodrošināt Francijas valsts neierobežotas garantijas). Galvenie rādītāji, kas attiecināmi uz šķietamības teoriju, no vienas puses, saistīti ar to, ka dažādi tiesību akti (1980. gada likums un tā piemērošanas pasākumi) vai oficiāli dokumenti (budžeta dokumenti) ļauj kreditoram uzskatīt, ka valsts pārņems EPIC parādus naudas līdzekļu nepietiekamības gadījumā vai uzņemsies atbildību, no otras puses, tas, ka Francijas iestādes neieviesa skaidrību par tiesību stāvokli Campoloro lietas rezultātā un par Komisijas pirmajām sāktajām procedūrām par EPIC statusu vairo kreditoru ticību šādas garantijas esībai, un, visbeidzot, grūtības rada arī skaidru norāžu neesība par tādas situācijas ietekmi, kurā EPIC vairs nespēj veikt maksājumus.
(127)
Šajā konkrētajā gadījumā Komisija vēlas piebilst, ka līdz 2006. gada 7. jūlijam iespējamajiem publiskās organizācijas IFP kreditoriem bija līgumattiecības ar profesionālu iestādi tiesību akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldi - nozīmē, kas bija privāttiesību juridiska persona, attiecībā uz kuru viņiem nebija nekāda iemesla uzskatīt, ka uz to attiecināmas jebkādas valsts garantijas. Tāpēc šķietamības teorijas piemērošana attiecīgajā gadījumā nav atbilstoša attiecībā uz parādsaistībām, kas radušās pēc publiskās organizācijas IFP statusa maiņas.
(128)
Līdzīgi Komisijas eksperta secinājumiem Pasta lietā, Komisija secina, ka attiecībā uz parādsaistībām, kas noslēgtas pēc 2006. gada 7. jūlija, pat gadījumā, ja kreditors kļūdaini - kā to apgalvo Francijas iestādes - uzskatīs, ka valsts pienākums ir garantēt publisku iestāžu un jo īpaši publiskās organizācijas IFP parādus, tā kļūda, ņemot vērā iepriekšminētos elementus, būs leģitīma un attiecībā uz to varēs noteikt juridiskas sekas. Ja izņēmuma gadījumā kreditoram neizdotos panākt prasījuma atmaksu, kreditors tomēr varētu būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts.
B. Publiskās organizācijas IFP pastāvēšanas un/vai pienākumu nodrošināšanas garantija
(129)
To iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 230.-250. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka pat tad, ja pēc saprātīga laika posma un iepriekšējā sadaļā aprakstīto procedūru pielietošanas EPIC kreditoram nav izdevies panākt prasījuma atmaksu, tas var būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts, pretēji tai situācijai, kādā atrodas likvidācijas procesā esoša privāttiesību struktūra, kurai nav nekāda nodrošinājuma attiecībā uz tās prasījuma atmaksu.
(130)
Komisija uzsver, ka nav nevienas publiskas iestādes darbības pārtraukšanas/likvidācijas procedūras pēc valsts iestādes gribas ar publiskās iestādes tiesību un pienākumu atcelšanu - ja tiek pieņemts lēmums par publiskas iestādes darbības pārtraukšanu, lai gan nevienā tekstā tas skaidri nav noteikts, prakse administratīvo tiesību jomā un atsevišķi pamatprincipi rosina uzskatīt, ka publisko iestāžu, kuru darbība tiek pārtraukta, tiesības un pienākumi vienmēr tiek nodoti citam subjektam un tāda neesības gadījumā - valstij. Citiem vārdiem, publisko iestāžu parādi vienmēr tiek nodoti citai juridiskai personai, kurai nav tiesību no tiem atteikties, tāpēc ikviens kreditors var būt pārliecināts, ka tiesības, kas saistītas ar prasījumu, varēs īstenot attiecībā uz citu struktūru, līdz ar to tā prasījums netiks atcelts.
(131)
Komisija atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 233.-250. apsvērumā norādītās analīzes detaļām, kuras pamatā ir Komisijas eksperta pētījums Pasta lietā par publisko iestāžu organisko attīstību, un eksperts norāda trīs iemeslus publisko iestāžu darbības pārtraukšanai (105): publisko iestāžu darbības beigas, publisko iestāžu darbības izbeigšana uzdevuma neesības dēļ un - izplatītākais gadījums - uzdevuma nodošana, kas noteikti ietver arī tiesību un pienākumu nodošanu.
a)
Pirmkārt, pamatojoties uz šo pētījumu, var uzskatīt, pirmkārt, ka, ja nav vispārēja tiesiska regulējuma par to, kā organizēt publisko iestāžu darbības pārtraukšanu, prakse rāda, ka juridiskos aktos vienmēr ir paredzēta iestādes, kuras darbība tika pārtraukta, tiesību un pienākumu nodošana valstij vai subjektam, kas pārņem tās uzdevumu (106).
b)
Otrkārt, parasti notiek “tiesību un pienākumu” nodošana (termins “pienākumi” noteikti ietver parādus), atsevišķos tekstos ir izmantots “kapitāls” (107) (kurā arī ir iekļauti parādi). Vienīgais konstatētais pilnīgas un vienkāršas publiskās iestādes darbības pārtraukšanas piemērs jebkurā gadījumā paredz pašu “parādu” nodošanu citām publisko tiesību struktūrām (108).
c)
Treškārt, pat ja nav uzdevuma, praksē publiskas iestādes tiesības un pienākumus pārņem cita struktūra.
d)
Visbeidzot, ceturtkārt, pētījumā aprakstītā prakse atbilst 2002. gada 18. jūlija iepriekšminētajam Kodificējošajam priekšrakstam Nr. 02-060-M95 un iepriekšminētajai Rokasgrāmatai par valsts publisko iestāžu izveides, pārveidošanas un darbības izbeigšanas finanšu organizāciju (109), proti, ka likvidētas EPIC tiesības un pienākumus pārņem valsts vai juridiska persona, kas pārņem iestādes uzdevumu.
(132)
Visbeidzot, ņemot vērā sava eksperta viedokli Pasta lietā, Komisija secina, ka praksē publisko iestāžu, kuras veikušas konkrētu uzdevumu, darbības pārtraukšanas gadījumā to parādi vienmēr tiek nodoti citai publisko tiesību juridiskai personai. Šis fakts publisko iestāžu, pie kurām ir pieskaitāma arī publiskā organizācija IFP, kreditoriem rada pārliecību, ka tiem neatmaksātie prasījumi netiks atcelti.
C. Secinājums par valsts garantijas esību par labu publiskajai organizācijai IFP
(133)
Pamatojoties uz elementiem, kas izmantoti, lai pierādītu garantijas esību attiecībā uz individuālo prasījumu atmaksu un publiskās organizācijas IFP pienākumu uzturēšanu, Komisija secina, ka, sākot ar 2006. gada 7. jūlijā notikušo publiskās organizācijas IFP statusa maiņu:
-
publiskās organizācijas IFP kreditoriem nav jāsaskaras ar ierastajiem ierobežojumiem, kas izriet no privāttiesībām un publiskajām tiesībām un kas var apdraudēt pilnīgu prasījuma atmaksu;
-
publiskās organizācijas IFP kreditoriem prasījuma atgūšanai ir iespēja izmantot specifiskas procedūras, kas pilnvaro valsti uzlikt parādā esošajai struktūrai par pienākumu atmaksāt prasījumu;
-
saskaņā ar Francijas tiesību aktiem publiskās organizācijas IFP kreditori nevienā brīdī nepieļauj, ka publiskā organizācija IFP varētu nonākt situācijā, kurā ilgstoši nepietiek līdzekļu;
-
līdzekļu nepietiekamības gadījumā budžeta dokumenti paredz, ka valsts var piešķirt ārkārtas dotāciju valsts sektora struktūrām, tostarp publiskajai organizācijai IFP;
-
ja iepriekš aprakstītās procedūras neļauj kreditoram gūt apmierinošu iznākumu, tas var atsaukties uz valsts atbildību, lai panāktu pilnīgu prasījuma atmaksu;
-
ja iepriekš minēto rīcību izpilde aizkavējas, kreditors var būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts, pat ja publiskā organizācija IFP piedzīvotu organiskas izmaiņas.
(134)
Šīs specifiskās iezīmes ir cieši saistītas ar IFP kā publiskas organizācijas statusu un nozīmē, ka valsts ir pēdējās instances garantijas devēja. Tāpēc var pamatoti secināt, ka publiskajai organizācijai IFP ir pieejama neierobežota Francijas valsts garantija tās EPIC statusa dēļ.
(135)
Neierobežota valsts garantija par labu publiskajai organizācijai IFP nozīmē valsts līdzekļu nodošanu iepriekšminētā Paziņojuma par garantijām 2.1. punkta izpratnē. Publiskā organizācija IFP nemaksā nekādu prēmiju par šo garantiju. Šādi vienlaikus ir gan priekšrocības uzņēmumam, gan valsts resursu tērēšana, jo valsts atsakās no atlīdzības, kas parasti ir saistīta ar garantijām. Turklāt garantija rada iespējamu iesaistīšanās risku attiecībā uz valsts līdzekļiem, kā rezultātā valstij var nākties maksāt publiskās organizācijas IFP parādus (110).
(136)
Visbeidzot, neierobežota valsts garantija par labu publiskajai organizācijai IFP ir piedēvējama valstij, jo tā izriet no publiskās organizācijas IFP publisko tiesību subjekta statusa, valsts tiesību aktos paredzētajiem principiem un diviem tiesību aktiem, proti, 1985. gada 25. janvāra likuma, kas vēlāk kļuva par Komerckodeksu, un 1980. gada 16. jūlija likuma Nr. 80-539, kā arī tā piemērošanas pasākumiem.
7.1.1.2. Neierobežotu valsts garantiju neesība attiecībā uz grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem
(137)
Kā jau Komisija norādīja iepriekšminētajā lēmumā attiecībā uz gadījumu C 51/2005 (111), lēmumā par procedūras sākšanu par šo konkrēto gadījumu un 2. daļā (“IFP grupa”), publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi Axens, Beicip-Franlab un Prosernat no konkurences tiesību viedokļa veido saimniecisko grupu - publiskajai organizācijai IFP tieši pieder 100 % Axens kapitāla un 100 % Beicip-Franlab kapitāla un netieši - 100 % Prosernat kapitāla, tā kontroli pār saviem meitasuzņēmumiem veic, izmantojot vadības personāla klātbūtni meitasuzņēmumu lēmumu pieņemšanas struktūrās, paužot savu viedokli jo īpaši par stratēģiskajiem virzieniem un galvenajiem lēmumiem saistībā ar meitasuzņēmumu nākotni, to saista ekskluzīvi tehnoloģiju nodošanas nolīgumi, kas nepieciešami, lai meitasuzņēmumi varētu veikt saimniecisko darbību (nolīgumi, kuros iekļautas savstarpējas pirmatteikuma tiesības (112), kā arī, slēdzot līgumus par telpu un personāla izmantošanu, lai publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens, Beicip-Franlab un Prosernat saimnieciskā integrācija būtu pietiekami spēcīga, lai varētu izdarīt šādu secinājumu. Tāpat arī jāizpēta precīzs valsts garantijas apjoms, lai pārbaudītu, vai publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā var tikt iesaistīti publiskie finanšu līdzekļi, lai atlīdzinātu kreditoru prasījumus (citiem vārdiem, vai uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu saimniecisko darbību attiecas vai neattiecas neierobežotas valsts garantijas).
(138)
Savos apsvērumos sabiedrība UOP Limited nepauž viedokli par šo jautājumu. Tās argumentu pamatā ir priekšstats, kāds tirgus dalībniekiem ir par struktūru IFP/Axens, kas, pēc tās domām, ir, ka grupai IFP ir priekšrocības gan attiecībā uz piegādātājiem, gan klientiem, gan kapitāla devējiem. Šis aspekts tiks aplūkots šā lēmuma 7.1.4. daļā, kas veltīta to priekšrocību izpētei, kuras grupa IFP gūst no šī pasākuma.
(139)
Turpretī, kā norādīts 47. apsvērumā, Francijas iestādes apstrīd valsts garantiju esību par labu publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem, jo īpaši to vispārējo tiesību publisko akciju sabiedrību statusa dēļ.
(140)
Līdzīgi izklāstam par neierobežotas garantijas esību par labu publiskajai organizācijai IFP, kas norādīts 7.1.1.1. daļā, Komisija secīgi izpētīs, vai publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumi saņem garantijas attiecībā uz to individuālo prasījumu atlīdzināšanu (A) vai garantijas tās meitasuzņēmumu saistību uzturēšanai (B) aktīvu nepietiekamības gadījumā.
A. Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādu garantiju attiecībā uz to individuālo prasījumu atlīdzināšanu
(141)
Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem ir publisku akciju sabiedrību statuss. Kā privāttiesību juridiskas personas (pretēji to galvenajam akcionāram, kas ir publiska iestāde) uz tām pilnībā attiecas Francijas vispārējās tiesībās noteiktā sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā (113).
(142)
Pirms noskaidrot, vai galvenā akcionāra - publiskās organizācijas IFP - atbildība iestājas attiecībā uz tās meitasuzņēmumiem (b), nepieciešams izklāstīt vispārējās tiesībās paredzēto uzņēmuma likvidācijas procedūru tiesas ceļā, kas attiecas uz šiem privāttiesību meitasuzņēmumiem to maksātnespējas gadījumā (a).
a) Vispārējās tiesībās noteiktā likvidācijas procedūra tiesas ceļā
(143)
Pieņemot, ka viens no grupas IFP meitasuzņēmumiem - publiskā akciju sabiedrība - ir nonākusi maksātnespējas situācijā (citiem vārdiem, ka tas vairs nespēj ar pieejamajiem aktīviem nosegt pieprasītos pasīvus) un sanācija ir acīmredzami neiespējama (114), vispārējās tiesībās paredzētās procedūras (115) rezultātā attiecībā uz šo meitasuzņēmumu jāsāk likvidācijas procedūra tiesas ceļā. Procedūras sākšanu (116) vajadzības gadījumā pieprasa parādnieks ne vēlāk kā četrdesmit piecu dienu laikā pēc maksātnespējas iestāšanās (ja vien parādnieks jau ir pieprasījis izlīguma procedūru). Šādas likvidācijas procedūras tiesas ceļā mērķis ir izbeigt uzņēmuma darbību vai realizēt tā kapitālu, nododot visas tiesības un aktīvus kopā vai atsevišķi (117). Nolēmumā, ar kuru uzsāk likvidācijas procesu tiesas ceļā (118), tiesa norīko tiesnesi, kurš uzrauga likvidācijas procesu (juge-commissaire), un par likvidatoru norīko tiesas pilnvarotu personu vai personu, kura tiek izraudzīta tās kompetences dēļ šajā jomā. Likvidators tā norīkošanas mēnesī izstrādā ziņojumu par situāciju uzņēmumā, pēc tam uzsāk likvidācijas procedūru, kā arī uzsāk pārbaudīt (119) parādsaistības (120). Likvidācijas rezultāts tad tiek sadalīts starp kreditoriem atbilstīgi to rangam (priviliģētie kreditori un hipotekārie kreditori, kreditori, kuriem piešķirta īpaša kustamā īpašuma drošība, nenodrošinātie kreditori, proti, nepriviliģētie kreditori, proporcionāli to parādsaistībām).
(144)
Kad pieprasīto pasīvu vairs nav un kad likvidatora rīcībā ir pietiekošas summas, lai samaksātu kreditoriem, vai kad ar likvidāciju tiesas ceļā saistītās darbības vairs nav iespējamas aktīvu nepietiekamības dēļ, likvidācijas procedūras tiesas ceļā izbeigšanu pasludina tiesa (121). Pēc procedūras izbeigšanas parādnieks izmanto vajāšanas neatsākšanas principu. Citiem vārdiem, nolēmums par likvidācijas procesa pārtraukšanu tiesas ceļā aktīvu nepietiekamības dēļ neļauj kreditoriem turpināt parādnieka vajāšanu, izņemot gadījumus (122), kad parādsaistības izriet no notiesājoša sprieduma krimināllietās vai no tiesībām, kas saistītas ar kreditora personu.
b) Garantijas mehānisma neesība publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu labā
(145)
Kā paskaidroja Komisijas eksperts Pasta lietā, dažu komercsabiedrību, jo īpaši publisku akciju sabiedrību un sabiedrību ar ierobežotu atbildību, dalībniekiem parasti nav jāatmaksā struktūras parādi, kuri pārsniedz viņu sākotnējās iemaksas. Kā publiskas akciju sabiedrības publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi ietilpst tieši šajā kategorijā. Grupā IFP kā jebkurā citā uzņēmējsabiedrību grupā tāda meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā, kas veidots kā sabiedrība ar ierobežotu riska pakāpi (konkrētajā gadījumā - publiska akciju sabiedrība), ja nav galvojumu, vekseļtiesisko galvojumu, garantiju, nodoma vai atbalsta vēstuļu (123), kas to tieši saistītu, mātesuzņēmuma atbildība attiecas tikai uz tās ieguldījumu zaudējumu (tāpat kā attiecībā uz jebkuru parastu akcionāru).
(146)
Ņemot vērā publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu piederību vienai un tai pašai saimnieciskajai grupai konkurences tiesību nozīmē, jāpārbauda, vai Francijas uzņēmējdarbības tiesībās saimnieciskās atkarības attiecības, kurās atrodas meitasuzņēmumi attiecībā uz mātesuzņēmumu, šo privāttiesību meitasuzņēmumu maksātnespējas gadījumā var vai nevar automātiski uzlikt atbildību publiskajai organizācijai IFP un tādējādi iesaistīt publiskos līdzekļus, jo valsts nodrošina tā galveno finansējumu un piešķīrusi publiskajai organizācijai netiešas neierobežotas garantijas.
(147)
Pabeidzot šo padziļināto izpēti, Komisija var secināt, ka Francijas civiltiesībās un komerctiesībās viena meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā galvenajam akcionāram principā nevar uzlikt atbildību, izņemot, ja ir pierādīta galvenā akcionāra kļūda meitasuzņēmuma pārvaldē (i). Nesen uzsāktie, taču nepabeigtie Civilkodeksa reformas projekti, kuru mērķi tieši bija paplašināt principu par atbildību par citu personu darbību, attiecinot to arī uz grupas mātesuzņēmuma un tā meitasuzņēmumu attiecībām, apstiprina, ka a contrario pašlaik šāda principa Francijas tiesību aktos nav (ii).
i) Vispārējas akcionāra atbildības neesība attiecībā uz tā meitasuzņēmumu
(148)
Atbilstīgi doktrīnai (124) grupas organizācija pati par sevi nekad nevar būt kaskādes veida atbildības avots. Francijas tiesību aktos noteikts personiskās atbildības princips, kas formulēts Civilkodeksa 1382. pantā (125). Tāpēc tikai mātesuzņēmuma nelikumīga rīcība var būt pamats, lai atvērtu piekļuvi tās kapitālam.
