NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1063/2010
ze dne 18. listopadu 2010,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na základě nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2011 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, (ES) č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (2) poskytuje Evropská unie celní preference rozvojovým zemím v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“ nebo „systém“). Podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení jsou pravidla původu týkající se definice pojmu původních produktů a související postupy a metody správní spolupráce stanoveny v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (3).
(2)
Po rozsáhlé diskusi zahájené zelenou knihou ze dne 18. prosince 2003 o budoucnosti pravidel původu v preferenčních obchodních režimech (4) Komise dne 16. března 2005 přijala sdělení nazvané „Pravidla původu v preferenčních obchodních režimech: Budoucí zaměření“ (5) („sdělení“). Toto sdělení stanoví nový přístup k pravidlům původu ve všech preferenčních obchodních režimech Evropské unie, a zejména v režimech, které zohledňují požadavky vývoje, jako je systém všeobecných celních preferencí.
(3)
V souvislosti s rozvojovou agendou z Dohá byla uznána potřeba větší integrace rozvojových zemí do světového hospodářství, zejména prostřednictvím lepšího přístupu na trhy rozvinutých zemí.
Za tímto účelem by preferenční pravidla původu měla být zjednodušena a případně zmírněna, aby produkty pocházející ze zvýhodněných zemí mohly skutečně využívat poskytnutých preferencí.
(4)
Aby se preferenčních výhod dostávalo skutečně tomu, kdo je potřebuje, a aby byly ochráněny vlastní zdroje Evropské unie, měla by změny preferenčních pravidel původu doprovázet úprava postupů pro jejich řízení.
(5)
Posouzení dopadů tohoto nařízení provedené Komisí prokazuje, že pravidla systému všeobecných celních preferencí jsou vnímána jako příliš složitá a restriktivní. Dále z posouzení vyplývá, že u některých produktů, zejména těch, které jsou pro nejméně rozvinuté země nejzajímavější, je skutečné využívání poskytnutých preferencí nízké a že jedním z důvodů tohoto stavu jsou pravidla původu.
(6)
Posouzení dopadů naznačilo, že zjednodušení a zohlednění požadavků vývoje by mohlo být dosaženo jediným kritériem použitelným na všechny produkty, které by určilo původ zboží, jež není zcela získáno ve zvýhodněné zemi, a to na základě hodnoty přidané v dotyčné zvýhodněné zemi a dodržení dostatečného zpracovatelského prahu. Posouzení však neprokázalo, že pro zjednodušení nebo zohlednění požadavků vývoje je nepostradatelná pouze jediná metoda. Podle názorů zúčastněných stran kromě toho existuje celá řada odvětví, pro která kritérium přidané hodnoty buď není vhodné, nebo by nemělo být použito jako jediné kritérium; jako jsou zemědělské a zpracované zemědělské produkty, produkty rybolovu, chemikálie, kovy, textilní produkty, oblečení a boty. Proto by v těchto odvětvích měla být používána jiná, jednodušší kritéria, kterým hospodářské subjekty lépe porozumějí a která mohou celní správy jednodušeji kontrolovat, a to buď namísto kritéria přidané hodnoty, nebo jako jeho alternativa. Tato jiná kritéria zahrnují maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, změnu čísla nebo položky či podpoložky celního sazebníku, zvláštní opracování a zpracování a použití zcela získaných materiálů. Zjednodušení si nicméně vyžaduje, aby různých pravidel bylo co nejméně. Proto by pravidla původu měla být založena pokud možno na jednotlivých odvětvích, nikoli na jednotlivých produktech.
(7)
Pravidla původu by měla odrážet charakteristiky konkrétních odvětví a rovněž zvýhodněným zemím umožnit skutečný přístup k poskytnutému preferenčnímu celnímu zacházení. Pravidla by mimoto v případě potřeby měla zohledňovat různorodé průmyslové kapacity zvýhodněných zemí. S cílem podpořit průmyslový rozvoj v nejméně rozvinutých zemích by měl být práh vztahující se na tyto materiály v případech, kde je pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, co nejvyšší, přičemž by se mělo zajistit, že operace uskutečněné v těchto zemích budou řádně provedeny a hospodářsky odůvodněné. Maximální obsah nepůvodních materiálů až do výše 70 % nebo jakékoli pravidlo, které stanoví ekvivalentní úroveň uvolnění, by u produktů pocházejících z nejméně rozvinutých zemí měly vést ke zvýšení jejich vývozu.
(8)
Aby se zajistilo, že opracování nebo zpracování, které se uskuteční ve zvýhodněné zemi, je řádně provedenou a hospodářsky odůvodněnou operací, jež bude pro tuto zemi skutečným hospodářským přínosem, je vhodné stanovit seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování, které produktu nikdy nemohou udělit status původu. Tento seznam může být z větší části stejný jako seznam stávající. Měly by však být provedeny určité úpravy. Aby se zabránilo odklonění obchodu a narušení trhu s cukrem, mělo by být v souladu s ustanoveními, jež již byla přijata jako součást pravidel původu ostatních preferenčních obchodních režimů, například stanoveno nové pravidlo, které zabrání mísení cukru s jiným materiálem.
(9)
V odvětvích, na která se neuplatňuje kritérium přidané hodnoty, by měla být zajištěna míra pružnosti, jako je tomu dosud, a to povolením použití omezeného podílu materiálů, které nesplňují pravidla. Rozsah tohoto použití by však měl být vyjasněn, pokud jde o produkty vyrobené za použití zcela získaných materiálů. Kromě toho by s cílem umožnit větší pružnost při získávání materiálů měl být s výjimkou některých citlivých produktů povolený podíl těchto materiálů zvýšen, a to z 10 % na 15 % ceny konečného produktu ze závodu. Mezi tyto citlivé produkty patří produkty spadající do kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, kromě zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16, pro které se přípustné odchylky vyjádřené jako hmotnost zdají být vhodnější, a produkty spadající do kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, které by měly podléhat zvláštním pravidlům pro přípustné odchylky založeným podle okolností buď na hmotnosti, nebo na hodnotě a lišícím se v závislosti na produktu.
(10)
Kumulace původu je důležitým zjednodušujícím faktorem, který umožňuje zemím s totožnými pravidly původu spolupracovat za účelem výroby produktů způsobilých pro preferenční celní zacházení. Stávající podmínky regionální kumulace původu, což je druh kumulace fungující v současnosti v rámci tří regionálních sdružení zemí, se ukázaly jako složité a příliš přísné. Měly by proto být zjednodušeny a zmírněny, a to zrušením stávající podmínky týkající se hodnoty. Kromě toho by měly být zachovány stávající možnosti kumulace mezi zeměmi ve stejném regionálním sdružení, a to i přes diferenciaci v pravidlech původu zavedenou v některých případech tímto nařízením mezi nejméně rozvinutými zeměmi a jinými zvýhodněnými zeměmi. Tato kumulace by měla být povolena pouze za předpokladu, že při zasílání materiálů do jiné země v rámci sdružení za účelem regionální kumulace uplatní každá země pravidlo původu, které pro ni platí v obchodních vztazích s Evropskou unií. Aby se však zabránilo narušení trhu mezi zeměmi s různými úrovněmi celní preference, měla by být přijata opatření na vynětí některých citlivých produktů z regionální kumulace.
(11)
Komise ve sdělení uvedla, že je připravena zvážit jakýkoli požadavek na vytvoření nových, spojených nebo rozšířených sdružení, pokud bude existovat hospodářská komplementarita, budou zohledněny rozdíly v preferenčních režimech uplatňovaných na různé země a související riziko obcházení cel a pokud budou zavedeny nezbytné struktury a postupy pro správní spolupráci při řízení a kontrole původu. V souladu s tím by měla být přijata opatření na kumulaci původu mezi zeměmi ve sdružení regionální kumulace I a III, které splňují požadované podmínky. V návaznosti na žádost předloženou organizací MERCOSUR by mělo být vytvořeno nové sdružení regionální kumulace nazvané „sdružení IV“ a sestávající z Argentiny, Brazílie, Paraguaye a Uruguaye. Uplatnění regionální kumulace mezi uvedenými zeměmi by mělo být podmíněno splněním nezbytných požadavků.
(12)
Zvýhodněným zemím by mělo být dovoleno dále využívat kumulace se zeměmi, které jsou partnerskými zeměmi v rámci dohod o volném obchodu uzavřených EU. Tento nový druh kumulace, tzv. „rozšířená kumulace“, by měl být jednosměrný, tj. měl by povolovat pouze použití materiálů ve zvýhodněných zemích a měl by být udělen po důkladném prozkoumání žádosti podané dotyčnou zvýhodněnou zemí. Zboží spadající do kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému by vzhledem ke své citlivé povaze mělo být z tohoto druhu kumulace vyňato.
(13)
Zvýhodněným zemím je od roku 2001 povoleno kumulovat původ u zboží spadajícího pod kapitoly 25 až 97 harmonizovaného systému a pocházejícího z Norska a Švýcarska. Tato kumulace by měla být povolena i nadále a měla by být rozšířena na Turecko za předpokladu, že Norsko, Švýcarsko a Turecko použijí stejnou definici pojmu původu jako Evropská unie a udělí reciproční zacházení dovezeným produktům, které byly vyrobeny za použití materiálů pocházejících z Evropské unie. Za tímto účelem by měla být mezi smluvními stranami výměnou dopisů nebo jakoukoli jinou vhodnou formou uzavřena dohoda obsahující závazek, že smluvní strany poskytnou členským státům a sobě navzájem nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
(14)
Regionální kumulace by se však neměla vztahovat na některé materiály, u kterých celní preference v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a kde by dotčené materiály prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie. Pokud by tato situace nebyla vyřešena prostřednictvím vynětí materiálů, mohlo by to vést k obcházení cel nebo k narušení obchodu tím, že by se do Evropské unie vyváželo zboží pouze ze zemí, na které se uplatňuje nejpříznivější celní preference.
(15)
V samostatné příloze se stanoví seznam materiálů vyňatých z regionální kumulace. Tato příloha může být pozměněna nejen při opětovném vzniku těchto okolností, ale také s cílem zahrnout případy, kdy by takové okolnosti nastaly v důsledku provedení kumulace mezi zeměmi sdružení regionální kumulace I a III.
Kumulace původu mezi zeměmi ve sdruženích regionální kumulace I a III a rozšířená kumulace by měla podléhat konkrétním podmínkám, přičemž by Komise v souladu s postupem projednávání ve výborech a na základě příslušných ohledů měla ověřit jejich splnění předtím, než zváží udělení kumulace. Ze stejných důvodů by Komise měla mít v případech, kdy používání této kumulace bylo uděleno, ale později se zjistí, že uplatňování kumulace již nesplňuje podmínky nebo vede k nežádoucím následkům, jako například k narušování obchodu nebo obcházení cel, možnost kdykoli odejmout povolení k používání těchto druhů kumulace.