(149)
Vispirms, tā kā šajā gadījumā IFP grupas mātesuzņēmums ir publisko tiesību juridiska persona (publiskā organizācija IFP), šis jautājums izraisa papildu grūtības - nepieciešams iepriekš noskaidrot par tiesiskās aizsardzības kārtību (administratīvā vai vispārējās piekritības), kas Francijas sistēmā attiecīgajā gadījumā ir kompetents, lai meklētu iespējamu tādas publisko tiesību juridiskas personas atbildību, kura kontrolē privāttiesību juridisku personu, pret kuru ir uzsākta likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
(150)
Komisija atzīmē, ka attiecībā uz darbībām par atbildību aktīvu nepietiekamības dēļ (126) Konfliktu tribunāls ilgu laiku uzskatīja, ka vispārējās piekritības tiesas ir kompetentas tad, ja publiskā persona bija vadītājs de iure (127), bet administratīvā tiesa - tad, ja publiskā persona bija vadītājs de facto (128). Tomēr šķiet, ka šajā jautājumā kompetenču sadales pamatā starp administratīvajām tiesām un vispārējās piekritības tiesām ir sniegto pakalpojumu raksturs - sabiedrisks administratīvs pakalpojums vai rūpnieciska un komerciāla rakstura darbība.
a)
Konfliktu tribunāls (129) pēc sprieduma lietā Département de la Dordogne (130), šķiet, atteicies no iepriekšējās judikatūras attiecībā uz sabiedrisku administratīvu pakalpojumu, kura pamatā ir vadība de iure vai de facto - Augstākā tiesa tad nosprieda par labu administratīvā tiesneša kompetencei, jo runa bija par sabiedrisku administratīvu pakalpojumu un ka publiskā persona ir privātpersonas, kura veic šo sabiedriskā pakalpojuma uzdevumu, vadītājs de iure vai de facto. Pēc tam, kad Konfliktu tribunāls sprieduma punktos lietā Blanco (131) norādīja, ka “uz valsts vai kādas citas publisko tiesību juridiskas personas atbildību saistībā ar zaudējumiem, kurus attiecina uz to sabiedriskajiem administratīvajiem pakalpojumiem, attiecas publisko tiesību režīms” (pasvītrojums pievienots) un ka citādāk ir tikai tad, ja tas likumā ir skaidri norādīts, Konfliktu tribunāls nosprieda, ka no 1985. gada 25. janvāra likuma par uzņēmumu sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā (pašlaik kodificēts Komerckodeksa L. 642.-3. un turpmākajos pantos) neizriet, ka “likumdevēja nodoms ir, izmantojot atkāpes no principiem, kas nosaka publisku personu atbildību, attiecināt uz vispārējo tiesu sistēmas tribunālu kompetenci valsts vai citu publisko tiesību juridisku personu civiltiesiskās atbildības noteikšanu saistībā ar sabiedriska administratīva pakalpojuma uzdevuma izpildi”. (Pasvītrojums pievienots).
b)
Un otrādi, ja runa ir par rūpnieciska vai komerciāla rakstura darbību, publisko tiesību tās juridiskās personas civiltiesiskās atbildības noteikšana, kura kontrolē privātpersonu, attiecībā pret kuru sākts likvidācijas process, ir vispārējās piekritības tiesas kompetence. Lēmumā Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Konfliktu tribunāls jo īpaši uzskata, ka, “ja valsts vai citu publisko tiesību juridisko personu civiltiesiskās atbildības noteikšana par administratīvā pakalpojuma uzdevuma veikšanu ir administratīvo tiesu kompetencē, šāda darbība ir vispārējo tiesu kompetencē, ja valsts vai publisko tiesību juridiskas personas atbildību nosaka saistībā ar rūpnieciska un komerciāla rakstura darbību, nenošķirot, vai attiecīgā publiskā kopiena rīkojusies kā de facto vai de iure vadītājs.” (Pasvītrojums pievienots). Lai nonāktu pie šī secinājuma tolaik apspriežamajā lietā, Konfliktu tribunāls noraidīja to darbību, ko veic publiska akciju sabiedrība, kurai ir direkcija un uzraudzības padome (SEM Olympique d'Alès en Cévennes), sabiedriskā administratīvā pakalpojuma raksturu, pamatojoties uz diviem apsvērumiem - tā mērķi (133), no vienas puses, un tā finansēšanas veidu (134), no otras puses.
(151)
Attiecībā tieši uz publiskām akciju sabiedrībām Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, privāttiesību meitasuzņēmumiem, kuras kontrolē publiskā organizācija IFP, no informācijas lietā, jo īpaši tās, kura minēta 159. apsvērumā, izriet, ka to mērķis ir saimnieciska (135), nevis administratīva rakstura mērķis. Turklāt šo uzņēmumu galvenos finanšu līdzekļus veido produkti izmantošanai, kas radīti to saimnieciskās darbības rezultātā, nevis publiskais finansējums. Visbeidzot jāatzīmē, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi tika veidoti kā komercsabiedrības pēc privāttiesību juridiskas personas iniciatīvas (136) (nevis pēc publiskas personas iniciatīvas, jo publiskās organizācijas IFP statusa maiņa uz EPIC statusu tika veikta tikai 2006. gada 7. jūlijā). Axens, Beicip-Franlab un Prosernat darbības rūpnieciskais un komerciālais raksturs nav apstrīdams, un ja notiek likvidācijas procedūra tiesas ceļā, nav nekādu šaubu par vispārējo tiesu kompetenci iespējamu prasību gadījumā par atbildību pret publisko organizāciju IFP.
(152)
Šajos apstākļos jāpārbauda noteikumi, atbilstīgi kuriem tiek noteikta galvenā akcionāra atbildība, ņemot vērā Kasācijas tiesas judikatūru. Lai pret noteiktu personu (meitasuzņēmumu) uzsāktu likvidācijas procedūru tiesas ceļā attiecinātu arī uz citu juridisku personu (mātesuzņēmumu), izvirzītie noteikumi ir ļoti stingri. Maksātnespējīga meitasuzņēmuma gadījumā rīcības upuriem, lai saņemtu kompensāciju, jāpierāda mātesuzņēmuma kļūdainā rīcība, jo īpaši tas, ka mātesuzņēmums noliedz meitasuzņēmuma juridiskās personas statusu (α), un kontrolējamās sabiedrības nepareiza vadība (β).
α) Mātesuzņēmums noliedz meitasuzņēmuma juridiskās personas statusu
(153)
Kasācijas tiesas judikatūrā apstiprināta iespēja mātesuzņēmuma atbildību attiecināt arī uz meitasuzņēmumu rīcību divos izņēmuma gadījumos (137) -, no vienas puses, ja meitasuzņēmumu kapitāls ir apvienots ar mātesuzņēmuma kapitālu (tā dēvētā “kapitāla saplūšanas” hipotēze), un, no otras puses, ja meitasuzņēmumi ir fiktīvas juridiskas personas (tā dēvētā “juridiskās personas fikcijas” hipotēze).
(154)
Kapitāla saplūšanas (138) jēdziens parasti raksturo situāciju, kad attiecīgās abu atšķirīgo juridisko struktūru grāmatvedības ir tādas, ka nav iespējams noteikt, uz kuru no tām attiecas viens vai otrs aktīvu vai pasīvu elements. Tomēr, lai pierādītu šādu kapitāla saplūšanas pastāvēšanu, nepietiek ar to, ka starp sabiedrībām grupā ir saites, pat ciešas. Tāpat arī tikai tas, ka dalībnieki, vadītāji, pat galvenie biroji ir vieni un tie paši (139), neļauj noteikt, ka ir notikusi kapitāla saplūšana. Grupas iekšienē pastāvošu attiecību formalizācija saistībā ar nolīgumiem, ko parakstījis mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmumi, parasti ir pietiekami, lai noraidītu jebkādu kapitāla saplūšanas iespēju (140).
(155)
Divās nesenās lietās Metaleurop (141) un AOL Liberté (142) Kasācijas tiesa pat pastiprināja savu kontroli attiecībā uz nosacījumiem procedūras attiecināšanai arī uz grupas mātesuzņēmumu. Pat ļoti plaša grupas uzņēmumu integrācija automātiski nenozīmē kapitālu saplūšanu. Atbilstīgi doktrīnai (143)“[ne] nolīgumi par līdzekļiem vai maiņu starp divām struktūrām, ne nolīgumi par apmaiņu ar personālu, ne par mātesuzņēmuma piešķirtajiem līdzekļiem, ne mātesuzņēmuma kontrole pār meitasuzņēmuma pārvaldību nenorāda uz vispārēju nekārtību grāmatvedībā, kas attaisnotu kapitāla saplūšanu”. Tāpēc šķiet īpaši sarežģīti saukt pie atbildības mātesuzņēmumu par kāda tās meitasuzņēmuma rīcību, pamatojoties uz kapitāla saplūšanu (144), jo pierādījumu līmenim, kurus Kasācijas tiesa pieprasa kapitāla saplūšanas pierādīšanai, jābūt augstam.
(156)
Konkrētajā gadījumā jākonstatē, ka Komisija jau norādīja: “[…] tā kā IFP un attiecīgie meitasuzņēmumi ir atsevišķas juridiskās struktūras, tiem ir atsevišķa grāmatvedība” (145). Turklāt nolīgumi, kas parakstīti starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem, jo īpaši ekskluzīvie tehnoloģiju nodošanas nolīgumi, vai nolīgumi par personāla izmantošanu (146) nenorāda uz vispārēju nekārtību grāmatvedībā, kas attaisnotu kapitāla saplūšanu Kasācijas tiesas judikatūras izpratnē, jo katrs pakalpojums ir īpaši iegrāmatots attiecīgajās katras IFP grupas struktūras bilancēs, kas jo īpaši norādīts 7.1.4. un 7.3. sadaļā.
(157)
Attiecībā uz “juridiskās personas fiktīvo raksturu” meitasuzņēmuma uzņēmuma līguma (affectio societatis) elementu neesība jāraksturo tā, lai parādītu, ka tas kā uzņēmums reāli nepastāv. Kasācijas tiesa (147) uzskata, ka fiktīvs uzņēmums pastāv, ja juridiskā persona, pret kuru ir uzsākta procedūra, reāli nepastāv, jo tas neveic no galvenā vadītāja - fiziskas vai juridiskas personas - atšķirīgu darbību (148).
(158)
Pamatojoties uz publiski pieejamu informāciju (149), Komisija norāda arī, ka publiskajai organizācijai IFP un Axens, Beicip-Franlab un Prosernat ir atšķirīgas koordinātes un ražotnes:
a)
publiskā organizācija IFP ir reģistrēta Nanteras [Nanterre] Uzņēmumu reģistrā (turpmāk tekstā “RCS” ar numuru B 775 729 155, un tās galvenais birojs atrodas Riejā-Malmezonā [Rueil-Malmaison] (150). Publiskajai organizācijai IFP Francijā ir divas struktūras, attiecīgi Solēzā [Solaize] (151) un Po [Pau] (152);
b)
Axens ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 599 815 073, un tā galvenais birojs arī atrodas Riejā-Malmezonā, taču tam ir no mātesuzņēmuma atšķirīga adrese (153). Tā ražotnes arī atrodas citās vietās, nevis tur, kur atrodas mātesuzņēmuma ražotnes, visbiežāk ārpus Francijas - ASV, Hjūstonā (Teksasa), Prinstonā (Ņūdžersija), Savanā (Džordžija) un Kalvertā (Kentuki), Kanādā Brokvilā (Ontario), Ķīnā Pekinā, Japanā Tokijā, Indijā Deli, Bahreinā un Krievijā Maskavā;
c)
Beicip-Franlab ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 679 804 047, un tā galvenais birojs arī atrodas Riejā-Malmezonā, bet tā adrese nav tā pati, kas mātesuzņēmumam un Axens (154). Tam ir meitasuzņēmumi un biroji daudzās pasaules valstīs, piemēram, Bahreinā, Abū Dabī, Lībijā Tripolē, Malaizijā Kualalumpurā, ASV Hjūstonā Teksasā, Meksikā Viljaermosā, Brazīlijā Riodežaneiro un Krievijā Maskavā;
d)
Prosernat ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 315 251 330, un tā galvenais birojs atrodas Pito [Puteaux] (155). Uzņēmums norāda (156), ka tas ir pārstāvēts ap divdesmit pasaules valstīs, piemēram, Dienvidamerikā (Argentīna, Brazīlija, Venecuēla), Eiropā (Lielbritānija, Itālija, Norvēģija), Ziemeļāfrikā (Alžīrā, Ēģiptē), Persijas līča valstīs (Saūda Arābijā, Apvienotajos Arābu Emirātos, Kuveitā, Omānā, Katarā), Irānā, Krievijā un NVS valstīs, kā arī Dienvidaustrumāzijā.
(159)
Turklāt šajā konkrētajā gadījumā katra meitasuzņēmuma saimnieciskā darbība ir reāla, tā kā tos nevar argumentēti kvalificēt kā fiktīvus uzņēmumus, pat ja Kasācijas tiesas prasības, lai kvalificētu kādu juridisku personu par fiktīvu (157), ir ļoti augstas:
a)
komercsabiedrība Axens, kas ir dibināta 2001. gadā, reāli darbojas katalizatoru un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju tirgū; šajā saimnieciskajā darbībā tā nodarbina vairāk nekā 600 personu, un šīs darbības rezultātā tās gada apgrozījums ir aptuveni 300 miljoni euro;
b)
komercsabiedrība Beicip-Franlab, kas ir dibināta 1967. gadā, reāli darbojas programmatūras izstrādē un izplatīšanā naftas atradņu un naftas ieguves jomā, kā arī izpētes un konsultāciju jomā. Šajā darbībā iesaistīti vairāk nekā simts cilvēku, un tās gada apgrozījums ir aptuveni četrdesmit miljoni euro;
c)
komercsabiedrība Prosernat, kas ir iegādāta 2001. gadā, darbojas izpētes un pakalpojumu jomā, kā arī ražo iekārtas, ko izmanto gāzes attīrīšanas un atsērošanas jomā. Šīs darbības veikšanai uzņēmums nodarbina aptuveni 70 cilvēkus, un tā apgrozījums ir aptuveni piecdesmit miljoni euro.
(160)
No iepriekš minētā izriet, ka, izņemot kļūdu vadībā, kas tiks skatīta 161.-164. apsvērumā, ļoti ierobežotie gadījumi - juridiskās personas fiktīvais raksturs vai meitasuzņēmuma un mātesuzņēmuma kapitāla saplūšana -, kas paredzēti judikatūrā saistībā ar mātesuzņēmuma atbildības noteikšanu attiecībā uz meitasuzņēmumiem, šajā gadījumā nav pierādīti. Tāpēc Komisija uzskata, ka nosacījumi, lai automātiski noteiktu publiskās organizācijas IFP atbildību tā meitasuzņēmumu Axens, Beicip-Franlab un Prosernat likvidācijas gadījumā, nav apvienoti.
β) Mātesuzņēmuma atbildība par nepareizu meitasuzņēmuma vadību
(161)
Tradicionāli mātesuzņēmums (158) ir atbildīgs par nepareizu meitasuzņēmuma kontroli. Ja mātesuzņēmums pieļāvis kļūdas kontrolē, kas tam jāveic attiecībā uz tā meitasuzņēmumu vadību, “jo īpaši attiecībā uz komercsabiedrību grupām, judikatūrā ir atļauja noteikt mātesuzņēmuma atbildību” (159). Doktrīnā norādīts, ka mātesuzņēmuma, kas rīkojies kā grūtībās nonākušā meitasuzņēmuma vadītājs de iure vai de facto, kļūdas gadījumā var iestāties tā atbildība (160) likvidācijas gadījumā. Mātesuzņēmums var būt atbildīgs kā meitasuzņēmuma dalībnieks (161), ja to var vainot (162) kļūdainā rīcībā, kas izraisījusi kontrolējamā uzņēmuma grūtības.
(162)
Vispārējās tiesībās ir paredzēta vadītāju atbildība pret viņu komercuzņēmumu, tā dalībniekiem vai tā kreditoriem (163). Grupas gadījumā kāda maksātnespējīga meitasuzņēmuma kreditori mēģinās pierādīt, ka mātesuzņēmums darbojies kā meitasuzņēmuma vadītājs de iure vai de facto (164). Tāpēc mātesuzņēmuma atbildība par kļūdu attiecībā uz tā meitasuzņēmumu jo īpaši ir noteikta kolektīvo procedūru tiesībās (165), precīzāk, attiecībā uz rīcību saistībā ar atbildību par aktīvu nepietiekamību (166), ar nosacījumu, ka šis komercuzņēmums ir rīkojies kā sava meitasuzņēmuma vadītājs (167). Tomēr, lai uz mātesuzņēmumu varētu attiecināt atbildību par tā kļūdu, nepieciešams pierādīt šādu kļūdu un jo īpaši cēloņsakarību starp šo kļūdu un zaudējumiem, kas radušies meitasuzņēmuma darbības dēļ (168).
(163)
Katrā gadījumā no iepriekš minētā izriet, ka šādas apsūdzības nekādā ziņā nenozīmē prasības saistībā ar garantiju, jo to pamatā vienmēr ir atbildība par mātesuzņēmuma kļūdu. Šādas prasības nenosaka vispārējo mātesuzņēmuma atbildības principu par tā meitasuzņēmumiem, kurā netiktu atzīts akcionāra atbildības ierobežošanas princips par sākotnējā kapitāla iemaksu akciju sabiedrībām, neraugoties uz pieņēmumiem, ka šīs akciju sabiedrības ir fiktīvas struktūras vai ir notikusi kapitāla saplūšana ar mātesuzņēmumu, kas ir pieņēmums, ko šajā konkrētajā gadījumā var noraidīt.
(164)
Visbeidzot, no Kasācijas tiesas judikatūras izriet, ka prasība par mātesuzņēmuma kļūdu meitasuzņēmuma vadībā nekādā gadījumā nav analoģiska garantijas mehānisma režīmam.
ii) Nesenie reformu projekti saistībā ar atbildību par citu personu darbību
(165)
Pašreizējā situācijā tiesību jomā, šķiet, ka atbilstoši nesenā parlamenta informatīvā ziņojuma secinājumiem (169)“risinājumi, kas izriet no judikatūras, izceļ to šķērsli, ko attiecībā uz atbildības noteikšanu rada juridiskās personas raksturs” (170). (Pasvītrojums pievienots).
(166)
Šis šķērslis ir tik traucējošs, ka Francijā nesen sākušās debates par Civilkodeksa reformas nepieciešamību, kurā uz saimnieciskās atkarības situācijām attiecinātu arī atbildību par citu personu darbību (171) (jo īpaši par attiecībām, kurās nonāk grupas meitasuzņēmumi attiecībā uz to mātesuzņēmumu). Dažas patērētāju biedrības (172), kuras minētas iepriekšminētajā parlamenta ziņojumā, jo īpaši pauž nožēlu par to, ka komercsabiedrības nodod darbību meitasuzņēmumiem (filialisation), kas dažām struktūrām turpmāko strīdu gadījumā ļauj atsaukties uz grupas komercsabiedrību juridisko sadrumstalotību tad, kad runa ir par meitasuzņēmuma atbildību, pat tad, kad komerciālajos piedāvājumos izvirzīts pilnīgi integrētas komercuzņēmumu grupas tēls, kas piedāvā kādu pakalpojumu kopumu.
(167)
Provizoriskā projekta Catala 1355. pantā (173) nesen tika izteikts priekšlikums ieviest jaunu pamatu attiecībā uz atbildību par citu personu darbību, kurā tiktu pārskatīts meitasuzņēmumu juridiskās autonomijas princips:
“1355. pants
Iestājas automātiska atbildība par zaudējumiem, kurus radījuši tie, kuru dzīvesveids vai darbība savās interesēs tiek organizēta, vadīta vai kontrolēta […]”.
(168)
Piezīmes, kuras iesnieguši provizoriskā projekta autori, vieš skaidrību par šajā tekstā piedāvātajiem jauninājumiem ārpuslīgumiskās atbildības par citu personu darbību jomā. Tā pieņemšana kā iespējamo pamatu pievienotu “cita darbības vadīšanu un organizēšanu tā interesēs, kurš īsteno šo kontroli” (174); tas diezgan būtiski izmainītu pašreizējo situāciju tiesību jomā vēl jo vairāk tāpēc, ka tad šī atbildība būtu noteikta precīzāk - tā nebūtu “atkarīga no pierādījuma par atbildīgās personas kļūdu, bet gan no pierādījuma par tādu darbību, ka noteiktu tiešā darbības izpildītāja atbildību, ja viņš nav rīkojies citas personas pārraudzībā” (175).
(169)
Provizoriskā projekta 1360. panta 2. daļā šis princips tiek attiecināts uz komercsabiedrību grupas mātesuzņēmuma atbildību tā meitasuzņēmumu priekšā:
“1360. pants
[…] Tāpat ir atbildīgs tas, kurš kontrolē tāda profesionāļa saimniecisko darbību vai darbības ar aktīviem, kurš atrodas atkarības situācijā, kaut arī darbojas savās interesēs, ja cietušais nosaka, ka darbība, kura radījusi zaudējumus, ir saistīta ar kontroles veikšanu. Tas jo īpaši attiecas uz mātesuzņēmumiem saistībā ar zaudējumiem, kurus radījuši to meitasuzņēmumi, vai licences izsniedzējiem, kuri radījuši zaudējumus koncesionāriem.” (Pasvītrojums pievienots).
(170)
No iepriekš minētā izriet, ka pašreizējā Francijas tiesību situācijā a contrario mātesuzņēmuma atbildības noteikšanā attiecībā uz tā meitasuzņēmumu ir paredzēts, ka jāpierāda mātesuzņēmuma kļūda saistībā ar meitasuzņēmuma situāciju.
(171)
Attiecībā uz paredzamajām izmaiņām Francijas pašreizējās tiesībās Komisija ņem vērtā to, ka plānotā reforma šajā jautājumā šķiet atstāta novārtā. Saistībā ar iepriekšminēto parlamenta ziņojumu Tieslietu komisijas darba grupa paziņoja, ka nepiekrīt, “ka tiek noteikta stingra atbildība, pamatojoties uz saimniecisko atkarību” (Ieteikums Nr. 19). Reforma šajā virzienā turklāt šķiet svītrota no darba kārtības - tā, piemēram, izslēgta no likuma priekšlikuma Nr. 657 par reformu civiltiesiskās atbildības jomā (176), kas iesniegta kārtējās sesijas 2009.-2010. gada laikā (2010. gada 9. jūlijā reģistrēta Senāta prezidijā).
(172)
Visbeidzot, pretēji valsts atbildībai tās publisko iestāžu maksātnespējas gadījumā, kurai piemīt garantijas mehānisma pazīmes (jo īpaši) tās automātiskuma dēļ, pašreizējās Francijas tiesībās nav noteikta netieša un automātiska atbildības uzlikšana mātesuzņēmumiem par privāttiesību meitasuzņēmumu rīcību, kuriem uzsākta likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
B. Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādu garantiju par to pastāvēšanas uzturēšanu un/vai to saistību pastāvēšanu
(173)
Pamatojoties uz iepriekš teikto, Komisija var secināt, ka, ja publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi kā akciju sabiedrības pārtrauc darbību likvidācijas procedūras rezultātā, tiktu pārtrauktas to tiesības un pienākumi. Līdzīgos apstākļos to kontrolējošais akcionārs - publiskā organizācija IFP -, protams, var iepriekš iepludināt kapitālu (177), lai izvairītos no darbības pārtraukšanas/likvidācijas. Šādas kapitāla iemaksas nodrošinātu, ka tiek ievēroti trešo personu iesniegtie prasījumi meitasuzņēmumiem.
(174)
Tomēr tā būtu publiskās iestādes stratēģiskā izvēle, nevis tiesisks pienākums, kas tai automātiski uzlikts. Turklāt šādā izvēles gadījumā stingri jāievēro tiesību akti par valsts atbalstu, - ja iesaistīšanos kapitālā neattaisno privāta ieguldītāja rīcība tirgus ekonomikā, tā Eiropas Komisijai jākontrolē un iepriekš jāsniedz (piekrišana) pēc tam, kad Francijas iestādes ir par to paziņojušas.
(175)
Komisija var arī secināt, ka likvidācijas procedūras gadījumā publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādas drošības par viņu parādu atmaksāšanu.
C. Secinājums par valsts garantiju neesību attiecībā uz publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem
(176)
Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija var secināt, ka, pretēji publiskās organizācijas IFP kreditoriem, grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu kreditoriem nav garantiju ne par to individuālo parādsaistību atmaksāšanu, ne par šo akciju sabiedrību uzturēšanu likvidācijas gadījumā. No tā izriet, ka uz šiem privāttiesību meitasuzņēmumiem neattiecas neierobežotā garantija, kura ir publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ. Komisija pamato savu analīzi ar to, ka publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu kreditori:
-
ir pakļauti vispārējo tiesību procedūrām attiecībā uz uzņēmumu sanāciju un likvidāciju;
-
pašreizējā Francijas tiesību situācijā nevar par meitasuzņēmumu rīcību automātiski uzlikt atbildību meitasuzņēmumus kontrolējošajam akcionāram - publiskajai organizācijai IFP - (tātad Francijas valstij); viņiem iepriekš jāpierāda, ka publiskā iestāde ir izdarījusi kļūdu, kas izslēdz, ka šādas atbildības uzlikšana var būt automātiska, un tāpēc tā var būt pielīdzināma garantijas mehānismam.
(177)
Komisija uzsver, ka tā jau izdarījusi līdzīgus secinājumus attiecībā uz citiem gadījumiem, kad tā uzskatīja, ka uz akciju sabiedrību, kuras akcijas 100 % pieder publiskai iestādei vai valstij, neattiecas tāda neierobežota valsts garantija, kāda attiecas uz tās akcionāru. Attiecībā uz akciju sabiedrībām, kuras tieši pieder valstij, Komisija, sākot ar 2003. gadu, saistībā ar lietu EDF (178) uzskata, ka EPIC pārveides rezultātā par akciju sabiedrību, uz kuru attiecas vispārējās tiesības, un tātad vispārējās bankrota tiesības, var tikt atceltas tās garantijas, kuras uz uzņēmumu attiecās līdz tam. Šī argumentācija nesen tika apstiprināta, kad La Poste tika pārveidota par akciju sabiedrību (179), kura 100 % pieder valstij. Attiecībā uz akciju sabiedrībām, kuras pieder publiskām iestādēm, Komisija iepriekšminētajā lēmumā par La Banque Postale izveidi atzina, ka tāda meitasuzņēmuma - akciju sabiedrības -, kura pilnīgi pieder publiskai iestādei, statuss (šajā gadījumā La Poste, kurai bija publisko tiesību juridiskais statuss, kas pielīdzināms EPIC) ļāva pats par sevi izslēgt tā līmenī neierobežotas garantijas esību (180).
7.1.2. PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP SAIMNIECISKĀ DARBĪBA, KURU SEDZ NEIEROBEŽOTĀ GARANTIJA
(178)
Kā Komisija jau norādīja iepriekšējos lēmumos par publisko organizāciju IFP (181), atbilstīgi tās statūtiem publiskajai organizācijai IFP ir trīs uzdevumi:
-
pētniecības un attīstības uzdevums naftas un gāzes krājumu izpētes jomā un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju jomā,
-
inženieru un tehniskā personāla apmācības uzdevums,
-
nozaru informācijas sniegšanas un dokumentācijas izstrādes uzdevums.
(179)
Francijas iestādes, kā norādīts 31. apsvērumā, uzskata, ka publiskā organizācija IFP ir pētniecības struktūra, kurai ir trīskāršs vispārējas nozīmes uzdevums (izpēte, apmācība un dokumentēšana).
(180)
Komisija arī uzskata, ka, ņemot vērā publiskajai organizācijai IFP uzticētos uzdevumus, tā var tikt kvalificēta kā “pētniecības organizācija” Kopienas nostādņu par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijai (182) (turpmāk tekstā “Nostādnes P&A&I) 2.2. punkta d) apakšpunkta nozīmē - tās galvenais mērķis ir veikt fundamentālos pētījumus (183), rūpnieciskos pētījumus (184) vai eksperimentālo izstrādni (185) un izplatīt to rezultātus mācību, publikāciju vai tehnoloģiju nodošanas veidā.
(181)
Atbilstoši Tiesas judikatūrai (186) pētniecības organizācijas darbību publiskais finansējums (ar to saprotot tām piešķirto neierobežoto valsts garantiju) var izraisīt (187) valsts atbalsta piešķiršanu, ciktāl attiecīgā organizācija veic saimniecisku darbību, proti, jebkuru darbību, kas iever preču vai pakalpojumu piedāvāšanu attiecīgajā tirgū (188), neatkarīgi no šīs vienības juridiskā statusa un finansēšanas veida.
(182)
Attiecībā tieši uz pētniecības organizāciju darbības saimniecisko (vai ar saimniecisko darbību nesaistītu) raksturu Komisija lēmumu pieņemšanas praksē (189) ir precizējusi to, ko tā uzskata par attiecināmu uz vienu vai otru kategoriju.
(183)
Attiecībā uz pētniecības organizāciju galvenajām darbībām Komisija uzskata, ka tās principā ir nesaimnieciska rakstura darbības, jo īpaši:
-
izglītība nolūkā panākt personāla daudzuma un kvalifikācijas pieaugumu;
-
neatkarīgu P&A darbību veikšana, lai gūtu vairāk zināšanu un labāku sapratni, tostarp kopīgas P&A darbības;
-
pētījumu rezultātu izplatīšana.
(184)
Turklāt tā uzskata, ka tehnoloģiju pārneses darbības (licencēšana, uzlabojumi vai pētniecības organizācijas radīto zināšanu citi pārvaldības veidi) ir nesaimnieciska rakstura darbības, ja tās ir “iekšējas darbības” (190) un visus ienākumus no šīm darbībām atkārtoti iegulda pētniecības organizāciju pamatdarbībā.
(185)
Komisija turpretī uzskata, ka saimnieciskajās darbībās ietilpst pētniecība, ko veic pēc līguma ar rūpniecības uzņēmumiem, un pētījumu infrastruktūras iznomāšana, kā arī konsultēšana (191).
(186)
Konkrētajā gadījumā publiskajai organizācijai IFP piešķirtā neierobežotā garantija tās EPIC statusa dēļ vienlaikus sedz tās darbību, kurai nav saimnieciska rakstura (kas pats par sevi nerada problēmu attiecībā uz tiesību aktiem par valsts atbalstu), un tās saimniecisko darbību, kura izpaužas divos veidos.
(187)
Attiecībā uz pirmo saimnieciskās darbības veidu, lai gan, kā norādīts 31. apsvērumā, Francijas iestādes uzskata, ka publiskās organizācijas IFP darbībām pārsvarā nav saimnieciska rakstura, tās 2010. gada 13. janvāra un 16. jūlija vēstulēs atzina, ka ārpus tās meitasuzņēmumu ekskluzīvās darbības jomas publiskā organizācija IFP sniedza arī pakalpojumus, galvenokārt iekārtu un telpu iznomāšanu, personāla izmantošanu, kā arī juridiskus pakalpojumus meitasuzņēmumu labā, kā arī līgumpētījumus trešo personu un meitasuzņēmumu vārdā. Kā norādīts 185. apsvērumā, šādai darbībai ir saimniecisks raksturs tajā nozīmē, kādu tām parasti piešķir Komisija.
(188)
Attiecībā uz otro saimnieciskās darbības veidu, tehnoloģiju pārnese, piemēram, licencēšana, atvasināto produktu radīšana vai pētniecības organizācijas radīto zināšanu citi pārvaldības veidi, principā ir, kā norādīts 184. apsvērumā, darbības, kurām nepiemīt saimniecisks raksturs, ja tās tiek veiktas uzņēmumu iekšienē un ja to radītā peļņa pilnībā tiek no jauna ieguldīta publiskajā pētniecībā. Tomēr šajā konkrētajā gadījumā Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 secināja, ka publiskās organizācijas IFP un tās privāttiesību meitasuzņēmumu ļoti īpašās attiecības ir tādas, ka “[…] dažas no IFP darbībām iziet ārpus to darbības jomas, kurām nav saimniecisks raksturs, jo tās var komerciāli izmantot tā meitasuzņēmumi” (192). Komisija no tā tik tiešām secināja, ka attiecīgos meitasuzņēmumus nevar uzskatīt par neatkarīgiem no mātesuzņēmuma, jo to darbība iekļaujas publiskās organizācijas IFP attīstības stratēģijā, tā veic ne tikai juridisku, bet arī de facto kontroli, jo ekskluzīvie nolīgumi liecina par spēcīgu saimniecisko integrāciju un publiskajai organizācijai IFP un attiecīgajiem meitasuzņēmumiem to uzņēmēju vidū, kuri darbojas šajā jomā, ir kopīgs tēls. Tāpēc tehnoloģiju pārnese, jo īpaši to, kuras radušās rūpniecisko pētījumu rezultātā (193), starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens, Beicip-Franlab un Prosernat jākvalificē kā saimnieciska darbība konkurences tiesību nozīmē.
7.1.3. ŠĀ LĒMUMA DARBĪBAS JOMA
(189)
No 7.1.1. daļas izriet, ka valsts garantija attiecas tikai uz tām darbībām, kuras veic tieši publiskā organizācija IFP, pretēji darbībām, kuras veic tās privāttiesību meitasuzņēmumi, uz kuriem garantija neattiecas.
(190)
Turklāt no visām darbībām, kuras tieši veic publiskā organizācija IFP, tikai tā valsts garantija, kura sedz saimnieciska rakstura darbības, iespējams, ir valsts atbalsts, ja tiek izpildīti arī citi LESD 107. panta 1. punkta nosacījumi.
(191)
Visbeidzot, no 7.1.2. daļas izriet, ka šīs saimnieciskās darbības, no vienas puses, ir tikai tās publiskās organizācijas IFP pētnieciskās darbības, ko tā veic uz līguma pamata, un, no otras puses, tikai tās tehnoloģiju pārneses darbības, kuras attiecas uz ekskluzīvajām meitasuzņēmumu Axens, Prosernat un Beicip-Franlab darbības jomām, kā arī infrastruktūras iznomāšana, personāla izmantošana un juridisko pakalpojumu sniegšana.
7.1.4. SELEKTĪVU PRIEKŠROCĪBU ESĪBA ATTIECĪBĀ UZ GRUPU IFP
(192)
Lai analizētu iespējamās priekšrocības, kuras grupa IFP varētu iegūt no neierobežotās garantijas, kas piešķirta tās mātesuzņēmumam - publiskajai organizācijai IFP - tās EPIC statusa dēļ, Komisija analīzi veiks divos posmos: vispirms tā izpētīs iespējamās priekšrocības, kas radušās attiecībā uz mātesuzņēmumu (7.1.4.1.), pēc tam izpētīs tās priekšrocības, kuras, iespējams, nodotas meitasuzņēmumiem (7.1.4.2.).
7.1.4.1. Priekšrocības, kuras radušās attiecībā uz publisko organizāciju IFP
(193)
Iepriekšminētajā lēmumā par procedūras sākšanu, atbilstoši iepriekšminētā Paziņojuma par garantijām 2.1.3. punktam Komisija norādīja, ka tā uzskata, ka publiskā organizācija IFP var gūt priekšrocības no EPIC statusa, galvenokārt izmantojot labvēlīgākus finansējuma noteikumus (194) kapitāla tirgos, kura ir priekšrocība, kas izriet no tā, ka publisko tiesību juridiskajām personām netiek piemērota vispārējo tiesību procedūra attiecībā uz sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā. Turklāt publiskas iestādes maksātnespējas gadījumā Komisija atzīmēja, ka valsts garantija attiecas uz visām publiskās organizācijas IFP parādsaistībām, kuras, kā norādīts lēmuma par procedūras sākšanu 71. apsvērumā “var būt ne tikai finansiālas, bet arī komerciālas vai vēl kāda cita veida parādsaistības”, jo īpaši parādsaistības pret piegādātājiem (kuru rēķini nav apmaksāti) vai pret klientiem (kuriem pakalpojumi netika sniegti).
(194)
Padziļinātas attiecīgā pasākuma izpētes beigās Komisija uzskata, ka jāizpēta iespējamu priekšrocību esība attiecībā uz publisko organizāciju IFP tās attiecībās ar banku un finanšu iestādēm (A), piegādātājiem (B) un klientiem (C).
A. Priekšrocību neesība attiecībās ar banku un finanšu iestādēm
(195)
Lai gan Komisija atzīst, ka attiecībā uz publisko organizāciju IFP ārējās reitinga aģentūras nav veikušās finanšu novērtējumu (195), iepriekšminētajā lēmumā par procedūras sākšanu Komisija norāda, ka attiecībā uz finansējumu, kas piešķirts publiskajai organizācijai IFP, kreditori veic riska novērtēšanu saistību nepildīšanas gadījumā (196). Tā kā publiskā organizācija IFP“vēršas finanšu tirgos sava parāda finansēšanai”, Komisija norāda, ka iepriekšējas izpētes stadijā nevar izslēgt, ka publiskajai organizācijai IFP ir saimnieciska rakstura priekšrocības, kas saistītas ar to, ka finanšu tirgu novērtēšanā tiek ņemta vērā garantijas sniedzējas pēdējā instancē - valsts - loma attiecībā uz publiskās organizācijas IFP parādiem.
(196)
Padziļinātās izpētes noslēgumā Komisija ņem vērā Francijas iesniegtos elementus, kuri iepriekš minēti 64. apsvērumā un kuri apkopoti 1. tabulā šajā apsvērumā (kurā saīsinājums “KEUR” nozīmē “tūkstošus euro”).
1. tabula.
Publiskās organizācijas IFP parādsaistības 2005.-2010. gadā
Struktūra
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
Aizņēmumi un parādi kredītiestādēs (197)
Termiņš līdz vienam gadam (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Termiņš ilgāks par gadu
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) tostarp banku aizdevumi ikdienas vajadzībām un banku kredītu atlikumi
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Kredītiestādēs iegūto aizdevumu un parādu procentu likme
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Vidēja termiņa un ilgtermiņa aizdevumi
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Īstermiņa aizdevumi un kredītlīnijas
[Banka Nr. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 3 (198)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
No šīs informācijas izriet, ka kopš statusa maiņas, proti, laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam, par kuru ir pieejami dati, publiskā organizācija IFP nav aizņēmusies līdzekļus kredītiestādēs uz termiņu, kas pārsniedz vienu gadu. Tajā pašā laikposmā pēc statusa maiņas publiskā organizācija IFP 2009. gadā uz termiņu, kas mazāks par vienu gadu, aizņēmās līdzekļus tikai vienu reizi par nenozīmīgu summu […] (*) euro. Turklāt jākonstatē, ka procentu likme, ko tolaik piemēroja [Banka Nr. 3] (**) (EONIA + […] (*) %), bija par […] (*) bāzes punktiem lielāka (turklāt pie citiem līdzvērtīgiem lielumiem) nekā procentu likme, par kuru publiskā organizācija IFP 2005. gadā vienojās ar [Banku Nr. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kad tā vēl bija privāttiesību juridiska persona un tātad uz to neattiecās valsts garantija, ko tā gūst pašlaik, pateicoties savam publiskas iestādes statusam.