(16)
Ve stávajících pravidlech původu jsou některá ustanovení týkající se rybářských plavidel lovících ryby mimo pobřežní vody složitá do takové míry, která je nepřiměřená jejich záměru, a je proto velmi obtížné je provádět i kontrolovat. Měla by proto být zjednodušena.
Stávající pravidla vyžadují důkaz přímé dopravy do Evropské unie, který je často obtížné získat. Kvůli tomuto požadavku nemůže jisté zboží, ke kterému je připojen platný doklad o původu, ve skutečnosti využívat preference. Je proto vhodné zavést nové, jednodušší a pružnější pravidlo, které se zaměří na to, aby zboží předložené celním orgánům po prohlášení o propuštění do volného oběhu v Evropské unii bylo stejné jako zboží, které opustilo zvýhodněnou zemi vývozu, a nebylo cestou jakýmkoli způsobem pozměněno či přetvořeno.
(17)
V současné době potvrzují původ produktů orgány zvýhodněné země a v případech, kdy se prokáže, že deklarovaný původ je nesprávný, dovozci často nemusí platit clo, neboť jednali v dobré víře a chyba se stala na straně příslušných orgánů. To vede ke ztrátě vlastních zdrojů Evropské unie a hlavní břemeno pak spočívá na daňových poplatnících Evropské unie. Vzhledem k tomu, že vývozci nejlépe sami znají původ svých produktů, je vhodné požadovat, aby vývozci přímo svým zákazníkům poskytovali deklarace o původu.
(18)
Vývozci by měli být registrováni u příslušných orgánů zvýhodněných zemí, aby se usnadnily cílené kontroly po vývozu. Za tímto účelem by každá zvýhodněná země měla vytvořit elektronický rejstřík registrovaných vývozců, jehož obsah by měl být oznámen Komisi příslušným vládním orgánem dané zvýhodněné země. Na tomto základě by Komise měla pro účely správních úřadů a hospodářských subjektů v Evropské unii vytvořit centrální databázi registrovaných vývozců, jejímž prostřednictvím by hospodářské subjekty před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu mohly zkontrolovat, že jejich dodavatel je vývozce registrovaný v dotyčné zvýhodněné zemi. Stejně tak by hospodářské subjekty z Evropské unie vyvážející za účelem dvoustranné kumulace původu měly být registrovány u příslušných úřadů členských států.
(19)
Zveřejnění registračních čísel vývozců a údajů nedůvěrné povahy o nich by mělo ostatním stranám umožnit konzultaci těchto údajů s cílem zjednodušit transparentnost a zvýšit informovanost zúčastněných stran. Uvážíme-li však důsledky tohoto zveřejnění, mělo by k němu docházet pouze v případě, že k tomu vývozce předem dobrovolně udělí svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) upravuje zpracování osobních údajů členskými státy. Zásady uvedené ve směrnici 95/46/ES by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(21)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů institucemi a orgány Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) upravuje zpracovávání osobních údajů Komisí. Zásady uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001 by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(22)
Podle článku 28 směrnice 95/46/ES by vnitrostátní orgány dozoru měly provádět dohled nad přípustností zpracování osobních údajů členskými státy, zatímco podle článku 46 nařízení (ES) č. 45/2001 by evropský inspektor ochrany údajů měl kontrolovat činnost orgánů a institucí Evropské unie ve vztahu ke zpracování osobních údajů. Evropský inspektor ochrany údajů a vnitrostátní orgány dozoru by měli aktivně spolupracovat s v rámci své příslušné oblasti působnosti a zajistit koordinovaný dohled nad zpracováním dat prováděným v souladu s tímto nařízením.
(23)
Zavedení systému registrovaných vývozců musí zohlednit schopnost zvýhodněných zemí vytvořit a řídit registrační systém a rovněž schopnost Komise vytvořit nezbytnou centrální databázi. Za tím účelem musí Komise ještě stanovit požadavky uživatelů a technické specifikace systému. Po vytvoření podrobné struktury centrální databáze bude posouzen přesný vliv systému registrovaných vývozců, zejména pokud jde o přístupové údaje a ochranu údajů, a budou provedeny nezbytné úpravy příslušných ustanovení. Zavedení systému by proto mělo být odloženo na 1. ledna 2017, což umožní uskutečnění vývojové fáze, až budou stanoveny požadavky uživatelů a technické specifikace a provedeny případné právní úpravy nezbytné s ohledem na požadavky uživatelů systému a technické specifikace a jejich vliv na ochranu údajů. Pro země, které nemohou tento termín dodržet, by mělo být kromě toho stanoveno dodatečné tříleté období.
Do roku 2017 a po tomto roce by pro zvýhodněné země, které v té době nebudou schopny používat nový systém, měla být stanovena přechodná pravidla týkající se postupů a metod správní spolupráce založená na dosud platných ustanoveních. Tato přechodná pravidla by zejména měla stanovit vydávání dokladu o původu příslušnými orgány dotyčné země. Stávající pravidla by kromě toho měla být zefektivněna tím, že jejich struktura bude sladěna s pravidly platnými po zavedení systému registrovaných vývozců. Tím se tato pravidla stanou srozumitelnějšími, zejména díky jasnému rozlišení obecných zásad, postupů při vývozu ve zvýhodněné zemi, postupů při propuštění do volného oběhu v Evropské unii a metod správní spolupráce. Zároveň by mělo být aktualizováno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, a to nahrazením poznámek týkajících se tiskopisu verzí poznámek z roku 2007, neboť tato verze zohledňuje poslední rozšíření EU, a proto obsahuje aktualizovaný seznam zemí, které přijímají tiskopis A pro účely systému všeobecných celních preferencí.