(198)
Īpaši attiecībā uz 2010. gadu Francijas iestādes precizēja, ka publiskā organizācija IFP saņēma četrus kredītlīniju piedāvājumus par […] (*) euro, ar procentu likmi uz vienu gadu starp EONIA + […] (*) % [Bankā Nr. 4] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) vai [Bankā Nr. 5] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) un EONIA + […] (*) [Bankā Nr. 3] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) vai [Bankā Nr. 1] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro. Publiskā organizācija IFP saņēma arī citu “spot” piedāvājumu no [Bankas Nr. 3] (**) (atkarībā no izvēlētā aizņēmuma ilguma) ar procentu likmi, kas līdzvērtīga EURIBOR + […] (*) %. Komisija ņem vērā to, ka šīs procentu likmes līdzvērtīgas tām, par kurām publiskā organizācija IFP vienojās pirms statusa maiņas 2006. gadā, kad tā vēl bija privāttiesību juridiska persona, uz kuru valsts garantijas neattiecas.
(199)
Ņemot vērā iepriekš norādīto, Komisija atzīst, ka laikposmā no statusa maiņas līdz 2010. gadam publiskā organizācija IFP no EPIC statusa nav guvusi reālas saimnieciskas priekšrocības tās attiecībās ar banku un finanšu iestādēm. Citiem vārdiem, iespējamās priekšrocības, ko uzņēmums varētu gūt no neierobežotas garantijas par tirgus noteikumiem labvēlīgāku aizdevuma procentu likmju veidā, attiecīgajā laikposmā nav īstenojušās.
(200)
Šāds secinājums, protams, ir svarīgs tikai attiecībā uz pagātni, jo Komisija nevarēja paredzēt tirgus dalībnieku turpmāko izturēšanos, ne arī to, kā izmainīsies viņu priekšstats par valsts garantijas ietekmi uz publiskās organizācijas IFP saistību neizpildes risku. Saistībā ar gada ziņojumiem, kas Francijas iestādēm turpmāk jāiesniedz Komisijai, Francijas iestādēm jāiesniedz arī informācija par publiskās organizācijas IFP parādsaistību līmeni un noteikumiem, kā arī pierādījumi, ka šie aizņēmumi atbilst tirgus nosacījumiem, vai jāpievieno attiecīgā atbalsta bruto ekvivalents, aprēķinot maksimālās garantijas ietekmes summas, izmantojot metodi, kas līdzīga tai, kura aprakstīta 300. apsvērumā norādītājā 6. tabulā.
(201)
Visbeidzot, Komisija ņem vērā Francijas iestāžu priekšlikumu iekļaut šādu rakstisku norādi visos finansējuma līgumos (visiem finanšu instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums):
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par publiskās organizācijas IFP parādu atmaksāšanu.”
(202)
Šajā kontekstā šīs saistības kopā ar visām citām saistībām, kuras jāpilda Francijai, un pat ja šīs saistības vienas pašas neļauj atrisināt jautājumu par garantijas esību, attiecīgā gadījumā ļaus izmantot pieļautā riska izņēmumu un ievērojami samazināt garantiju iespējamo negatīvo ietekmi.
B. Priekšrocības attiecībās ar piegādātājiem
(203)
Attiecībā uz piegādātājiem, pretēji Francijas iestāžu norādītajam (skatīt 65. apsvērumu), nepietiek ar to, ka uz publisko organizāciju IFP attiecas Eiropas Savienības vai valsts tiesību aktos noteiktais pienākums izsludināt konkursu, lai novērstu jebkādas priekšrocības, ko tā gūs no EPIC statusa; saistībā ar publisko iepirkumu katrs piegādātājs - kandidāts laikus var noskaidrot par publiskās organizācijas IFP bankrota neiespējamību tad, kad viņš iesniedz pieteikumu par piedalīšanos konkursā. Tāpat arī publiskā iepirkuma jomā jānošķir cenu samazinājums, kas saistīts ar efektivitātes pieaugumu pretendentu konkurences dēļ konkursā, kas, kā Komisija atzīmēja ziņojumā, ko citēja Francijas iestādes, ir īsts “sociāls ieguvums”, un tas cenas samazinājums, kas radies no tā, ka līgumslēdzēji labvēlīgāk vērtē tādas struktūras saistību neizpildes risku, par kuru viņiem ir zināms, ka tās publiskās iestādes statuss to pasargā no riska to likvidēt tiesas ceļā. Šo abu faktoru, kuri abi var ietekmēt publisko piegāžu cenu pazemināšanos, raksturs ir atšķirīgs, tāpēc Komisija nekādā ziņā nevar otrā faktora ietekmi piedēvēt pirmajam faktoram.
(204)
Lai novērtētu cenu pazemināšanos, ko izraisa tas, ka piegādātāji labvēlīgāk vērtē EPIC saistību neizpildes risku, Komisija nodomājusi argumentēt saistībā ar līdzvērtīga riska segšanas izmaksām. Ja valsts garantijas nav, publiskās organizācijas IFP piegādātājs, kurš vēlētos izmantot līdzvērtīgu garantiju (proti, pilnīgi nodrošināties pret līgumslēdzēja saistību neizpildes risku), varētu izmantot specializētas kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības pakalpojumus. Tādu saistību neizpildes risku bieži uzņemas komercsabiedrības, kas specializējas faktoringā (199).
(205)
Komisija atzīmē, ka atlīdzībā par šādu faktoringa pakalpojumu ietverti divi elementi:
a)
komisijas maksa par finansējumu (vai parādnieka procenti), ko prorata temporis aprēķina, lai nodrošinātu piegādātājam piešķirtā avansa iepriekšēju finansējumu, kas ir atkarīgs no parādu cesijas brīdī spēkā esošās procentu likmes,
b)
komisijas maksa par faktoringu tā tiešā nozīmē, kas svārstās (200) no 0,7 % līdz 2,5 % no uzticētā apgrozījuma ar vidējo procentu likmi 1,5 %, ko aprēķina no pārvesto parādsaistību summas pārvaldības grāmatvedības pakalpojumu, prasījuma piedziņas un saistību izpildes garantijas pakalpojumu apmaksai.
(206)
Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka tās uzskata, ka Komisijas apsvērumi par faktoringa lomu balstīti uz nepilnīgu to iemeslu novērtējumu, kāpēc uzņēmumam jāizmanto šāda veida pakalpojumi. Francijas iestādes, protams, atzīst, ka faktoringa uzņēmējsabiedrības var nodrošināt trīs pakalpojumus saistībā ar naudas līdzekļu avansu, prasījuma piedziņu un prasījuma garantiju, taču precizē, ka šos pakalpojumus tās var piedāvāt gan kopā, gan atsevišķi. Pamatojoties uz 2009. gadā Francijas Bankas veiktu pētījumu (201), tās piebilst, ka starp šiem dažādajiem pakalpojumiem deleģētā pārvaldība (proti, finansējuma operācija bez prasījuma piedziņas) kļūst par noteicošo faktoru piedāvājumos, tāpēc faktoringa izmantošana aizvien biežāk nozīmē tikai vienkāršu naudas līdzekļu operāciju attiecībā uz piegādātāju. Komisija ņem vērā šo piezīmi.
(207)
Turklāt Francijas iestādes paziņoja publiskās organizācijas IFP faktoriem samaksāto summu (202) kopš 2004. gada (kā samaksu par nodrošinājumu diviem darbības veidiem - saimnieciskajai darbībai un darbībai, kas nav saimnieciska rakstura darbība).
2. tabula.
Publiskās organizācijas IFP piegādātāju faktoringa izmantošana 2004.-2010. gadā
Gads
Attiecīgo piegādātāju skaits
Maksājumi faktoriem
(euro)
Attiecīgo rēķinu skaits
2004.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010. (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā periodā
(2004.-2010. g.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francijas iestādes konstatē, ka, sākot ar publiskās organizācijas IFP statusa maiņu 2006. gadā, tās veiktie maksājumi faktoriem palielinājušies. Tās secina, ka šīs izmaiņas padara nederīgu Komisijas argumentāciju par to, kāds priekšstats trešām personām ir par EPIC saistību neizpildes risku. Tās uzskata, ka, ja publiskā organizācija IFP, sākot ar 2006. gadu, izmantojusi valsts nodrošinājumu pret saistību neizpildes risku, faktoru pakalpojumu izmantošanai, sākot ar šo datumu, vajadzēja būt retākai vai vispār neesošai.
(209)
Tā kā atbilstīgi tam, ko Francijas iestādes norādīja 206. apsvērumā, faktoringa izmantošana aizvien vairāk tiek saistīta ar vajadzību saņemt avansu (deleģētās vadības pakalpojuma pieaugums) un aizvien mazāk - ar nesamaksāšanas riska uzņemšanos (prasījumu piedziņas, finansējuma un garantijas pakalpojuma samazināšanās), un tā kā publiskās organizācijas IFP grāmatvedības uzskaitē nav iespējams noteikt, kādu faktoringa pakalpojuma veidu izvēlējušies tās piegādātāji, Komisija gluži pretēji uzskata, ka publiskās organizācijas IFP konstatētās izmaiņas neļauj padarīt par nederīgu tās argumentāciju un vēl jo mazāk parādīt, ka publiskās organizācijas IFP piegādātāji būtu izdarījuši secinājumu par tās saistību neizpildes riska palielināšanos tās statusa maiņas dēļ.
(210)
Komisija atzīst, ka tā nevar sniegt precīzu tās prēmijas apjoma novērtējumu, kas nepieciešama, lai nodrošinātu piegādātājus pret publiskās organizācijas IFP saistību neizpildes risku, ja tai nebūtu piešķirta valsts garantija. Tomēr Komisija atzīmē, ka, tā kā komisijas maksa par faktoringu, kas minēta 205. apsvēruma b) punktā, reāli sedz trīs atsevišķus pakalpojumus (prasījumu piedziņu, finansējumu un garantiju pret nemaksāšanu), maksimālā minētā summa 2,5 % apmērā no garantētā apgrozījuma jebkurā gadījumā palielina prēmiju, kas nepieciešama, lai nodrošinātos tikai pret saistību neizpildes risku.
(211)
Katrā gadījumā Francijas iestādes saglabā iespēju paziņot precīzāku metodi, lai novērtētu tās priekšrocības, kuras publiskai iestādei attiecībās ar tās piegādātājiem sniedz tai piešķirtā garantija. Pamatojoties uz saimniecisku ekspertīzi, kas apspriesta saistībā ar izmeklēšanu, šī metode vajadzības gadījumā var būt pozitīva Komisijas lēmuma priekšmets, un Francija to var izmantot, lai izpildītu pienākumu sniegt informāciju, kurš noteikts šajā lēmumā.
(212)
Saistībā ar attiecīgajām summām Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka šo preču un pakalpojumu iegādes izmaksas ir tieši iekļautas pieņemtā personāla izmantošanas koeficientā, kas iesaistīts darbībās ar minēto preču un pakalpojumu iegādi (204). Turklāt summas par iesaistīto personālu un telpām nerada nekādus lielus īpašus izdevumus, jo visi saistītie izdevumi jau ir iekļauti iestādes struktūras izmaksās.
(213)
Visbeidzot, attiecībā uz īpaši iegādātām precēm un pakalpojumiem, kas iegādāti tikai, lai veiktu saimnieciskas darbības, Francijas iestādes uzskata, ka gada vidējā summa par šīm piegādēm ir tikai neliela daļa (205) no publiskās organizācijas IFP gada vidējā apgrozījuma. Pamatojoties uz publiskās organizācijas IFP iegūto informāciju, izmantojot tās analītiskās grāmatvedības uzskaites sistēmu, attiecībā uz līgumpētījumiem gada vidējā summa par materiāliem, kurus publiskā organizācija IFP ir iegādājusies, lai 2006.-2009. gadā sniegtu savus pakalpojumus, ir […] (*) euro gadā.
(214)
Komisija uzskata, ka saimnieciskās darbības veikšanai publiskajai organizācijai IFP ir bijušas reālas saimnieciska rakstura priekšrocības, kas izpaudās kā samazinātas piegādātāju cenas un kā rezultātā piegādātāji labvēlīgāk vērtēja uzņēmuma saistību neizpildes risku. Tā kā Komisija nevarēja precīzi noteikt šīs priekšrocības summu, tā uzskata, ka katrā ziņā attiecīgajā laikposmā (2006.-2009.) tā nevar pārsniegt summu vidēji aptuveni […] (*) euro gadā (206).
(215)
Visbeidzot, Komisija atzīmē, ka šāda priekšrocība attiecībās, kuras publiskajai organizācijai IFP ir ar tās piegādātājiem, ir selektīva priekšrocība, jo tās konkurentiem, uz kuriem attiecas vispārējo tiesību sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā, nav līdzvērtīgas garantijas, kuru piešķir valsts un kura pēc būtības ir saistīta ar IFP publiskās iestādes statusu.
C. Priekšrocības attiecībās ar klientiem
(216)
Attiecībā uz pētījumu pakalpojumiem, kurus sniedz publiskā organizācija IFP, Komisija ņem vērā sabiedrības UOP Limited apsvērumus, kura norāda, ka tehnoloģiju nodošanas jomā, kura ir riskanta joma, pircēji ļoti jūtīgi reaģē uz garantijām, kuras šo pakalpojumu sniedzēji var tiem nodrošināt gan saistībā ar līgumisko atbildību, gan ārpuslīgumisko atbildību.
(217)
Tomēr attiecībā uz ārpuslīgumisko atbildību Francijas iestādes 2010. gada 13. janvāra vēstulē precizēja, ka uz privāttiesību komercsabiedrībām un publiskajām iestādēm Francijā dažādi attiecas vispārējo tiesību režīms (Civilkodeksa 1382. pants, kurā jo īpaši aplūkota atbildība par deliktu (207). Tās piebilda, ka publiskās organizācijas IFP darbībai ir īpašs raksturs, jo tā paredz laboratorijas instrumentu, uzliesmojošu materiālu, sprāgstvielu vai toksisku vielu izmantošanu, kas ir liela “rūpnieciskā” riska iespējami avoti (208) apdrošinātāju parasti izmantota termina nozīmē. Tāpēc publiskā organizācija IFP ir noslēgusi dažādus apdrošināšanas līgumus, lai segtu ne vien klasiskos riskus (civiltiesiskā atbildība), bet arī specifiskus riskus, piemēram, riskus, kas saistīti ar jonizējošiem avotiem, vai arī riskus, kas saistīti ar aparātu bojājumiem urbuma tuvumā. Attiecībā uz civiltiesiskās atbildības nodrošināšanu publiskās organizācijas IFP apdrošināšanas līgums sedz četrus riskus - civiltiesiskā atbildība izmantošanas jomā, civiltiesiskā atbildība pēc piegādes, profesionālā civiltiesiskā atbildība un atbildība par vides piesārņošanu.
(218)
No iepriekš minētā izriet, ka nekādā gadījumā publiskā organizācija IFP nav atteikusies no ārpuslīgumiskās atbildības pret valsti, uzņemoties risku izmantot to garantiju, kas izriet no tās EPIC statusa zaudējuma gadījumā, bet tā gluži pretēji tirgū noslēgusi nepieciešamos apdrošināšanas līgumus, lai varētu segt šo risku.
(219)
Attiecībā uz līgumisko atbildību no Francijas iestāžu iesniegtās informācijas, atbildot uz sabiedrības UOP Limited apsvērumiem, īpaši uz tiem, kuri atkārtoti 91. apsvērumā, izriet, ka pakalpojumu sniegšanas jomā publiskās organizācijas IFP atbildība pret saviem klientiem (neatkarīgi no tā, vai tie ir pašas meitasuzņēmumi, vai trešās personas) “ir ierobežota līdz […] (*) % no reāli iekasētās atlīdzības, ar maksimālo iespējamo robežu, kas atkarībā no apstākļiem var sasniegt […] (*) %”, tā, ka, ja klients uzskata, ka publiskās organizācijas IFP darbs nav kvalitatīvs, tai nekādā gadījumā nav pienākuma to neskaitāmas reizes pārtaisīt. Turklāt Komisija ņem vērā to Francijas iestāžu piezīmi, kurā tās konstatē, ka atbildības nekumulēšanas principa dēļ viena līgumslēdzējpuse nevar atsaukties uz ārpuslīgumisko atbildību, lai mēģinātu iegūt kompensāciju par zaudējumiem, kurus tā cietusi saskaņā ar līgumiskām attiecībām (209).
(220)
Tomēr, ņemot vērā to, ka publiskajai organizācijai IFP ir piešķirta valsts garantija, tad klientiem ir pārliecība, ka pret to nekad netiks piemērota likvidācijas procedūra tiesas ceļā un tā vienmēr varēs pildīt savas līgumsaistības, vai gadījumā, ja tā šīs saistības nepildīs, tās klienti saņems kompensāciju par saistību nepildīšanu.
(221)
Līdzīgi argumentācijai, kuru Komisija izklāstīja 204. un turpmākajos apsvērumos par attiecībām ar piegādātājiem, Komisija uzskata, ka valsts garantijas neesības gadījumā klientam, kurš vēlētos saņemt tāda paša līmeņa aizsardzību, būs jāparaksta līgums ar finanšu starpnieku (piemēram, banku iestādi vai apdrošināšanas sabiedrību) par saistību izpildes garantiju (angļu valodā - “performance bond”), lai nodrošinātu tā līguma izpildi, kurš to saista ar publisko organizāciju IFP. Šādas aizsardzības mērķis ir nodrošināt klientam finanšu kompensāciju, ja tam nodarīts kaitējums līguma (pilnīgas vai daļējas) neizpildes dēļ.
(222)
Attiecībā uz šo punktu Komisija ņem vērā, ka Francija ar dažām atrunām, kā norādīts 66. apsvērumā, atzīst, ka “vienīgā šķietamā identificējamā ietekme attiecībā uz publisko organizāciju IFP būtu izmaksu atvieglojums, jo nav parakstīti līgumi par saistību izpildes garantijām.” Francijas iestādes secina, neprecizējot, ka, pamatojoties uz “banku un apdrošināšanas sabiedrību parasti pieprasītajām summām par šādu pakalpojumu sniegšanu, šāda atvieglojuma rezultāts būtu neliels.”
(223)
Komisija vispirms norāda, ka saistību izpildes garantijas aprēķinos iekļauti daudzi faktori, jo īpaši līguma veids, garantētā summa, iesaistītais personāls, finanšu situācija, saistību neizpildes risks, tā uzņēmuma prasījumu apjoms, kura pakalpojumi ir nodrošināti, kā arī citi finanšu elementi, piemēram, honorāri vai komisijas maksa starpniekiem. Pamatojoties uz publiski pieejamo informāciju (210), Komisija uzskata, ka piemērotā likme svārstās no 1 % līdz 5 % no nodrošinātā apgrozījuma.
(224)
Nodrošinājuma tarifu noteikšanas pamatā, ko veic specializēti starpnieki, ir statistikas metodes, kuras, iespējams, izstrādātas attiecībā uz katru riska veidu, tāpēc nav iespējams a priori noteikt fiksētu likmi saistību izpildes garantijām. Garantijas galīgā cena in fine ir atkarīga no lēstās iespējamo zaudējumu summas un to rašanās varbūtības. Tāpēc, ja “darba pilnīgas pabeigšanas” garantiju (parfait achèvement) var piedāvāt dažās nozarēs (piemēram, civilajā celtniecībā un valsts būvdarbos vai starptautiskajā tirdzniecībā), tā kā P&A pēc savas būtības ir riskanta joma, pētniecības darbu pircējam nav nekādas pārliecības, ka to beigās tiks iegūti izmantojami rezultāti, attiecībā uz līgumpētījumu pakalpojumiem nevar plānot vairāk nekā tikai “lielāko pūliņu” (meilleur effort) nodrošinājumu. Šajā sakarībā Komisija atzīmē, ka publiskās organizācijas IFP klientiem, tostarp tās meitasuzņēmumiem, līgumsaistībās garantētā summa nepārsniedz vienreiz sniegto pētniecības darbu cenu.