(24)
Přístup k systému by měl být podmíněn tím, že zvýhodněné země zavedou a zachovají správní struktury, které umožní efektivní řízení systému, a zaváží se na vyžádání Komisi poskytnout veškerou nezbytnou pomoc pro účely sledování řádného řízení systému. Mezi orgány v Evropské unii a ve zvýhodněných zemích musí existovat systém správní spolupráce, který poskytne rámec pro ověřování původu. Zároveň by měla být jasně stanovena odpovědnost vývozců při deklarování původu a rovněž úloha správních orgánů při řízení systému. Měl by být upřesněn obsah deklarace o původu a případy, ve kterých mohou celní orgány v Evropské unii odmítnout přijetí deklarace nebo ji zaslat k ověření.
(25)
Definice a seznam operací dostatečného opracování nebo zpracování obsažené ve stávajících ustanoveních jsou společné pro systém všeobecných celních preferencí a pro opatření preferenčních cel jednostranně přijatých Evropskou unií pro některé země nebo území. Vzhledem k tomu, že pravidla původu těchto pozdějších režimů budou reformována později, měla by se na ně i nadále vztahovat stávající ustanovení. V zájmu soudržnosti se systémem všeobecných celních preferencí a ostatních jednostranných preferenčních obchodních režimů je vhodné sladit definici zcela získaných produktů a seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování stanovené v těchto jednostranných režimech s definicemi a seznamem pravidel původu systému všeobecných celních preferencí.
(26)
Nařízení (EHS) č. 2454/93 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Na základě nařízení Komise (ES) č. 1613/2000 (8), (ES) č. 1614/2000 (9) a (ES) č. 1615/2000 (10) poskytlo Společenství odchylky od pravidel původu systému všeobecných celních preferencí u některých textilních produktů pocházejících z Laosu, Kambodže a Nepálu, které pozbývají platnosti dne 31. prosince 2010. Po zavedení jednodušších pravidel původu, která zohlední požadavky vývoje, tímto nařízením bude pokračování platnosti těchto odchylek zbytečné.
(28)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
(1)
V části I, hlavě IV, kapitole 2 se články 66 až 97 nahrazují tímto:
„Oddíl 1
Systém všeobecných preferencí
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 66
Tento oddíl stanoví pravidla týkající se definice pojmu „původní produkty“ a souvisejících postupů a metod správní spolupráce pro účely uplatňování systému všeobecných celních preferencí poskytovaného Evropskou unií rozvojovým zemím na základě nařízení (ES) č. 732/2008 (11) („systém“).
Článek 67
1. Pro účely tohoto oddílu a oddílu 1A této kapitoly se použijí tyto definice:
a)
„zvýhodněnou zemí“ se rozumí země nebo území uvedená/é v nařízení (ES) č. 732/2008; termín „zvýhodněná země“ se rovněž vztahuje na pobřežní vody této země nebo území ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (úmluva z Montego Bay, 10. prosince 1982) a nesmí překročit jejich hranice;
b)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
c)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
d)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
e)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
f)
„dvoustrannou kumulací“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí z Evropské unie, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu;
g)
„kumulací s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které pocházejí z Norska, Švýcarska nebo Turecka, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu a dovezeny do Evropské unie;
h)
„regionální kumulací“ se rozumí systém, kdy se produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí ze země, jež je členem regionálního sdružení, považují za materiály pocházející z jiné země téhož regionálního sdružení (nebo ze země jiného regionálního sdružení, kde je možná kumulace mezi sdruženími), když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu tam vyráběného;
i)
„rozšířenou kumulací“ se rozumí systém, který uděluje Komise na základě žádosti předložené zvýhodněnou zemí, kdy se některé materiály pocházející ze země, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), považují za materiály pocházející z dotyčné zvýhodněné země, když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu vyráběného v této zemi;
j)
„zastupitelnými materiály“ se rozumí materiály stejného druhu a obchodní kvality, se stejnými technickými a fyzickými vlastnostmi, které od sebe po zapracování do hotového produktu nelze rozeznat;
k)
„regionálním sdružením“ se rozumí sdružení zemí, mezi nimiž se uplatňuje regionální kumulace;
l)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
m)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 13a se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve zvýhodněné zemi. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se toto písmeno přiměřeně;
n)
„cenou ze závodu“ se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu a veškeré další náklady související s jeho výrobou po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
o)
„maximálním obsahem nepůvodních materiálů“ se rozumí maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, na jehož základě je výroba považována za opracování nebo zpracování dostatečné k tomu, aby byl produktu udělen status původu. Lze jej vyjádřit jako procento ceny ze závodu nebo jako procento čisté hmotnosti těchto použitých materiálů, které spadají do stanovené skupiny kapitol, do kapitoly, čísla nebo položky či podpoložky;
p)
„čistou hmotností“ se rozumí hmotnost samotného zboží bez balicích materiálů a jakýchkoli jiných obalů;
q)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém se změnami podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004;
r)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
s)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
t)
„vývozcem“ se rozumí osoba vyvážející zboží do Evropské unie nebo do zvýhodněné země, která je schopna prokázat původ zboží, a to bez ohledu na to, zda se jedná o výrobce či nikoli a zda sama splňuje vývozní formality či nikoli;
u)
„registrovaným vývozcem“ se rozumí vývozce, který je registrován u příslušných orgánů dotyčné zvýhodněné země, aby mohl vyhotovovat deklaraci o původu pro vývoz v rámci systému;
v)
„deklarací o původu“ se rozumí deklarace vyhotovená vývozcem, která uvádí, že produkty v ní uvedené splňují pravidla původu systému, a to s cílem buď umožnit osobě deklarující zboží určené k propuštění do volného oběhu v Evropské unii požadovat výhody preferenčního celního zacházení, nebo hospodářskému subjektu ve zvýhodněné zemi, který dováží materiály k dalšímu zpracování v souvislosti s pravidly kumulace, prokázat status původu tohoto zboží.
2. Pro účely odst. 1 písm. n) může pojem ‚výrobce‘ uvedený v odst. 1 písm. n) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.
Článek 68
1. S cílem zajistit řádné uplatňování systému se zvýhodněné země zaváží, že:
a)
zavedou a zachovají nezbytné správní struktury a systémy nutné pro provádění a řízení pravidel a postupů stanovených v tomto oddíle v dotyčné zemi, včetně případných opatření nezbytných pro uplatňování kumulace;
b)
jejich příslušné orgány budou spolupracovat s Komisí a celními orgány členských států.
2. Spolupráce uvedená v odst. 1 písm. b) zahrnuje:
a)
poskytování veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97g a 97h, ověřování statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Zvýhodněné země Komisi předloží závazek uvedený v odstavci 1.
Článek 69
1. Zvýhodněné země Komisi oznámí názvy a adresy orgánů nacházejících se na jejich území, které jsou:
a)
součástí vládních orgánů dotyčné země nebo jednají z pověření vlády a jsou zplnomocněny k registraci vývozců a k jejich vynětí z rejstříku registrovaných vývozců;
b)
součástí vládních orgánů dotyčné země a zplnomocněny k poskytování podpory Komisi a celním orgánům členských států prostřednictvím správní spolupráce, jak je uvedeno v tomto oddíle.
2. Zvýhodněné země Komisi okamžitě oznámí veškeré změny informací oznámených podle odstavce 1.
3. Na základě informací podaných vládními orgány zvýhodněných zemí a celními orgány členských států Komise vytvoří elektronickou databázi registrovaných vývozců.
K databázi a údajům v ní obsaženým má přístup pouze Komise. Orgány uvedené v prvním pododstavci zajistí, aby údaje sdělované Komisi byly aktualizovány a aby byly úplné a přesné.
Údaje zpracované v databázi uvedené v prvním pododstavci se zveřejní na internetu s výjimkou důvěrných informací obsažených v kolonkách 2 a 3 žádosti o registraci vývozce uvedené v článku 92.
Osobní údaje zpracované databází uvedenou v prvním pododstavci a členskými státy podle tohoto oddílu se předají nebo zpřístupní třetím zemím nebo mezinárodním organizacím pouze v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 45/2001.
4. Toto nařízení nijak neovlivňuje úroveň ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů podle ustanovení právních předpisů Evropské unie a jednotlivých členských států, a zejména nemění povinnosti členských států týkající se zpracovávání osobních údajů těmito státy podle směrnice 95/46/ES, ani povinnosti orgánů a institucí Evropské unie týkající se zpracovávání osobních údajů těmito orgány a institucemi podle nařízení (ES) č. 45/2001 při plnění jejich povinností.
Údaje o identifikaci a registraci vývozců tvořené souborem údajů uvedených v bodech 1, 3 (týkající se popisu činnosti), 4 a 5 přílohy 13c Komise zveřejní na internetu pouze v případě, že k tomu tito vývozci dobrovolně udělili svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
Vývozcům se poskytnou informace stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 45/2001.
Výkon práv osob v souvislosti s jejich registračními údaji uvedenými v příloze 13c a zpracovanými ve vnitrostátních systémech se řídí právními předpisy členského státu, který jejich osobní údaje uložil, přičemž tyto předpisy provádějí směrnici 95/46/ES.
Práva osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v centrální databázi uvedené v odstavci 3 jsou vykonávána v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Vnitrostátní orgány dozoru pro ochranu údajů a evropský inspektor ochrany údajů, z nichž každý jedná v rozsahu svých příslušných pravomocí, aktivně spolupracují a zajišťují koordinovaný dozor nad databází uvedenou v odstavci 3.
Článek 70
1. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní seznam zvýhodněných zemí a datum, od kdy jsou považovány za země splňující podmínky uvedené v článcích 68 a 69. Splní-li nová zvýhodněná země tytéž podmínky, Komise tento seznam aktualizuje.
2. Původní produkty ve zvýhodněné zemi ve smyslu tohoto oddílu po propuštění do volného oběhu v Evropské unii využívají systému pouze pod podmínkou, že byly vyvezeny v den stanovený v seznamu uvedeném v odstavci 1 nebo po tomto dni.
3. Zvýhodněná země se považuje za zemi splňující ustanovení článků 68 a 69 v den, kdy předložila závazek uvedený v čl. 68 odst. 1 a provedla oznámení uvedené v čl. 69 odst. 1.
Článek 71
Nedodrží-li příslušné orgány zvýhodněné země ustanovení čl. 68 odst. 1, čl. 69 odst. 2, článků 91, 92, 93 nebo 97g nebo nebudou-li systematicky dodržovat čl. 97h odst. 2, může to v souladu s článkem 16 nařízení (ES) č. 732/2008 vést k dočasnému odnětí preferencí v rámci systému pro danou zemi.