(225)
Komisija atzīst, ka tā nevar sniegt precīzu prēmijas summas novērtējumu, kas būtu nepieciešama, lai garantētu klientiem (tostarp meitasuzņēmumiem) publiskās organizācijas IFP“lielākos pūliņus”, sniedzot pētījumu pakalpojumus. Uz jautājumiem par šo punktu Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka arī tām nav informācijas par tirgū prasīto prēmiju līmeni, lai segtu specifiskos riskus P&A jomā. Tomēr Komisija uzskata, ka prēmijai, kuru pieprasītu tirgū šāda riska segšanai (kas attiecas tikai uz “lielākajiem pūliņiem” pētniecībā, un tātad ir mazāks nekā risks, kas saistīts ar līgumā paredzētā “darba pilnīgu pabeigšanu”), no loģikas viedokļa vajadzētu būt mazākai par 223. apsvērumā minēto maksimālo vērtējumu. Komisija arī uzskata, ka maksimālā likme 5 % apmērā no apgrozījuma, ko rada nodrošinātais pakalpojums, katrā gadījumā ir prēmiju palielinošs faktors, kas nepieciešams, lai segtu šādu risku.
(226)
Attiecībā uz to saimnieciskās darbības summu, kuru var segt ar šādu garantiju, Komisija norāda, ka šī darbība izpaužas divos veidos: no vienas puses, infrastruktūras iznomāšana, pētniecības personāla izmantošana un juridisko pakalpojumu sniegšana, kā arī līgumpētījumi, ko veic publiskā organizācija IFP (gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā), un, no otras puses, publiskās organizācijas IFP tehnoloģiju pārnese uz meitasuzņēmumiem Axens un Prosenat to ekskluzīvās darbības jomās. Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP darbībām tās meitasuzņēmuma Beicip-Franlab (211) ekskluzīvās darbības jomā Komisija jau konstatēja, ka tās tiek pilnībā finansētas no ieņēmumiem, kas gūti naftas ieguves lauku ekspluatācijas un ar naftas ieguvi saistītas programmatūras izstrādes konsultāciju tirgū. Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 noteica, ka grupas iekšienē nav notikusi publiskās organizācijas IFP publiskā finansējuma pārvešana uz tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab, jo abu struktūru komercattiecības īstenotas atbilstoši parastajiem tirgus noteikumiem. Tā kā atlīdzība, ko Beicip-Franlab iemaksājusi publiskajai organizācijai IFP, “vairāk nekā pietiekami” (212) sedz izmaksas par darbiem, kurus publiskā organizācija IFP veikusi sava meitasuzņēmuma ekskluzīvajā darbības jomā, Komisija var secināt, ka pielietotā tarifu noteikšana ir tāda, ka Beicip-Franlab jebkurā gadījumā jau uzņemas segt iespējamu valsts garantijas papildu ietekmi uz pētniecības izmaksām, kuras sedz publiskā organizācija IFP. Šādos apstākļos meitasuzņēmuma un mātesuzņēmuma komercattiecību segums, izmantojot valsts garantiju, nepiešķir konkurences priekšrocības darbībām, kuras publiskā organizācija IFP veic sava meitasuzņēmuma Beicip-Franlab ekskluzīvās pētniecības jomās. Tāpēc iespējamais to segums, izmantojot valsts garantiju, nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(227)
Attiecībā uz pirmā veida darbību, kuru veic publiskā organizācija IFP gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā, Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja summu, par kādu no 2006. līdz 2009. gadam publiskā organizācija IFP ir veikusi saimniecisko darbību. No šīs informācijas izriet, ka vidējais gada apgrozījums par pētniecības pakalpojumiem šajā laikposmā ir ap […] (*) euro, no kuriem […] (*) euro trešo personu vārdā, bet […] (*) euro meitasuzņēmumu vārdā.
(228)
Turklāt Francijas iestādes iesniedza datus par administratīvajiem pakalpojumiem, ko sniegusi publiskā organizācija IFP saviem meitasuzņēmumiem tajā pašā laikposmā. No šīs informācijas izriet, ka kopš 2006. gada vidējā summa gadā, par kuru publiskā organizācija IFP nosūtījusi rēķinus saviem meitasuzņēmumiem, ir ap […] (*) euro par norīkoto personālu un […] (*) euro par biroja pakalpojumu izmaksām (213).
(229)
Attiecībā uz otrā veida darbību, proti, publiskās organizācijas IFP tehnoloģiju pārnesi meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat ekskluzīvās darbības jomā, vispirms jānorāda, ka Lēmumā C 51/2005 jau iekļautas summas par 2006. gadu:
a)
Axens ekskluzīvajā jomā publiskā organizācija IFP par […] (*) euro īstenojusi tehniskās iespējamības pētījumus, rūpnieciskās izpētes projektus un par […] (*) euro rūpnieciskās izpētes darbus, kopā saimniecisko darbību par […] (*) euro;
b)
Prosernat ekskluzīvajā jomā publiskā organizācija IFP par […] (*) euro veikusi tehniskās iespējamības pētījumus un par […] (*) euro rūpnieciskās izpētes darbus, kopā saimniecisko darbību par […] (*) euro;
c)
kopā publiskā organizācija IFP par 56,4 miljoniem euro ir sniegusi pētniecības pakalpojumus savu meitasuzņēmumu ekskluzīvajās jomās (no tiem 7,4 miljoni euro par tehniskās iespējamības pētījumiem un 49,0 miljoni euro par rūpnieciskās izpētes darbiem), lai gan tās pašu līdzekļu summa bija tikai […] (*) euro, tāpēc Komisija uzskatīja, ka šīs pētniecības darbības ir subsidētas no valsts līdzekļiem 11,3 miljonu euro apmērā (proti, atbalsta intensitāte (214) ir 20 %).
(230)
Attiecībā uz turpmākajiem gadiem atbilstoši iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 5. panta 1. punktam līdz ekskluzīvo nolīgumu termiņa beigām Francijai būs “jāsniedz Komisijai detalizēts gada pārskats par projektiem, ko publiskā organizācija IFP īsteno Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās.” Informācija, kura iekļauta gada pārskatos, ļauj precīzi aprēķināt gada summu par publiskās organizācijas IFP sniegtajiem pētniecības pakalpojumiem tās meitasuzņēmumu vārdā un to ekskluzīvajā darbības jomā.
(231)
Līdz šim Francija ir iesniegusi Komisijai gada pārskatus par 2007., 2008. un 2009. gadu. Ņemot vērā grāmatvedības datu apstrādei nepieciešamo laiku, pārskats par 2010. gadu tiks iesniegts 2011. gadā.
(232)
Ekskluzīvajās Axens jomās tā saimnieciskā darbība attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2009. gadam (tūkstošos euro) ir apkopotas 3. tabulā, kas norādīta šajā apsvērumā.
3. tabula.
Publiskās organizācijas IFP darbība Axens ekskluzīvajās jomās no 2007. līdz 2009. gadam
(tūkstošos euro)
Kopā
Kopējās izmaksas
Kopā pašu līdzekļi
Publiskie līdzekļi (+) vai peļņa (-)
2007. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Pētniecības pakalpojumi, ko sniedz publiskā organizācija IFP Axens ekskluzīvajā jomā, veidojusi saimniecisko darbību par […] (*) euro 2007. gadā, […] (*) euro 2008. gadā un […] (*) euro 2009. gadā, līdzīgi tai, ko Komisija Lēmumā C 51/2005 konstatējusi attiecībā uz 2006. gadu ([…] (*) euro).
(234)
Prosernat ekskluzīvajās jomās šī saimnieciskā darbība attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2009. gadam (tūkstošos euro) apkopota 4. tabulā, kas norādīta šajā apsvērumā.
4. tabula.
Publiskās organizācijas IFP darbība Prosernat ekskluzīvajās jomās no 2007. līdz 2009. gadam
(tūkstošos euro)
Kopā
Kopējās izmaksas
Kopā pašu līdzekļi
Publiskie līdzekļi (+) vai peļņa (-)
2007. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Pētniecības pakalpojumi, ko sniedz publiskā organizācija IFP Prosernat ekskluzīvajā jomā, veidojusi saimniecisko darbību par […] (*) euro 2007. gadā, […] (*) euro 2008. gadā un […] (*) euro 2009. gadā, līdzīgi tai, ko Komisija Lēmumā C 51/2005 konstatējusi attiecībā uz 2006. gadu ([…] (*) euro).
(236)
Pamatojoties uz iepriekš norādīto, Komisija uzskata, ka publiskā organizācija IFP, tostarp tās meitasuzņēmumi Axens un Prosernat to ekskluzīvajās jomās, saimnieciskas darbības veikšanai ir guvusi reālas saimnieciska rakstura priekšrocības, kas izpaudās, ka netika maksāta prēmija, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākajiem pūliņiem, ko tā varēja sniegt saviem klientiem attiecībā uz pētniecības darbībām. Tā kā Komisija nevarēja aprēķināt precīzi šo priekšrocību summu, ņemot vērā riska seguma specifiku, tā katrā gadījumā uzskata, ka tās attiecībā uz katru pakalpojumu un uz katru gadu nevar pārsniegt summas, kas iekļautas 5. tabulā šajā apsvērumā (kur saīsinājums “EUR” nozīmē “euro”, bet saīsinājums “MEUR” - “miljonus euro”).
5. tabula.
Multiplikatori attiecībā uz publiskās organizācijas IFP gūtajām saimnieciskajām priekšrocībām attiecībās ar klientiem neierobežotas garantijas dēļ no 2006. līdz 2009. gadam
2006. g.
2007. g.
2008. g.
2009. g.
Pētniecības pakalpojumi (neskaitot meitasuzņēmumu ekskluzīvās jomas)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators (215)
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Meitasuzņēmumu vārdā
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Trešo personu vārdā
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Administratīvie pakalpojumi
Summas par norīkotajiem darbiniekiem
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Summas par biroja pakalpojumu izmaksām
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pakalpojumi Axens ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Pakalpojumi Prosernat ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kopā meitasuzņēmumiem
[…] (*)
[…] (*) MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Kopā trešām personām
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Katrā gadījumā Francijas iestādes saglabā iespēju paziņot par precīzāku metodi, lai novērtētu priekšrocības, ko publiskajai organizācijai IFP tās attiecībās ar klientiem piešķir garantija. Šī metode, kuras pamatā ir saimnieciska rakstura atzinums, kas izmeklēšanas gaitā tika iegūts diskusijās, attiecīgā gadījumā būs Komisijas pozitīva lēmuma priekšmets, un Francija to varēs izmantot, lai izpildītu pienākumu sniegt informāciju, kurš precizētas šajā lēmumā.
(238)
Visbeidzot, Komisija norāda, ka šādas priekšrocības publiskās organizācijas IFP attiecībās ar klientiem ir selektīva priekšrocība, jo tās konkurentiem, uz kuriem attiecas vispārējo tiesību sanācijas un likvidācijas procedūras tiesas ceļā, nav garantijas, kas ir līdzvērtīga valsts sniegtajai garantijai un kas pēc būtības saistīta ar IFP publiskās iestādes statusu.
7.1.4.2. Grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem nodotās priekšrocības
(239)
Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem Komisija lēmumā par procedūras sākšanu norādīja, ka iepriekšējās izpētes posmā nevar izslēgt, ka “jebkuru priekšrocību, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, kā, piemēram, jo īpaši labvēlīgāki aizņēmuma nosacījumi, var izmantot arī meitasuzņēmumi” (216).
(240)
Padziļinātās izpētes beigās 7.1.1.2. daļā norādīto iemeslu dēļ, ņemot vērā to, ka Francijas tiesību aktos nav noteikta akcionāra vispārēja atbildība par komercsabiedrību grupu meitasuzņēmumiem, nevar uzskatīt, ka publiskā organizācija IFP un tātad arī Francijas valsts var būt atbildīgas par parādsaistību atmaksāšanu, ko izsniegušas trešās personas Axens un Prosernat saimnieciskajai darbībai, jo īpaši, ja attiecībā uz šiem meitasuzņēmumiem tiktu piemērota likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
(241)
Tomēr jāatzīmē, ka iepriekšminētajā lēmumā N 531/2005, lai gan Komisija, kā norādīts 177. apsvērumā, uzskatīja, ka uz La Banque Postale kā akciju sabiedrību saistībā ar sanācijas un likvidācijas procedūru tiesas ceļā attiecas vispārējās tiesības un tai tās pašas labā netika piešķirta neierobežota valsts garantija, Komisija tomēr skatīja jautājumu par iespējamu valsts garantijas seku pārvedumu meitasuzņēmumam, kas bija piešķirta tā vienīgajam akcionāram (217).
(242)
Precīzāk, Komisija uzskatīja (218), ka grupas funkcionēšanas struktūra izraisa akcionāra (La Poste) un meitasuzņēmuma (La Banque Postale) mijiedarbību šādu efektu pievienošanas rezultātā: i) meitasuzņēmums izmanto cilvēkresursus un materiālos resursus, ko tā rīcībā nodevis mātesuzņēmums, un ii) šo līdzekļu atlīdzība, pamatojoties uz izmaksām, ko sedzis mātesuzņēmums, lai tādu saimnieciska rakstura priekšrocību, kas samazina La Poste izmaksas, atlīdzība, ko La Banque Postale iemaksā mātesuzņēmumam, varētu tikt proporcionāli samazināta un izraisītu šīs saimnieciskā rakstura priekšrocības (vismaz daļēju) pārvedumu meitasuzņēmumam.
(243)
Līdzīgā veidā iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 Komisija uzskatīja, ka pastāv zināma savstarpēja ietekme, jo īpaši publiskās organizācijas IFP tarifu izvēlē attiecībā uz Axens un Prosernat sniegtajiem pakalpojumiem to ekskluzīvajā jomā tā, lai komerciālās attiecības grupā nepakļautos tirgus loģikai, bet gluži pretēji padarītu iespējamas šķērssubsīdijas meitasuzņēmumu saimnieciskajai darbībai, izmantojot publiskos finanšu līdzekļus, kas ir mātesuzņēmuma rīcībā. Kā norādīts 226. apsvērumā, Komisija turklāt secināja, ka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmuma Beicip-Prosernat (219) attiecības veidotas atbilstīgi parastajiem tirgus nosacījumiem.
(244)
Iepriekšminētajā La Banque Postale lietā Komisija uzskatīja, ka Francijas iestādēm nepieciešams uzņemties saistības, kuras ļauj ieviest mehānismu, kas neitralizētu meitasuzņēmuma līmenī iespējamās priekšrocības attiecībā uz mātesuzņēmumu. Attiecībā uz finansējuma nosacījumiem šīs saistības izpaužas tādējādi, ka “katras operācijas gaitā finansējuma līgumā rakstveidā jānorāda (attiecībā uz katru šajā līgumā minēto instrumentu), ka atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši tam, ka attiecībā uz katru garantiju nepieciešama tiesību aktos skaidri noteikta atļauja), šai finansējuma operācijai netiks piešķirta nekāda vieda - tieša vai netieša - valsts garantija. Katras operācijas emisijas prospektā jāpublisko šis līguma noteikums.” (220)
(245)
Šajā konkrētajā gadījumā Francijas iestādes apņēmās attiecībā uz aizņēmuma nosacījumiem publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) rakstveidā finansējuma līgumā norādīt (attiecībā uz katru līgumā minēto instrumentu) katras operācijas gaitā, ka “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši tam, ka attiecībā uz katru garantiju nepieciešama tiesību aktos skaidri noteikta atļauja) šai finansējuma operācijai netiks piešķirta nekāda veida - tieša vai netieša - valsts garantija.”
(246)
Attiecībā uz to, ka meitasuzņēmumi izmanto cilvēkresursus un materiālus, ko to rīcībā nodevis mātesuzņēmums, kā Komisija norādīja iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005, “ja pastāv saimniecisko darbību subsīdijas, tad tās rodas no atlīdzības, ko attiecīgie meitasuzņēmumi maksā mātesuzņēmumam, un ir atspoguļotas IFP grāmatvedības datos” (221). Izpētot publiskās organizācijas IFP grāmatvedības datus, vienīgie izmaksu elementi, kurus Komisija neņēma vērā iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 attiecībā uz 2006. gadu un attiecībā uz nākamajiem gadiem Francijas iestāžu nosūtītajos gada pārskatos, ir tie, kas saistīti ar publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem sniegto pakalpojumu segšanu, izmantojot neierobežotu garantiju. Prēmijai, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākai piepūlei, kas nav samaksāta valstij, arī nevarēja noteikt tarifu saistībā ar meitasuzņēmumiem sniegtajiem pakalpojumiem.
(247)
Tāpēc jāuzskata, ka saimnieciskā rakstura priekšrocība, kas publiskajai iestādei radusies kā garantija tās statusa dēļ, tika pārvesta uz privāttiesību meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat.
(248)
Attiecībā uz līgumiem, kurus parakstījusi publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi Axens, Prosernat un Beicip-Franlab ar kopējiem piegādātājiem, kurus Komisija minēja lēmumā par procedūras sākšanu un sabiedrība UOP Limited minēja savās piezīmēs, kā norādīts 73. apsvērumā, to esību, protams, apstiprināja arī Francijas iestādes, taču tās precizēja, ka tie attiecas galvenokārt uz (gaisa un dzelzceļa) transportu attiecībā uz dažādu struktūru personāla komandējumiem. Komisija uzskata, ka meitasuzņēmumi varēja izmantot grupai IFP piešķirtus labvēlīgākus iepirkuma nosacījumus, kas nav nepārprotami noteikts attiecībā uz attiecīgajām piegādēm, drīzāk atlaižu politikas dēļ, kuru, iespējams, ieviesa piegādātāji kopīgo iepirkumu gadījumā, nekā garantiju iespējamās ietekmes dēļ. Katrā gadījumā, pat ja pieņem, ka 7.1.4.1. daļas B punktā norādīto analīzi attiecībā uz publisko iestādi var pārnest uz meitasuzņēmumiem par kopīgi iegādāto aprīkojumu un ka meitasuzņēmumiem šāds mehānisms ļauj izmantot to priekšrocību pārnesi, kuras garantiju veidā izmanto publiskā organizācija IFP, lētāk iegādājoties šos pakalpojumus, summas, kas ar to saistītas, būtu tik niecīgas, ka Komisija pauž šaubas par to, ka tās ir reāla saimnieciska priekšrocība.
(249)
Tāpēc atbilstoši iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 norādītajiem secinājumiem vienīgās darbības, uz kurām var attiecināt priekšrocību, kas izriet no mātesuzņēmumam piešķirtās valsts garantijas seguma pētniecības darbībām, kuras tiek veiktas meitasuzņēmumu ekskluzīvajās darbības jomās, attiecas tikai uz “[publiskās organizācijas IFP ] ieguldījumu darbībās, kas tiek veiktas Axens un Prosernat darbības jomā” (222). Attiecībā tieši uz priekšrocībām, kuras pārnestas uz Axens un Prosernat, tā kā nevar precīzi noteikt šīs priekšrocības summu, Komisija uzskata, ka katrā gadījumā attiecībā uz katru pakalpojumu un uz katru gadu tā nevar pārsniegt summas, kas norādītas 236. apsvērumā iekļautajā 5. tabulā.