Pododdíl 2
Definice pojmu „původní produkty“
Článek 72
Za pocházející ze zvýhodněné země se považují tyto produkty:
a)
produkty, které byly v dané zemi zcela získány ve smyslu článku 75;
b)
produkty, které byly získány v dané zemi a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 76.
Článek 73
1. V dotyčné zvýhodněné zemi musí být splněny podmínky pro získání statusu původu stanovené v tomto pododdíle.
2. Jsou-li původní produkty vyvezené ze zvýhodněné země do jiné země vráceny do zvýhodněné země, je třeba je považovat za nepůvodní, nelze-li příslušným orgánům věrohodně prokázat, že:
a)
vrácené produkty jsou totožné s vyvezenými a
b)
byly případně podrobeny pouze operacím nezbytným pro jejich uchování v dobrém stavu po dobu pobytu v dané zemi nebo při jejich vývozu.
Článek 74
1. Produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Evropské unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí. Před jejich deklarováním k propuštění do volného oběhu nesmí být pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu. Skladování produktů nebo zásilek a rozdělování zásilek lze provést na odpovědnost vývozce nebo následného držitele zboží a produkty zůstávají v zemi nebo zemích tranzitu pod dohledem celních orgánů.
2. Splnění odstavce 1 se považuje za uspokojivé, pokud celní orgány nemají důvod k pochybnostem; v takových případech mohou celní orgány požádat deklaranta, aby poskytl důkaz plnění, který je možné poskytnout jakýmkoli způsobem, včetně smluvních přepravních dokumentů, jako jsou nákladní listy; může se rovněž jednat o faktické či konkrétní důkazy založené na značení nebo číslování balíků nebo jakékoli důkazy týkající se vlastního zboží.
3. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se odstavce 1 a 2 použijí přiměřeně.
Článek 75
1. Za zcela získané ve zvýhodněné zemi se považují:
a)
nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo mořského dna;
b)
rostliny a produkty ze zeleniny tam vypěstované nebo sklizené;
c)
živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d)
produkty získané z živých zvířat tam odchovaných;
e)
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;
f)
produkty získané z tamního lovu nebo rybolovu;
g)
produkty akvakultury z ryb, korýšů a měkkýšů tam narozených nebo vylíhnutých a odchovaných;
h)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody jejími plavidly;
i)
produkty vyrobené nebo získané na palubě jejích výrobních plavidel výlučně z produktů uvedených v písmenu h);
j)
vyřazené předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
k)
odpad a šrot pocházející z výrobních operací tam provedených;
l)
produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody, má-li zvýhodněná země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
m)
zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až l).
2. Pojmy „její plavidla“ a „její výrobní plavidla“ uvedené v odst. 1 písm. h) a i) se vztahují pouze na plavidla a výrobní plavidla, která splňují tyto požadavky:
a)
jsou registrována ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě;
b)
plují pod vlajkou zvýhodněné země nebo některého členského státu;
c)
splňují jednu z těchto podmínek:
i)
vlastní je alespoň z 50 % státní příslušníci zvýhodněné země nebo některého členského státu nebo
ii)
vlastní je společnosti,
-
které mají sídlo a hlavní provozovnu ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě a
-
které jsou alespoň z 50 % ve vlastnictví zvýhodněné země nebo členských států nebo veřejných subjektů nebo státních příslušníků zvýhodněné země nebo členských států.
3. Podmínky uvedené v odstavci 2 mohou být splněny v členských státech nebo v různých zvýhodněných zemích, pokud všechny zvýhodněné země využívají regionální kumulaci podle čl. 86 odst. 1 a 5. V takovém případě se podle odst. 2 písm. b) produkty považují za pocházející ze zvýhodněné země, pod jejíž vlajkou pluje plavidlo nebo výrobní plavidlo.
První pododstavec se použije, pouze pokud jsou splněna ustanovení čl. 86 odst. 2 písm. b) a c).
Článek 76
1. Aniž jsou dotčeny články 78 a 79, považují se produkty, které nejsou zcela získány v dotyčné zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75, za pocházející z této zvýhodněné země, pokud jsou splněny podmínky pro dotyčné zboží stanovené v seznamu v příloze 13a.
2. Je-li produkt, který získal status původu v některé zemi podle odstavce 1, dále v této zemi zpracován a použit jako materiál k výrobě jiného produktu, nezohledňují se nepůvodní materiály, které mohly být použity k jeho výrobě.
Článek 77
1. U každého produktu se určí, zda byly splněny požadavky čl. 76 odst. 1.
V případě, kdy je příslušné pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, je však s ohledem na výkyvy v nákladech a směnných kurzech možné hodnotu nepůvodních materiálů vypočítat na základě průměru, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 druhém pododstavci se průměrná cena produktu ze závodu vypočítá na základě součtu cen ze závodu účtovaných v každém prodeji produktů provedeném během předchozího účetního období a průměrná hodnota použitých nepůvodních materiálů se vypočítá na základě souhrnu hodnoty všech nepůvodních materiálů použitých k výrobě produktů za předchozí účetní období určené v zemi vývozu nebo v případě, kdy dosud nejsou k dispozici údaje za celé účetní období, za období kratší, nejméně však za tři měsíce.
3. Vývozci, kteří se rozhodnou pro výpočet na základě průměrné hodnoty, tuto metodu důsledně používají během roku následujícího po referenčním účetním období nebo případně během roku následujícího po kratším období použitém jako období referenční. Mohou tuto metodu přestat používat, pokud během daného účetního období nebo kratšího reprezentativního období nejméně tří měsíců zaznamenají, že výkyvy v nákladech nebo směnných kurzech, jež odůvodňovaly používání této metody, přestaly existovat.
4. Průměry uvedené v odstavci 2 se použijí jako cena ze závodu, resp. hodnota nepůvodních materiálů, aby bylo možné zjistit dodržování maximálního obsahu nepůvodních materiálů.
Článek 78
1. Aniž je dotčen odstavec 3, považují se za opracování nebo zpracování nedostatečná pro to, aby produktu udělila status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 76, tyto operace:
a)
operace, jejichž účelem je uchování produktů v dobrém stavu během přepravy a skladování;
b)
rozdělování a spojování nákladových kusů;
c)
mytí, praní, čištění; odstraňování prachu, oxidu, oleje, nátěru nebo jiných povrchových vrstev;
d)
žehlení nebo mandlování textilií nebo textilních výrobků;
e)
prosté natírání a leštění;
f)
loupání a částečné nebo úplné mletí rýže; leštění a hlazení obilovin a rýže;
g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;
h)
loupání, vypeckovávání a louskání ovoce, ořechů a zeleniny;
i)
ostření, jednoduché broušení nebo prosté řezání;
j)
prosévání, prohazování, třídění, zařazování, sestavování (včetně vytváření souprav předmětů);
k)
prosté plnění do lahví, konzerv, baněk, pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky nebo desky a veškeré ostatní prosté balící operace;
l)
připevňování nebo tisk značek, štítků, log a obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
m)
prosté mísení produktů, bez ohledu na druh produktů; mísení cukru s jakýmkoli dalším materiálem;
n)
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;
o)
prosté sestavování součástí produktu na úplný produkt nebo rozkládání produktů na části;
p)
kombinace dvou nebo více úkonů uvedených v písmenech a) až o);
q)
porážení zvířat.
2. Pro účely odstavce 1 se operace považují za prosté, jestliže k jejich provádění nejsou nutné žádné zvláštní dovednosti nebo stroje, přístroje nebo nástroje pro tyto operace zvláště vyrobené nebo nainstalované.
3. Při určování, zda se opracování nebo zpracování daného výrobku považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1, se zohlední všechny operace provedené na daném výrobku ve zvýhodněné zemi.
Článek 79
1. Odchylně od článku 76 a s výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku mohou být nepůvodní materiály, které podle podmínek stanovených v seznamu v příloze 13a nemají být použity při výrobě daného produktu, přesto použity, pokud jejich celková hodnota nebo čistá hmotnost stanovená pro produkt nepřesahuje:
a)
15 % hmotnosti produktu u produktů kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, s výjimkou zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16;
b)
15 % ceny produktu ze závodu u ostatních produktů, s výjimkou produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, u kterých se použijí přípustné odchylky uvedené v poznámkách 6 a 7 části I přílohy 13a.
2. Odstavec 1 nepovoluje překročení procentního podílu maximálního obsahu nepůvodních materiálů, jak je určeno v pravidlech, která jsou stanovena v seznamu v příloze 13a.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí na produkty zcela získané ve zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75. Aniž je dotčen článek 78 a čl. 80 odst. 2, použije se však přípustná odchylka stanovená v těchto odstavcích na souhrn všech materiálů, které jsou použity při výrobě produktu a pro které pravidlo stanovené v seznamu v příloze 13a stanoví, že tyto materiály mají být zcela získány.
Článek 80
1. Určující jednotkou pro použití ustanovení tohoto oddílu je konkrétní produkt, který je považován za základní jednotku při určování zařazení za použití harmonizovaného systému.
2. Sestává-li zásilka z více stejných produktů zařazených do stejného čísla harmonizovaného systému, zohlední se při použití ustanovení tohoto oddílu každý jednotlivý produkt samostatně.
3. Je-li podle všeobecného výkladového pravidla 5 harmonizovaného systému zařazován s produktem i jeho obal, pak se tento obal zahrne i pro účely určování původu produktu.
Článek 81
Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem, které jsou součástí jeho běžného vybavení a jsou zahrnuty v jeho ceně ze závodu, se považují za jeden celek s dotyčným zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem.
Článek 82
Soupravy ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 3 harmonizovaného systému se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Pokud se však souprava skládá z původních i nepůvodních produktů, považuje se za původní produkt jako celek pod podmínkou, že hodnota nepůvodních produktů netvoří více než 15 % ceny ze závodu této soupravy.
Článek 83
Při určování, zda je produkt původním produktem, se nezohledňuje původ těchto prvků, které mohou být použity při jeho výrobě:
a)
energie a palivo;
b)
zařízení a vybavení;
c)
stroje a nástroje;
d)
zboží, které se nestává a nemá se stát součástí konečného složení produktu.
Pododdíl 3
Kumulace
Článek 84
Dvoustranná kumulace umožňuje, aby produkty pocházející z Evropské unie byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, jsou-li zapracovány do produktu vyráběného v této zemi za předpokladu, že opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
Článek 85
1. Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko poskytují všeobecné celní preference na produkty pocházející ze zvýhodněných zemí a uplatňují pojem původu odpovídající pojmu definovanému v tomto oddíle, umožňuje kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem, aby produkty pocházející z Norska, Švýcarska nebo Turecka byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, pokud opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
2. Odstavec 1 se použije pod podmínkou, že Turecko, Norsko a Švýcarsko poskytují na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Evropské unie.
3. Odstavec 1 se nepoužije na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému.
4. Evropská komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému byly splněny podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2.