(250)
Komisija uzskata, ka šāda saimnieciska rakstura priekšrocība, ko publiskā organizācija IFP pārnes saviem privāttiesību meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, ir selektīva priekšrocība, jo šo meitasuzņēmumu konkurentiem nav piekļuves publiskās organizācijas IFP tehnoloģijām, cilvēkresursiem un materiālajiem resursiem ar tikpat labvēlīgiem nosacījumiem.
7.1.5. KONKURENCES IZKROPĻOJUMI UN TIRDZNIECĪBAS IESPAIDOŠANA
(251)
Pētītais pasākums var izraisīt publiskās organizācijas IFP darbības izmaksu samazināšanu attiecībā uz pakalpojumiem, ko tā sniedz trešām personām (līgumpētījumi), kā arī Axens un Prosernat darbības izmaksu samazināšanu attiecībā uz pakalpojumiem, ko tie saņem no mātesuzņēmuma (pētījumi to ekskluzīvajās jomās, līgumpētījumi, personāla un materiālu izmantošana, administratīvo pakalpojumu sniegšana), kā rezultātā IFP grupai piešķirti labvēlīgāki nosacījumi un tiek kropļota konkurence LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(252)
Tā kā tirgi, kuros darbojas grupa IFP, jo īpaši līgumpētījumu tirgus, kas tieši attiecas uz publisko organizāciju IFP, katalizatoru tirgus un tehnoloģiju tirgus naftas pārstrādes un naftas ķīmijas rūpniecībai, kas attiecas uz meitasuzņēmumu Axens, kā arī izpētes, pakalpojumu un to iekārtu piegādes tirgus, ko izmanto gāzes attīrīšanas un atsērošanas jomā, kas attiecas uz meitasuzņēmumu Prosernat, ir plašai tirdzniecībai atvērti tirgi Eiropas Savienībā, šāds pasākums var nelabvēlīgi ietekmēt konkurējošos uzņēmumus, kuri darbojas vai vēlas darboties līdzīgās saimnieciskajās jomās attiecīgajos tirgos.
(253)
Šajos apstākļos neierobežotas valsts garantijas esība par labu publiskajai organizācijai IFP var kropļot konkurenci un iespaidot tirdzniecību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
7.1.6. SECINĀJUMS PAR PASĀKUMA ATBALSTA RAKSTURU
(254)
Garantija, ko valsts piešķir par labu publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ, ir valstij piedēvējams valsts līdzekļu piešķīrums un kropļo vai draud kropļot konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, piešķirot labākus nosacījumus grupai IFP.
(255)
Komisija secina, ka šī garantija ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
7.2. ATBALSTA PASĀKUMA NELIKUMĪBA
(256)
Pirms statusa maiņas IFP bija privāttiesību juridiska persona, kas izveidota kā profesionāla iestāde tiesību akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-621 par profesionālo interešu pārvaldi - nozīmē. Šādas iestādes statusā uz IFP attiecās vispārējo tiesību procedūras jomā, kas attiecas uz sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā, un tā nesaņēma valsts garantijas, kas tai tika piešķirtas, iegūstot EPIC statusu.
(257)
Pēc 2006. gada 6. jūlija dekrēta, ko pieņēma saskaņā ar 2005. gada 13. jūlija Likumu Nr. 2005-781, IFP2006. gada 7. jūlijā kļuva par EPIC. Šī statusa maiņa ir pamats, lai publiskajai organizācijai IFP piešķirtu neierobežotu valsts garantiju. Tāpēc attiecīgais pasākums jākvalificē kā jauns atbalsts procedūras regulas 1. panta c) punkta nozīmē.
(258)
Atbilstoši procedūras regulas 2. panta 1. punktam dalībvalstīm ir pienākums laikus paziņot “par visiem projektiem piešķirt jaunu atbalstu”. Tā kā Francija oficiāli nepaziņoja par publiskās organizācijas IFP statusa maiņu, bet tikai uz to kā blakus jautājumu norādīja saistībā ar citu procedūru, un ka pasākuma reālā īstenošana notika, neizpildot nosacījumu par Komisijas iepriekšējas piekrišanas saņemšanu, Francijas valdība šo konkrēto valsts atbalstu īstenoja, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
(259)
Tāpēc Komisija uzskata, ka šis pasākums ir nelikumīgs valsts atbalsts procedūras regulas 1. panta f) punkta nozīmē.
7.3. ATBALSTA PASĀKUMA SADERĪBA
7.3.1. ATBALSTS LĪGUMPĒTĪJUMU JOMĀ UN PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP SNIEGTIE PAKALPOJUMI
(260)
Pakalpojumu sniegšana izpaužas kā pētījumu infrastruktūras izīrēšana, personāla izmantošana vai juridisku pakalpojumu sniegšana (meitasuzņēmumu vārdā).
(261)
Līgumpētījumu pakalpojumi galvenokārt attiecībā uz publisko organizāciju IFP ir sniegt atbalstu klientam (trešai personai vai meitasuzņēmumam (223), kas vēlas veikt pētniecību, lai labāk saprastu un pārvaldītu kādu zinātnisku vai tehnisku parādību (224). Pieprasījums var būt vairāk vai mazāk precīzs un atstāt publiskajai organizācijai IFP plašu vai ne tik plašu rīcības brīvību, sākot ar klienta noteiktas precīzas specifikācijas ievērošanu līdz pilnīga pētniecības pakalpojuma sniegšanai, iekļaujot ieteikumus. […] (*) Pamatojoties uz katru pieprasījumu, publiskā organizācija IFP formulē tehnisko un komerciālo priekšlikumu kopā ar īstenošanas līguma noteikumiem, kas tad ir priekšmets sarunām ar klientu. Francijas iestādes ilustrēja līgumpētījumu pakalpojumus un pakalpojumus, ko sniedz publiskā organizācija IFP tās trijās kompetences jomās (CREP, CRRP, CRME).
(262)
CREP līmenī pakalpojumu mērķis ir apstiprināt un/vai uzlabot metodes, tehnoloģijas un programmatūras, kas izveidotas pētījumu centrā. Turklāt, lai veiktu dažus pasūtījumus, CREP nodod savu rūpniecisko partneru rīcībā iekārtas un aprēķinu algoritmus, kas ir publiskās organizācijas IFP specifika, vai retus atzinumus, kas nav pieejami komerciāla pakalpojuma gadījumā, ko sniedz privāts uzņēmējs. Šos pakalpojumus var klasificēt šādās kategorijās:
a)
pakalpojumi, kuriem nepieciešams īpašs aprīkojums, kuram līdzvērtīga pasaulē nav vai ir ļoti nelielā skaitā (225);
b)
gadījumu interpretācija, kuriem nepieciešama publiskās organizācijas IFP izstrādātas programmatūras, kuras vēl nav laistas tirgū vai kuru izmantošana šādos precīzos apstākļos prasa īpašas zināšanas, izmantojot publiskās organizācijas IFP kompetenci (226);
c)
publiskās organizācijas IFP īpašās kompetences izmantošana (227);
d)
izstrādes stadijā esoša atzinuma izmantošana, lai novērtētu kompetenci, izstrādātās tehnoloģijas un metodes (228).
(263)
CRRP līmenī līgumpētījumu pakalpojumi, piemēram, bija atbalsts ārvalstu universitātei (229) darbību īstenošanai, kas attiecas uz IFP īpašo kompetenci katalizatoru jomā, darbi attiecībā uz “[…] (*) (230)”, lai novērtētu […] (*) fenomenu, vai izpēte (231) par […] (*).
(264)
CRME līmenī līgumpētījumu pakalpojumi, piemēram, tika veikti mašīnbūvētāju vārdā […] (*), sākot no […] (*), […] (*) un publiskās organizācijas IFP metodes (232), pētījums […] (*) (233), kura pamatā ir publiskās organizācijas IFP pētījumi […] (*), vai pārbaudes […] (*) par […] (*), ko izstrādāja publiskā organizācija IFP (234).
(265)
No šī apraksta izriet, ka to līgumpētījumu, ko publiskā organizācija IFP veic trešo personu vārdā, mērķis ir tehniskās iespējamības izpētes veikšana pirms pētījuma uzsākšanas vai jaunu zināšanu un prasmju ieguve Institūta kompetences jomā, vai publiskās organizācijas IFP zināšanu un izstrādāto tehnoloģiju izmantošana, lai izstrādātu jaunus produktus, paņēmienus vai pakalpojumus.
(266)
Francijas iestādes iesniedza aprēķinus par publiskās organizācijas IFP laikposmā no 2004. līdz 2009. gadam veiktajiem līgumpētījumiem un pakalpojumu sniegšanu trešo personu vārdā. No iesniegtās informācijas izriet, ka šie pētījumu pakalpojumi gadā veido aptuveni [0-5] (**) % no kopējā publiskās organizācijas IFP budžeta (proti, […] (*) euro par pakalpojumiem no aptuveni 300 miljonu euro lielā budžeta), tā kā šo darbību var kvalificēt kā publiskās organizācijas noturīgu darbību.
7.3.1.1. Pieņēmums par valsts atbalsta piešķīrumu trešām personām vai meitasuzņēmumiem
(267)
Atbilstoši Nostādņu P&A&I 3.1.2. punktam, ja bezpeļņas pētniecības organizācijas laiku pa laikam veic saimniecisku darbību, piemēram, infrastruktūru iznomāšanu, pakalpojumu sniegšanu komercuzņēmumiem vai līgumpētījumu izpildi, šo saimniecisko darbību finansēšana no valsts līdzekļiem parasti nozīmē valsts atbalstu. Tomēr, ja var pierādīt, ka visi valsts līdzekļi ir nodoti galasaņēmējam un starpniekam nav piešķirtas priekšrocības, starpniekorganizācija var nebūt valsts atbalsta saņēmēja.
(268)
Šajā konkrētajā gadījumā, ja pētniecības organizācija, publiskā organizācija IFP, veic līgumpētījumus, un to sedz neierobežota valsts garantija, jāuzskata, ka tā saņem valsts atbalstu, izņemot, ja var pierādīt, ka šo pakalpojumu pārdošanas cena ir ļāvusi visu valsts atbalstu nodot saviem klientiem.
(269)
Tarifu noteikšana publiskās organizācijas IFP līgumpētījumu pakalpojumiem notiek, pamatojoties uz pilnīgu to pašizmaksu (235), kurai tiek pievienots peļņas procents, kura likme variē atkarībā no sarunām ar klientu, kas minētas 261. apsvērumā. Ņemot to vērā, vienīgais izmaksu elements, ko publiskā organizācija IFP nav ņēmusi vērā, tieši atbilst publiskās organizācijas IFP nodrošinājuma prēmijai par saistību izpildes garantiju (vai par lielāko piepūli).
(270)
Attiecībā uz tiem līgumpētījumu pakalpojumiem, ko publiskā organizācija IFP sniedz meitasuzņēmumu Axens un Prosernat vārdā, Komisija uzskata, ka saimnieciskā rakstura priekšrocības, ko sniedz garantija, var saglabāties attiecībā uz publisko organizāciju IFP un vajadzības gadījumā tikt izmantotas citiem mērķiem, vai, ņemot vērā šo meitasuzņēmumu saites, kas tās vieno ar mātesuzņēmumu, īpašo raksturu, nodota meitasuzņēmumiem, izmantojot tarifu noteikšanu:
a)
pirmajā gadījumā atbalsta saderība ir izklāstīta šajā nodaļā;
b)
otrajā gadījumā Komisija atsaucas uz saderības analīzi, kas izklāstīta 7.3.2. daļā, kurā piesardzības nolūkos iekļautas summas, kas izmantotas meitasuzņēmumiem, iespējams, nodoto priekšrocību novērtēšanā.
(271)
Tāpat arī attiecībā uz klientiem - trešām personām -, ja varētu noteikt, ka summa, kas atbilst šim papildu izmaksas elementam, ir sistemātiski nodota trešām personām, izmantojot tarifu noteikšanu, tad atbalstu nodošanas detalizētā pārbaudē, visticamāk, tiks uzrādītas de minimis summas (236). No Francijas iestāžu iesniegtās informācijas patiešām izriet, ka vairākums pakalpojumu, par kuriem izrakstīti rēķini, veido mazāk nekā […] (*) euro apgrozījuma (proti, maksimālo riska segumu par saistību nepildīšanu […] (*) euro), svarīgākais līgums ir tikai […] (*) euro (proti, maksimālais riska segums par saistību nepildīšanu […] (*) euro).
(272)
Tomēr nevar izslēgt, ka peļņas nodrošināšanas rīcība, ko pieņēmusi publiskā organizācija IFP, ne vienmēr ir ļāvusi pilnībā nodot valsts atbalsta summu līgumpētījumu pakalpojumu klientam. Šādā gadījumā garantijas prēmijas nesamaksāšana valstij par līgumpētījumu pakalpojumu līgumu segšanu, kas sniegti trešām personām, ir papildu valsts finansējums, ko valsts nodevusi publiskās organizācijas rīcībā.
(273)
Attiecīgais publiskais finansējums tādējādi varētu tikt izmantots trijiem mērķiem:
a)
lai finansētu publiskās iestādes nesaimnieciskā rakstura darbības, kas nav valsts atbalsts;
b)
lai finansētu citas līgumpētījumu darbības trešo personu vai meitasuzņēmumu vārdā. Šis gadījums detalizēti analizēts 7.3.1.2. sadaļā;
c)
lai finansētu pētījumus, ko veic publiska organizācija tās meitasuzņēmumu ekskluzīvajās darbības jomās, kas tāpēc varētu tikt pieskaitīti tai valsts atbalsta summai, kas jau nodota meitasuzņēmumiem. Šīs gadījums detalizēti analizēts 7.3.2. daļā.
7.3.1.2. Pētniecības struktūrai līgumpētījumu veikšanai un tās galveno darbību - publiskas neatkarīgas pētniecības - papildinošu pakalpojumu sniegšanai piešķirtas valsts garantijas saderība
(274)
Pirms šā gadījuma īpatnību izpētes Komisija ir nolēmusi atkārtoti paust savu principiālo nostāju, ko tā izmanto lēmumu pieņemšanas praksē, saskaņā ar kuru neierobežota valsts garantija, ar ko sedz saimnieciskas darbības, principā ir nesaderīgs valsts atbalsts (237). Parasti Komisija uzskata, ka neierobežotas garantijas nozarē, kas atvērta konkurencei, nav saderīgas ar LESD, jo īpaši tāpēc, ka šādas garantijas dēļ valstij jāuzņemas visi riski, kas saistīti ar saimniecisko darbību, tas atbrīvo uzņēmumu, kas saņem šo garantiju, no tā, ka viņam jāsedz šī seguma izmaksas, un izraisa bezrūpīgas rīcības risku (aléa moral), kas mudina uzņēmumu - garantiju saņēmēju -, kas pasargāts no jebkādām bankrota briesmām, vairāk riskēt salīdzinājumā ar tādu situāciju, kurā uzņēmumam būtu jāuzņemas šādas rīcības visas negatīvās sekas. Saskaņā ar proporcionalitātes principu šādas neierobežotas garantijas vairumā gadījumu nevar tikt attaisnotas ar vispārējās intereses saimniecisko uzdevumu, ja neierobežotās garantijas gadījumā izrādās neiespējami pārbaudīt, vai atbalsta summa nepārsniedz sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas (238).
(275)
Šajā konkrētajā gadījumā jānorāda, ka Francijas tiesību aktos publiskajai organizācijai IFP uzticēti sabiedriskā pakalpojuma pienākumi, kas izpaužas trīskāršā pētniecības, apmācības un dokumentācijas uzdevumā, kas pretēji vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem (239) nav iekļauti saimniecisko darbību jomā Savienības tiesību aktu nozīmē. Nesaimnieciska rakstura darbību segšana ar valsts garantiju statusa dēļ nav iemesls valsts atbalsta piešķiršanai. Turklāt publiskās organizācijas IFP galvenās darbības ir nesaimnieciska rakstura darbības. Tāpēc tās garantijas ietekme, kuru tā izmanto statusa dēļ, galvenokārt koncentrējas uz nesaimnieciska rakstura darbībām un uz papildpakalpojumiem līgumpētījumu sakarā un pakalpojumiem attiecas pakārtoti.
(276)
Turpretī, ja garantija sedz pētniecības struktūru saimnieciskas darbības, piemēram, līgumpētījumus vai pakalpojumu sniegšanu, neveicot tarifu noteikšanu atbilstoši tirgus cenām, tā piešķir pētniecības struktūrai valsts atbalstu, kas, kā iepriekš paskaidrots, var tikt pievienots tās nesaimnieciskā rakstura vispārējās nozīmes darbību (neatkarīgie publiskie pētījumi) publiskajam finansējumam vai citu saimniecisko darbību līgumpētījumu un pakalpojumu sniegšanas finansējumam, vai visbeidzot, tehnoloģiju nodošanas Axens un Prosernat (240) darbību finansējumam.
(277)
Divos pirmajos gadījumos jākonstatē, ka šajā konkrētajā gadījumā, neraugoties uz valsts garantijas a priori neierobežoto raksturu, ir iespējams izņēmuma kārtā a posteriori novērtēt garantijas bruto dotācijas ekvivalenta koeficientu (riska prēmija, kas netiek valstij samaksāta) 2006.-2009. gadam, kas papildina (tik lielā mērā, cik tā saglabāta attiecībā uz publisko organizāciju IFP) tos valsts līdzekļus, ko valsts jau iemaksājusi šai organizācijai, lai segtu neatkarīgās publiskās pētniecības un līgumpētījumu vai pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas.
(278)
Tāpēc Komisija uzsver, ka līgumpētījumi un pakalpojumu sniegšana, ko sedz valsts garantija, tomēr attiecas tikai uz publisko neatkarīgo pētniecību “papildinošām” darbībām, proti, saimniecisko darbību, kura:
a)
nekaitē pētnieciskās struktūras normālai darbībai, neatkarībai vai neitralitātei;
b)
notiek parastajos tirgus apstākļos, jo īpaši atbilstoši tirgus cenām vai, ja nav tirgus cenu, par cenu, kas atspoguļo visas izmaksas (neskaitot garantijas ietekmi), kas palielināta par saprātīgu peļņas procentu;
c)
tiek iegrāmatota atsevišķi no publiskās neatkarīgās pētniecības darbībām, jo īpaši saistībā ar to attiecīgajām izmaksām un finansējumu;
d)
pēc būtības ir saistīta ar publisko neatkarīgo pētniecību tā, ka tehniski nav iespējams tās nodalīt, jo īpaši tādēļ, ka tiek izmantota viena infrastruktūra, aprīkojums, materiāli vai tehnoloģijas vai tiek iesaistīti tie paši pētnieki, zinātnieki, inženieri, projektētāji vai tehniskie darbinieki.
(279)
Šīs papildinošās darbības var būt pētījumu līgumu izpilde, atzinumi, tehniskās vai zinātniskās konsultācijas, vajadzības gadījumā paredzot infrastruktūras, materiālu, aprīkojuma vai ļoti novatoriskas tehnoloģijas izmantošanu, kuras finansē vai ievieš saistībā ar publiskajiem neatkarīgajiem pētījumiem un kādu pasaulē nav vai ir ļoti maz tām līdzvērtīgu (241), neskaitot pakalpojumus, ko sniedz viena vai vairākas līdzvērtīgas pētniecības struktūras, kuru izmantošanai nepieciešama to pētnieku, zinātnieku, inženieru, projektētāju vai tehnisko darbinieku pieredze un kompetence, kuri galvenokārt nodarbināti pētniecības struktūrā, lai veicinātu šīs struktūras neatkarīgos publiskos pētījumus.
(280)
Šie pakalpojumi turklāt ļauj izplatīt zinātniskās atziņas starp publisko pētniecību un rūpniecības nozari, sniedzot uzņēmumiem - klientiem iespēju piekļūt publiskās organizācijas IFP personāla eksperimentālajām metodēm, tehnoloģijām un prasmēm un ļaujot šai publiskajai organizācijai uzkrāt pieredzi par tās oriģinālo darbu rezultātiem, kas ir tās publiskās neatkarīgās pētniecības turpmākās uzlabošanas avots. Šī savstarpējā ietekme zinātniskās informācijas jomā ir labvēlīga dažādajiem iesaistītajiem dalībniekiem, kā arī visai Eiropas Savienībai.
(281)
Kā norādīts 266. apsvērumā, līgumpētījumu pakalpojumi un pakalpojumi veidoja tikai [0-5] (**) % no kopējā publiskās organizācijas IFP budžeta laikposmā no 2004. līdz 2009. gadam un veido ārkārtīgi nelielu daļu.
(282)
Turklāt attiecināta uz katru klientu, samaksa par pakalpojumiem, visbiežāk, ir mazāka nekā apgrozījums […] (*) euro tā, ka lēstā maksimālā atbalsta summa, visbiežāk, ir maza, aptuveni […] (*) euro par līgumu. Tāpēc Komisija uzskata, ka konkrētais atbalsts ir proporcionāls vispārējās nozīmes mērķim - izplatīt zinātniskās atziņas Eiropas Savienībā.
(283)
Ievērojot to, ka šīs papildinošās darbības joprojām ir neliela tā publiskās organizācijas IFP budžeta daļa, ko tā veltījusi savam galvenajam neatkarīgās publiskās pētniecības uzdevumam, un ņemot vērā šo papildinošo darbību pozitīvo ietekmi uz vispārējās nozīmes mērķiem, Komisija uzskata, ka valsts garantijas nodrošinājums nekādā gadījumā nevar pasliktināt tirdzniecības nosacījumus tā, lai tie būtu pretrunā Savienības interesēm LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē.
(284)
Attiecībā uz gada pārskatiem par attiecīgo pasākumu Francijas iestādēm būs jāiesniedz pierādījumi, ka šis nosacījums turpmāk joprojām tiek ievērots. Šaubu gadījumā par līgumpētījumu vai pakalpojumu sniegšanas papildinošo raksturu, protams, par to nekavējoties jāinformē Komisija un vajadzības gadījumā jāpaziņo par iespējamu valsts atbalstu, ņemot vērā valsts garantijas ietekmi.
(285)
Šādā kontekstā Komisija ņem vērā arī Francijas iestāžu priekšlikumu katrā līgumā, kurš īpašā veidā attiecas uz publiskās organizācijas IFP saimniecisko darbību un tātad uz līgumpētījumiem un pakalpojumu sniegšanu, iekļaut atrunu par valsts atbildības neesību, lai vajadzības gadījumā izmantotu pieļaujamā riska izņēmumu, lai ievērojami samazinātu garantijas iespējamo negatīvo ietekmi.
7.3.2. ATBALSTS GRUPAI IFP AXENS UN PROSERNAT EKSKLUZĪVAJĀS DARBĪBAS JOMĀS
7.3.2.1. Atbalsta saderības pārbaudes pamats
(286)
Attiecībā uz valsts atbalsta pasākumu, kura mērķis uz atbalstīt darbus P&A jomā, ko veic publiskā organizācija IFP, noteikumi, kas piemērojami saderības pārbaudei, ir noteikumi, kuri attiecas uz valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai.
(287)
Tā kā publiskās organizācijas IFP statusa maiņa notika 2006. gada 7. jūlijā, dienā, kad tika piešķirta konkrētā neierobežotā valsts garantija, ir pirms 2007. gada 1. janvāra, kad stājās spēkā iepriekšminētās Nostādnes P&A&I. Attiecībā uz šā pasākuma saderības pārbaudi atbilstoši Paziņojumam par tādu noteikumu noteikšanu, ko piemēro nelikumīga valsts atbalsta novērtēšanai (242), Komisija šim nepaziņotajam atbalstam piemēros Kopienas 1996. gada nostādnes par valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai, kas bija spēkā atbalsta piešķiršanas brīdī.
(288)
Tomēr, ņemot vērā to, ka publiskās organizācijas IFP saimnieciskās darbības segšana, izmantojot neierobežoto garantiju, kas tai piešķirta tās EPIC statusa dēļ, kas nav ierobežots laikā, kā arī ņemot vērā, kā paskaidrots 277. apsvērumā, izņēmuma kārtā šajā konkrētajā gadījumā ir iespējams izteikt skaitļos garantijas maksimālās ietekmes novērtējumu, Komisija, pamatojoties uz Nostādnēm P&A&I, sākot ar 2007. gada 1. janvāri, kad tās stājās spēkā, pārbaudīs arī, vai ar iekšējo tirgu ir saderīga publiskās organizācijas darbības Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās segšana ar neierobežotu garantiju. Katrā gadījumā saderības analīzes secinājumi ir nemainīgi, neskatoties uz to, kādas nostādnes tiek izmantotas.
7.3.2.2. Pētījumu posmi
(289)
Saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/ 2005 (243) Komisija uzskatīja, ka publiskās organizācijas IFP darbības meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās un sadarbojoties ar tiem tik tiešām attiecas uz P&A jomu, tā kā attiecībā uz katru projektu tika noteikti aspekti, kas rada grūtības, to veidojošo daļu līmenī, to attiecību vai metožu īpašību vai mērķa produktu līmenī, jo darbus veic pirms metožu un produktu apstiprināšanas, tos veic darbinieki, kas galvenokārt ir pētnieki un tehniskie darbinieki, izmantojot metodes, kuru pamatā ir eksperimentēšana, interpretēšana un modelēšana, šo darbu rezultātiem ir liela nozīme un tie tiek patentēti. Komisija konstatēja arī, ka tāda paša veida darbības, ko veic citi nozares uzņēmumi, parasti klasificē kā pētniecības darbības (244). Pētniecības novatorisko aspektu analīze tika veikta, pamatojoties uz starptautiski atzītajiem Manuel de Frascati standartiem (245).
(290)
Attiecībā uz 2006. gadu Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 (246) pārbaudīja darbus, kas veikti saistībā ar pētniecības nolīgumiem, kas noslēgti starp publisko organizāciju IFP un Axens, no vienas puses, un publisko organizāciju IFP un Prosernat, no otras puses. No šīs pārbaudes Komisijas secināja, ka, no vienas puses, tie bija rūpnieciskās izpētes darbi, un, no otras puses, tie bija tehniskās iespējamības pētījumi, ko veic pirms rūpnieciskās izpētes projektiem 1996. gada nostādņu P&A nozīmē. Šī pētniecisko darbu klasifikācija tika veikta, pamatojoties uz īpašiem piemēriem un paskaidrojumiem, kurus sniedza Manuel de Frascati attiecībā uz katru pētniecības darbību, ko veic publiskā organizācija IFP un Axens, no vienas puses, un publiskā organizācija IFP un Prosernat, no otras puses.
(291)
Turklāt saistībā ar pārskatiem, kas iesniegti atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005, Francijas iestādes klasificēja projektus, kas īstenoti Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās 2007., 2008. un 2009. gadā, izmantojot divas iepriekšminētās kategorijas 1996. gada nostādņu P&A nozīmē vai pārmaiņus rūpnieciskās pētniecības darbības 2006. gada nostādņu P&A&I 2.2. punkta f) apakšpunkta nozīmē un tehniskās īstenošanas iespēju izpēti pirms rūpnieciskajiem pētījumiem 2006. gada nostādņu P&A&I 5.2. punkta nozīmē. Šie darbi attiecās uz jaunu sintēzes veidu vai to pilnveidošanas izpēti mērogā, kas nav saistīts ar rūpniecisku mērogu. To mērķis ir koncepciju pārbaude, un tie attiecas uz rūpniecisku izpēti 1996. gada nostādņu P&A nozīmē, kā arī nostādņu P&A&I nozīmē. Attiecībā uz katru projektu Komisijai tika iesniegti gada apkopojoši saraksti kopā ar gada pārskatiem, kas paziņoti atbilstoši iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 aplūkotajam atbalstam.
(292)
Attiecībā uz nākamajiem gadiem Komisija atgādina, ka atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005 Francijas pienākums ir iesniegt Komisijai gada pārskatu, kurā iekļauts sīks to projektu apraksts, kurus veic publiskā organizācija IFP un kuri klasificēti pēc pētniecības kategorijām.
7.3.2.3. Attaisnojamās izmaksas
(293)
Saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/2005 (247) (par 2006. gadu) un gada pārskatos (par 2007., 2008. un 2009. gadu) projektu izmaksas Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās atbilst attaisnojamajām izmaksām, kas noteiktas 1996. gada nostādņu P&A II pielikumā, kā arī attaisnojamajām izmaksām nostādņu P&A&I 5.1.4. punkta nozīmē.
(294)
To rēķinu izmaksās par pētniecības darbībām, ko publiskā organizācija IFP attiecina uz Axens un Prosernat, iekļautas projektos tieši ieskaitāmās izmaksas, un tās attiecas uz līgumiem ar apakšuzņēmējiem, komandējumiem, apdrošināšanu un dokumentēšanu, kā arī uz piegādēm un nelieliem materiālu daudzumiem. Tajos iekļautas arī citas izmaksas, kas saistītas ar projektiem, piemēram, pētniecībā iesaistītā personāla izmaksas, materiālo un nemateriālo pamatlīdzekļu amortizācija, kā arī citas vispārējās izmaksas. Šīs izmaksas tieši rada pētniecības darbības un tiek sadalītas starp dažādiem pētniecības projektiem proporcionāli personāla patērētājam laikam katrā projektā. Turklāt P&A horizontālo projektu izmaksas attiecībā uz citos P&A projektos pielietotajām metodēm un izmantoto aprīkojumu tiek aprēķinātas proporcionāli katra P&A projekta izmaksām.
(295)
Šīs izmaksas attiecīgi atbilst šādām kategorijām: konsultantu un tamlīdzīgu pakalpojumu izmaksas, personāla izmaksas, instrumentu izmaksas, materiālu, zemes un ēku, kā arī papildu vispārējās izmaksas un citas ekspluatācijas izmaksas saskaņā ar attaisnojamo izmaksu kategorijām 1996. gada nostādnēs un nostādnēs P&A&I.
(296)
Nākamajos gados šai informācijai jābūt iekļautai Francijas iestāžu iesniegtajos gada pārskatos.
7.3.2.4. Atbalsta intensitāte
(297)
No 1996. gada nostādnēm P&A izriet, ka maksimālā atļautā intensitāte ir 75 % tehniskās īstenošanas iespējas izpētei pirms rūpniecisko pētījumu projektu veikšanas (5.4. punkts) un 50 % rūpniecisko pētījumu projektiem (5.3. punkts).
(298)
No nostādnēm P&A&I izriet, ka atbalsta intensitāte, ko aprēķina, pamatojoties uz projekta attaisnojamajām izmaksām, nedrīkst pārsniegt 50 % rūpniecisko pētījumu gadījumā (5.1.2. punkta b) apakšpunkts) un 65 % lielajiem uzņēmumiem izpētei, kurā sagatavojas rūpnieciskajiem pētījumiem (5.2. punkta b) apakšpunkts). Minētās darbības, kuras sedz valsts garantija, attiecas vienīgi uz rūpniecisko pētniecību un tehniskās īstenošanas iespēju izpēti, ko veic publiskā organizācija IFP, jo pirmskonkurences izstrādnes (vai eksperimentālās izstrādnes nostādņu P&A&I nozīmē) pilnībā finansē Axens un Prosernat no pašu līdzekļiem atbilstīgi tirgū gūtajiem ienākumiem.
(299)
Komisija izveidoja 6. tabulu, kas norādīta 300. apsvērumā, pamatojoties uz projektu sarakstiem, kuros sīki norādītas katra atsevišķa projekta gada izmaksas un katra atsevišķa pētniecības posma izmaksas, kā arī uz publiskās organizācijas IFP pašu resursu tāmi.
(300)
Šajā darbībā Komisija izmantoja konservatīvu pieeju, iekļaujot visas izmaksas, kas tieši vai netieši attiecas uz Axens un Prosernat ekskluzīvajām darbības jomām, un izslēdzot visus produktus, kuri nav Axens un Prosernat (248) ieskaitītie produkti. Piesardzības nolūkā Komisija šajā tabulā iekļāva visu iespējamo neierobežotās garantijas ietekmi, ja - kas gan ir maz ticams - tās visas būtu izmantojusi publiskā organizācija IFP savu pētniecības darbību finansēšanai Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās (garantijas ietekme attiecībās ar piegādātājiem un klientiem, ne tikai ar meitasuzņēmumiem, bet arī ar trešām personām).
6. tabula.
Publiskās organizācijas IFP Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās iemaksātās publiskā finansējuma kopsummas maksimālais novērtējums 2006.-2009. gadam
(miljonos euro)
2006.
2007.
2008.
2009.
Tehniskās īstenošanas iespējas izpētes gada izmaksas (miljonos euro)
IFP/Axens darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernat darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā
7,4
3,5
0,9
0,9
Rūpnieciskās pētniecības darbu gada izmaksas (miljonos euro)
IFP/Axens darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernat darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā
49,0
45,5
52,8
55,2
Pašu resursi (miljonos euro)
Summa
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Valsts atbalsts gadā (miljonos euro)
Publiskā finansējuma summa (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Garantijas ietekmes palielinājums publiskās iestādes attiecībās ar tās piegādātājiem
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Garantijas ietekmes palielinājums publiskās iestādes attiecībās ar tās klientiem (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
meitasuzņēmumu ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ārpus meitasuzņēmumu ekskluzīvās jomas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Publiskā finansējuma maksimālā summa
(tostarp garantijas ietekmes palielinājums)
13,1
9,8
11,3
14,7
Atbalsta intensitāte
(neskaitot garantijas ietekmes palielinājumu)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Atbalsta intensitātes palielinājums
(tostarp garantijas ietekmes palielinājums)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maksimālā atļautā intensitāte (251)
-
1996. gada nostādņu P&A noteikumi
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
nostādņu P&A&I noteikumi
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisija pārbaudīja, kā tiek ievērota pieļaujamā intensitāte attiecībā uz katru pētījuma stadiju, pamatojoties uz gada sarakstiem par projektiem, kuri īstenoti laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam, ņemot vērā neierobežotās garantijas maksimālo iespējamo ietekmi, kas saistīta ar IFP publiskās organizācijas statusu, kā papildu atbalsta elementu iekļaujot lēsto dažādo risku apdrošināšanas prēmiju palielinājumu (majorant). Katrā gadījumā pat iekļaujot visu iespējamo garantijas ietekmi attiecībās ar klientiem un piegādātājiem, atbalsta intensitātes palielinājums ir mazāks par maksimālo atļauto intensitāti. Noslēgumā Komisija uzskata, ka 1996. gada nostādnēs P&A un nostādnēs P&A&I atļautā atbalsta intensitāte ir ievērota.
(302)
Attiecībā uz turpmākajiem gadiem Komisija atgādina, ka atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005 Francijai ir pienākums Komisijai iesniegt gada pārskatu, lai tā varētu pārliecināties, ka atbalsta intensitāte katrā pētniecības posmā un attiecībā uz katru projektu arī ir ievērota. Sākot ar 2010. gadu, šajā pārskatā jāatspoguļo visi projekti, kas veikti Axens un Prosernat darbības jomās, tie jāklasificē pētniecības kategorijās, precizējot turklāt to izmaksas attiecībā uz katru pētniecības posmu, kā arī publiskā finansējuma un pašu resursu summas, ko piešķīrusi publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi, garantijas prēmijas palielinājums, kas lēsts atbilstīgi šajā lēmumā aprakstītajai metodei, tostarp iespējamā ietekme uz publiskās organizācijas IFP aizdevuma noteikumiem atbilstīgi argumentācijai, kas norādīta 200. apsvērumā.
7.3.2.5. Kumulācija
(303)
Ir ievēroti gan iepriekšminētie 1996. gada nostādņu P&A 5.12. punktā minētie noteikumi kumulācijas jomā, gan noteikumi kumulācijas jomā, kas norādīti nostādņu P&A&I 8. punktā. Komisija aprēķināja publiskā finansējuma kopējo summu neatkarīgi no tā izcelsmes, tostarp arī neierobežotās garantijas maksimālo ietekmi 2006.-2009. gadam.
(304)
Sākot ar 2010. gadu, Francijas iestādes Komisijai iesniegtajos gada pārskatos izmantos šo pašu metodi.
7.3.2.6. Stimulējošā ietekme
(305)
Pamatojoties uz 1996. gada nostādnēm P&A un nostādnēm P&A&I, valsts atbalstam jābūt stimulējošai ietekmei, proti, tam jāmaina saņēmēja rīcība, palielinot tā rīcību P&A (un inovācijā). Lai pierādītu, ka projektiem, kuri saņem atbalstu, ir stimulējoša ietekme, parasti pietiek ar to, ka padziļinātas izpētes rezultātā tiek pierādīts, ka ir ievēroti šādi kritēriji: projekta apjoma pieaugums, jomas pieaugums, projekta tempa pieaugums un kopējās P&A&I iztērētās summas pieaugums. Ja iespējams pierādīt nozīmīgu ietekmi vismaz uz vienu no šiem elementiem, ņemot vērā uzņēmuma parasto rīcību attiecīgajā nozarē, Komisija parasti lemj, ka atbalsta projektam piemīt stimulējoša ietekme (252).
(306)
Komisija atsaucas uz analīzi, kas aprakstīta iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 196.-198. apsvērumā par to stratēģisko nozīmi, ko uzrauga un novērtē tehniskās komitejas, kāda ir publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu veiktajiem pētījumiem ilgtermiņa energoapgādes drošības palielināšanā, jo īpaši attiecībā uz rezervju atjaunošanu un naftas un gāzes ieguves palielināšanu (sekmīgu izpētes darba līmeņa, atradņu atjaunošanas līmeņa paaugstināšanu, netradicionālu resursu izmantošanu u.c.), pārstrādes metožu, konversijas tehnoloģiju izstrādi, novatoriskas degvielas un motoru tehnoloģijas izstrādi, enerģijas avotu dažādošanu degvielas ražošanai; liela daļa šo pētījumu ir Eiropas Savienības prioritātes pētniecības, enerģētikas politikas un vides politikas jomā.
(307)
Attiecībā uz 2006. gadu Komisija atkārto analīzi, kas parādīta iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 199. apsvērumā, saskaņā ar kuru, pateicoties valsts atbalstam, kura neatņemama sastāvdaļa ir neierobežota garantija, publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi varēja sekmīgi veikt papildu pētniecības darbības, kuras nebūtu bijis iespējams īstenot tehnoloģisko risku dēļ vai arī tādēļ, ka būtu bijis ļoti grūti paredzēt ieguldījumu atgūšanu.
(308)
Pamatojoties uz Francijas iestāžu iesniegtajiem gada pārskatiem, Komisija konstatē, ka šāda loģika turpināta arī 2007., 2008. un 2009. gadā. Šajos pārskatos Francijas iestādes attiecībā uz katru projektu norādīja pateicoties atbalstam panākto stimulējošo ietekmi, jo īpaši saistībā ar projekta apjomu, tā tempu un P&A piešķirto līdzekļu kopējā apjoma pieaugumu.
(309)
Piemēram, 2007. gadā Axens ekskluzīvajā jomā grupa IFP konkrēti veica izpētes projektus […] (*) (253). […] (*). Bez valsts atbalsta šo produktu ieviešana tirgū aizkavētos par vairākiem gadiem: P&A projekti būtu uzsākti vēlāk, to īstenošana būtu lēnāka un […] (*).
(310)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā valsts atbalsts ļāva uzsākt projektu […] (*) attiecībā uz […] (*), oriģinālu metožu izstrādi un patentēšanu […] (*) (254) […] (*). [Šādam projektam] (**) bija vajadzīgas precīzas un sarežģītas operācijas, kurām nepieciešami lieli cilvēkresursu, tehnikas un finanšu ieguldījumi, kurus tāda komercsabiedrība kā Prosernat viena pati nevarētu veikt. Tālab valsts atbalsts, ko sniedza publiskā organizācija IFP, izrādījās nepieciešams. Jo īpaši tikai publiskās organizācijas IFP rīcībā bija specializētas grupas, kuras spēja izveidot nepieciešamos modeļus metodes izstrādei, un laboratoriju aprīkojums, kas piemērots veselībai bīstamu sastāvdaļu apstrādei.
(311)
Valsts atbalsts Axens ekskluzīvajā jomā 2008. gadā ļāva novērst zinātniskos un tehniskos šķēršļus […] (*). Turklāt projekts […] (*) (255) arī ievērojami virzījās uz priekšu. Valsts atbalsts ļāva publiskajai organizācijai IFP kopā ar tās rūpnieciskajiem partneriem izstrādāt metodi […] (*), kura, izmantojot licences, būs pieejama tirgū. Darbam šāda veida metodes izstrādē vienlaikus vajadzīgi […] (*), kā arī […] (*).
(312)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā tika īstenots projekts […] (*) par CO2 uztveršanu dūmos. CO2 uztveršana/uzglabāšana (256) ir viens no paņēmieniem, kas noteikts, lai mazinātu globālo sasilšanu. Ņemot vērā dūmu sastāvu un to zemo spiedienu, publiskā organizācija IFP atrisināja jaunus tehnoloģiskus uzdevumus. Prosernat nespētu izstrādāt šo metodi par pašu resursiem CO2 uztveršanas tirgus struktūras, plašuma, izplatības un regulējuma neskaidrības dēļ nākotnē.
(313)
Kā piemēru Axens ekskluzīvajā jomā 2009. gadā var minēt projektu […] (*) par metodēm […] (*). Tā mērķis bija izstrādāt […] (*), kā arī uzlabot dažas […] (*) metodes. Pateicoties valsts finansējumam, varēja izpētīt […] (*), kas ļāva ievērojami uzlabot […] (*). Projektā […] (*), pateicoties valsts finansējumam, varēja meklēt risinājumus, kas nav saistīti ar esošajām tehnoloģijām, […] (*). Tāpat arī tika turpināts projekts […] (*) par katalizatoriem, kas pēc ekstrapolācijas ļāva dažādot piedāvājumu augošajā […] (*) tirgū. Bez valsts atbalsta katalizatori tiktu izstrādāti daudz pakāpeniskāk un veiktspējas uzlabojumi būtu lēnāki. Saistībā ar […] (*) projektā […] (*), kas attiecās uz novatoriskiem katalizatoriem […] (*), pateicoties valsts atbalstam, varēja pētīt jaunas iespējas, savukārt projekts […] (*), kura mērķis bija izpētīt tehnoloģijas robežas (jo īpaši slodžu izmaņas), lai varētu […] (*), ļāva paplašināt tās spektru, kas bija plašāks nekā pašreizējās veiktspējas.
(314)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā valsts atbalsts, piemēram, ļāva atsākt un turpināt uzsāktos, taču pamazām atliktos P&A darbus […] (*) jomā. Valsts atbalsts ļāva arī izvairīties no tā, ka tiek zaudēti agrākie tehnoloģijas sasniegumi, un saglabāt […] (*) metožu gammu tirgū. Tāpat arī projekts […] (*) par CO2 uztveršanu […] (*) tika turpināts, pateicoties valsts atbalstam.
(315)
Komisija arī atzīmē, ka to rādītāju pozitīvā attīstība, kas nosaka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat cītīgo darbu P&A jomā, ko tā konstatēja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 200. apsvērumā, turpinājusies arī no 2007. līdz 2009. gadam.
7. tabula.
Publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat darbu novērtējošo rādītāju pieaugums 2007., 2008. un 2009. gadā
Rādītāju pieaugums
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007./2003. g.
2008./2003. g.
2009./2003. g.
2007./2003. g.
2008./2003. g.
2009./2003. g.
Izdevumi pētniecībai un attīstībai ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Darbinieku skaits, kas nodarbojas ar pētniecību un attīstību ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Turklāt Komisija atkārtoti pauž savus secinājumus, kurus tā apkopoja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 201.-203. apsvērumā: pētniecības un attīstības izdevumu daļa grupas IFP apgrozījumā ir sevišķi liela, lai gan šī organizācija attīstās vidē, kas pakļauta atšķirīgam regulējumam valstīs, kas nemitīgi mainās, jo īpaši attiecībā uz vides aizsardzības normām un intelektuālā īpašuma aizsardzību.
(317)
Kā Komisija jau norādīja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 204. apsvērumā, tā ņem vērā piedāvājuma dažādību un struktūru, kā arī to, kā funkcionē konkurence (257) naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tirgū. Šajā sakarībā tā atzīmē, ka daži konkurenti atrodas daudz labvēlīgākā konkurences situācijā nekā grupa IFP, piemēram, komercsabiedrībai UOP Limited pieder aptuveni 57 % no pasaules tirgus vērtības, savukārt grupai IFP - tikai 7 %. Komisija uzskata arī, ka valsts atbalsts, kas piešķirts grupas IFP pētniecības un attīstības projektiem, ko tā īsteno, ne sava rakstura, ne proporciju dēļ nevar kropļot naftas pārstrādes tehnoloģiju tirgus dinamiskos stimulus. Turklāt jākonstatē, ka Eiropas Savienības tirdzniecības partneri, jo īpaši ASV, piešķir apjomīgu budžetu, lai finansētu pētījumus enerģētikas jomā, kas ļāva atbalstīt pētniecības un attīstības projektus, kurus īstenoja grupas IFP konkurenti. Daži grupas IFP konkurenti, jo īpaši komercsabiedrība UOP Limited, saņēmuši nozīmīgu valsts atbalstu (258) vai arī izmantojuši netiešu valsts atbalstu, pateicoties partnerībai ar pētniecības institūtiem un universitātēm.
(318)
Visbeidzot, Komisija secina, ka valsts atbalstam grupai IFP tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajā jomā 2006., 2007., 2008. un 2009. gadā bija stimulējoša ietekme.
(319)
Sākot ar 2010. gadu, gada pārskatā, kas Francijai būs jāsniedz Komisijai līdz brīdim, kad beigsies termiņš ekskluzīvajiem nolīgumiem starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, būs jāpierāda, ka joprojām var konstatēt atbalsta stimulējošo ietekmi.
(320)
Ņemot vērā visus iepriekšminētos elementus, Komisija secināja, ka grupai IFP piešķirtais valsts atbalsts darbībām meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās, tajā iekļaujot arī atbalstu neierobežotas garantijas veidā, kas piešķirta publiskajai organizācijai IFP, atbilst 1996. gada nostādņu P&A, kā arī nostādņu P&A&I noteikumiem, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti tajās minētie nosacījumi.
7.3.3. SECINĀJUMS PAR ATTIECĪGĀ PASĀKUMA SADERĪBU
(321)
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu ar nosacījumu, ka tiek izpildīti 7.3.1. un 7.3.2. sadaļā minētie noteikumi.
8. NEITRALITĀTE ATTIECĪBĀ UZ ĪPAŠUMTIESĪBU SISTĒMU
(322)
Komisija vēlas uzsvērt, ka tā nekādā veidā neapšauba to, ka publiskā organizācija IFP pieder valstij, nedz apstrīd publisko tiesību juridiskās personas statusu kā tādu.
(323)
Saskaņā ar LESD 345. pantu Kopienai ir neitrāla nostāja attiecībā uz īpašumtiesību sistēmu dalībvalstīs un nevienā Līguma punktā nav noteikts, ka valstij nedrīkst (pilnīgi vai daļēji) piederēt uzņēmumi. Tāpēc konkurences noteikumi privātajiem un publiskajiem uzņēmumiem jāpiemēro vienādi. Piemērojot šos noteikumus, nevienam no šo uzņēmumu veidiem nevar tikt piešķirtas vai atņemtas priekšrocības.
(324)
Šajā gadījumā garantija publiskajai organizācijai IFP piešķirta nevis īpašuma, bet juridiskā statusa dēļ. Dalībvalstis var brīvi izvēlēties uzņēmumu juridisko veidu, taču izvēloties tām jāievēro Līgumā noteiktie konkurences noteikumi. Jo īpaši tas vien, ka valsts garantija ir automātiski saistīta ar īpašu juridisku statusu, tas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ja ir izpildīti visi tajā izvirzītie noteikumi (259),
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Publiskās organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem, statuss, ko Francija piešķīra IFP, sākot ar 2006. gada 7. jūliju, deva tai iespēju saņemt neierobežotu valsts garantiju (turpmāk tekstā “valsts garantija”) visām tās darbībām.
2. Tas, kas valsts garantija sedz publiskās organizācijas IFP nesaimnieciskā rakstura darbības, jo īpaši apmācību, lai nodrošinātu kvalificētāku cilvēkresursu pieaugumu, neatkarīgas pētniecības un attīstības darbības, lai paplašinātu zināšanas un uzlabotu izpratni, pētniecības rezultātu izplatīšanas darbības, nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
3. Tas, ka valsts garantija sedz to tehnoloģiju pārneses darbības, ko veic publiskā organizācija IFP jomās, kas noteiktas ar ekskluzīvo vienošanos par izstrādi, pārdošanu un izmantošu ar tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab, nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
4. Tas, ka valsts garantija sedz tehnoloģiju pārneses darbības, ko publiskā organizācija IFP veic jomās, kas noteiktas ar ekskluzīvo vienošanos ar tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, kas minētas 3. panta 1. punktā Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumā par atbalstu, ko Francija sniegusi grupai IFP (turpmāk tekstā “Lēmums C 51/2005”), ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
5. Tas, ka valsts garantija sedz līgumpētījumu pakalpojumus un pakalpojumus, ko publiskā organizācija IFP sniedz gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā, ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
2. pants
Ja šā lēmuma 1. panta 3. punktā minētā vienošanās starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab tiek grozīta, Francija paziņo par šo vienošanos Komisijai, ņemot vērā iespējamo valsts garantijas ietekmi, lai novērtētu iespējamo kopējo valsts finansējuma summu, izņemot gadījumus, ja jaunie vienošanās nosacījumi ļauj izslēgt valsts atbalsta esību.
3. pants
Laikposmā no 2006. gada 7. jūlija līdz 2009. gada 31. decembrim tas, ka valsts garantija sedza šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā minētās saimnieciskās darbības, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
4. pants
Sākot ar 2010. gada 1. janvāri, līdz ekskluzīvās vienošanās starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat termiņa beigām, kas minētas Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā, tas, ka valsts garantija sedz šā lēmuma 1. panta 4. punktā minētās darbības, ir uzskatāms par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tiek ievēroti šā lēmuma 5. un 6. pantā paredzētie noteikumi.
5. pants
1. Gada finanšu pārskatā, kas minēts Lēmuma C 51/2005 4. panta 2. punktā, bez elementiem, kas jau norādīti minētā lēmuma 5. panta 1. punktā, tiek iekļauti arī šā panta 2., 3. un 4. punktā uzskaitītie elementi.
2. Gada finanšu pārskatā iekļauj publiskās organizācijas IFP parādsaistību summu, procentu likmi un līguma nosacījumus par katru attiecīgo gadu, kā arī aplēses par iespējamās procentu likmes subsīdijas, kas saistīta ar valsts garantiju, bruto dotācijas ekvivalentu, izņemot gadījumus, kad var pierādīt, ka šie aizdevuma līgumi atbilst parastajiem tirgus noteikumiem, vai arī salīdzinot to nosacījumus ar tiem, kādus saņēmusi publiskā organizācija IFP pirms tās statusa maiņas, vai arī izmantojot precīzāku metodi, ko iepriekš apstiprinājusi Komisija.
3. Gada finanšu pārskatā iekļauj to preču un pakalpojumu summu, ko publiskā organizācija IFP attiecīgajā gadā iegādājusies no piegādātājiem, lai varētu sniegt saimnieciskos pakalpojumus, kas minēti šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā, kā arī atbalsta bruto dotācijas ekvivalenta maksimālo novērtējumu, kas izriet no tā, ka piegādātāji labvēlīgāk novērtē uzņēmuma bankrota risku. Šo novērtējumu veic, piemērojot fiksētu procentu likmi 2,5 % apmērā no iegādāto preču un pakalpojumu summas vai izmantojot precīzāku metodi, kuru iepriekš apstiprinājusi Komisija.
4. Gada finanšu pārskatā iekļauj šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā norādīto saimniecisko darbību summu, ko publiskā organizācija IFP ir veikusi attiecīgā gada laikā, kā arī atbalsta bruto dotācijas ekvivalenta maksimālo novērtējumu, kas izriet no tā, ka nav izmaksāta prēmija, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākās piepūles garantijai, kas tiek piešķirta minēto saimniecisko pakalpojumu izmantotājiem. Šo novērtējumu veic, izmantojot fiksētu likmi 5 % apmērā no sniegto pakalpojumu summas vai izmantojot precīzāku metodi, ko iepriekš apstiprinājusi Komisija.
6. pants
1. Valsts finansējuma kopējai summai, kas piešķirts publiskajai organizācijai IFP Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās, tostarp valsts garantijas maksimālajai ietekmei, kas lēsta šā lēmuma 5. panta 2., 3. un 4. punktā, jābūt mazākai par maksimāli pieļaujamo intensitāti, kas noteikta Kopienas nostādnēs par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijām.
2. Gadījumā, ja šī maksimālā summa, kas norādīta šā panta 1. punktā, ir pārsniegta, atbalsta pārpalikumu, kas attiecas uz publisko organizāciju IFP, attiecīgajā gadījumā atmaksā meitasuzņēmums Axens vai Prosernat.
7. pants
Sākot ar 2010. gada 1. janvāri, tas, ka valsts garantija sedz 1. panta 5. punktā minētās saimnieciskās darbības, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tiek ievēroti šā lēmuma 8. pantā izvirzītie noteikumi.
8. pants
1. Līgumpētījumu veikšanai un pakalpojumu sniegšanai, kas minēta šā lēmuma 1. panta 5. punktā un ko veic publiskā organizācija IFP, jābūt tās galveno darbību - neatkarīga publiska pētniecība - papildinošām darbībām.
2. Lai darbības varētu uzskatīt par papildinošām darbībām, publiskās organizācijas IFP līgumpētījumi un pakalpojumu sniegšana:
-
nedrīkst kaitēt minētās publiskās organizācijas IFP normālajai darbībai, tās neatkarībai un neitralitātei;
-
to tarifi jānosaka atbilstoši tirgus cenām, vai, ja tirgus cenu nav, atbilstoši cenai, kas atspoguļo, izņemot iespējamo valsts garantijas ietekmi, visas izmaksas, kurām pieskaitīts saprātīgs peļņas procents;
-
to grāmatvedības uzskaite jāveic atsevišķi no neatkarīgo publisko pētījumu darbību grāmatvedības uzskaites (atsevišķa to izmaksu un finansējuma grāmatvedības uzskaite) un visa to gūtā peļņa no jauna jāiegulda galvenajā darbībā - neatkarīgā publiskā pētniecībā;
-
tiem pēc būtības jābūt saistītiem ar minētās publiskās organizācijas IFP galveno darbību - neatkarīgu publisko pētniecību -, jo īpaši tāpēc, ka tiek izmantota viena infrastruktūra, aprīkojums, materiāli vai tehnoloģijas vai tiek nodarbināti tie paši pētnieki, zinātnieki, inženieri, projektētāji un tehniskie darbinieki;
-
tiem jābūt ārpus ekskluzīvo vienošanos jomas, kuras noslēgtas starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, kas norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā, kuru termiņu vajadzības gadījumā pagarina vai groza atbilstoši Lēmuma C 51/2005 3. panta 2. punktam vai šā lēmuma 12. panta 2. punktam;
-
uz tiem jāattiecina publiskās organizācijas IFP tā budžeta daļa, kas paliek pāri no tā, ko publiskā organizācija IFP atvēl neatkarīgās publiskās pētniecības darbībām.
3. Katru gadu Francija iesniedz Komisijai pārskatu par publiskās organizācijas IFP veiktajām līgumpētniecības darbībām un sniegtajiem pakalpojumiem, kurā precizēta to summas proporcija budžetā, ko publiskā organizācija IFP paredzējusi neatkarīgās publiskās pētniecības darbībām.
9. pants
1. Francijas iestādes un publiskā organizācija IFP finansējuma līgumā attiecībā uz katru operāciju (attiecībā uz katru instrumentu, uz kuru attiecas līgums) iekļauj šādu norādi:
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par publiskās iestādes IFP parādu atmaksāšanu”.
2. Francijas iestādes iekļauj līdzīgu atrunu, ar ko noraida valsts atbildību, visos līgumos, kas saistīti ar līgumpētījumu pakalpojumiem vai pakalpojumiem, kuri minēti šā lēmuma 1. panta 5. punktā.
3. Francijas iestādes iekļauj līdzīgu atrunu, ar ko noraida publiskās organizācijas IFP un valsts atbildību, visos līgumos, kuros paredzētas parādsaistības, ko uzņēmušās akciju sabiedrības Axens, Beicip-Franlab un Prosernat.
4. Publiskā organizācija IFP atturas no jebkāda veida galvojumu, vekseļtiesisko galvojumu, garantiju, nodoma vai atbalsta vēstuļu izsniegšanas par labu akciju sabiedrībām Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, kas neatbilstu parastajiem tirgus nosacījumiem.
10. pants
Francija individuāli paziņo Komisijai par atbalstu, kura summa pārsniedz maksimālās summas, kuras norādītas Kopienas nostādnēs par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijām, ņemot vērā iespējamo valsts garantijas ietekmi.
11. pants
Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas dienas Francija informē Komisiju par pasākumiem, ko tā veikusi, lai to izpildītu.
12. pants
1. Šā lēmuma 4., 5. un 6. pants paliek spēkā līdz ekskluzīvo nolīgumu, kuri minēti Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā un kuri noslēgti starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, termiņa beigām.
2. Paziņojot Komisijai par minēto ekskluzīvo nolīgumu termiņa pagarināšanu vai grozījumiem atbilstoši Lēmuma C 51/2005 3. panta 2. punktam, Francijas iestādes valsts finansējuma kopējās summas aprēķināšanā ņem vērā valsts garantijas ietekmi.
13. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 29. jūnijā