Článek 86
1. Regionální kumulace se vztahuje na tato čtyři různá regionální sdružení:
a)
sdružení I: Brunej, Kambodža, Indonésie, Laos, Malajsie, Filipíny, Singapur, Thajsko, Vietnam;
b)
sdružení II: Bolívie, Kolumbie, Kostarika, Ekvádor, Salvador, Guatemala, Honduras, Nikaragua, Panama, Peru, Venezuela;
c)
sdružení III: Bangladéš, Bhútán, Indie, Maledivy, Nepál, Pákistán, Srí Lanka;
d)
sdružení IV: Argentina, Brazílie, Paraguay a Uruguay.
2. Regionální kumulace mezi zeměmi v rámci stejného sdružení se uplatní, pouze pokud byly splněny tyto podmínky:
a)
pro účely regionální kumulace mezi zeměmi regionálního sdružení se použijí pravidla původu stanovená v tomto oddíle.
V případě, že způsobilá operace stanovená v části II přílohy 13a není stejná u všech zemí účastnících se kumulace, určí se původ produktů vyvážených z jedné země regionálního sdružení do druhé za účelem regionální kumulace na základě pravidla, které by se použilo, kdyby se produkty vyvážely do Evropské unie;
b)
země regionálního sdružení se zavázaly, že:
i)
budou dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
c)
závazky uvedené v písmenu b) byly Komisi oznámeny sekretariátem dotyčného regionálního sdružení nebo jiným příslušným subjektem zastupujícím členy daného regionálního sdružení.
Pokud země regionálního sdružení již před 1. lednem 2011 splnily ustanovení prvního pododstavce písmene b) a c), nový závazek se nevyžaduje.
3. Materiály uvedené v seznamu v příloze 13b jsou vyňaty z regionální kumulace stanovené v odstavci 2 v případě, že:
a)
celní preference uplatňovaná v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a
b)
dotčené materiály by prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie.
4. Regionální kumulace mezi zeměmi stejného regionálního sdružení se uplatní pouze pod podmínkou, že opracování nebo zpracování provedené ve zvýhodněné zemi, kde jsou materiály dále zpracovány nebo zapracovány, přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16.
Není-li splněna podmínka stanovená v prvním pododstavci, je zemí původu produktů země regionálního sdružení s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí regionálního sdružení.
Je-li země původu určena podle druhého pododstavce, musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
5. Na žádost orgánů zvýhodněné země sdružení I nebo sdružení III může Komise udělit regionální kumulaci mezi zeměmi těchto sdružení, pokud je Komise přesvědčena, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou splněny podmínky stanovené v odst. 2 písm. a) a
b)
země, které se mají účastnit této regionální kumulace, se zavázaly a společně oznámily Komisi svůj závazek:
i)
dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnout nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci musí být podložena důkazy, že podmínky v něm stanovené jsou splněny. Žádost je adresována Komisi. Komise o žádosti rozhodne po zohlednění všech prvků týkajících se kumulace, které považuje za vhodné, včetně materiálů, které mají být kumulovány.
6. V případě, že produkty vyrobené v zemi sdružení I nebo sdružení III za použití materiálů pocházejících ze země druhého sdružení mají být vyvezeny do Evropské unie, určí se původ těchto produktů takto:
a)
materiály pocházející ze země jednoho regionálního sdružení se považují za materiály pocházející ze země druhého regionálního sdružení, jsou-li zapracovány do produktu tam získaného za předpokladu, že opracování nebo zpracování provedené v druhé zvýhodněné zemi přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16;
b)
není-li splněna podmínka stanovená v písmenu a), je zemí původu produktů země účastnící se kumulace s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí účastnících se kumulace.
Je-li země původu určena podle prvního pododstavce písm. b), musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
7. Na žádost orgánů kterékoli zvýhodněné země může Komise poskytnout rozšířenou kumulaci mezi zvýhodněnou zemí a zemí, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
země účastnící se kumulace se zavázaly, že budou dodržovat nebo dbát na dodržování ustanovení tohoto oddílu a poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
b)
závazek uvedený v písmenu a) byl dotčenou zvýhodněnou zemí oznámen Komisi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci obsahuje seznam materiálů, jichž se kumulace týká, a je podložena důkazy, že podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. a) a b) byly splněny. Žádost je adresována Komisi. Pokud dojde ke změně daných materiálů, předloží se nová žádost.
Materiály kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému jsou z rozšířené kumulace vyňaty.
8. V případech rozšířené kumulace uvedené v odstavci 7 se původ použitých materiálů a vhodný dokumentární doklad o původu určí v souladu s pravidly stanovenými v příslušné dohodě o volném obchodu. Původ produktů, které mají být vyvezeny do Evropské unie, se určí v souladu s pravidly původu stanovenými v tomto oddíle.
Aby získaný produkt získal status původu, není nutné, aby materiály, které pocházejí ze země, s níž má Evropská unie dohodu o volném obchodu, a které jsou ve zvýhodněné zemi použity při výrobě produktu, který má být vyvezen do Evropské unie, prošly dostatečným opracováním nebo zpracováním, pokud toto opracování nebo zpracování provedené v dotčené zvýhodněné zemi přesahuje operace uvedené v čl. 78 odst. 1.
9. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní:
a)
datum, kdy nabývá účinku kumulace mezi zeměmi sdružení I a sdružení III stanovená v odstavci 5, seznam zemí účastnících se této kumulace a případně seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje;
b)
datum, kdy nabývá účinku rozšířená kumulace, seznam zemí účastnících se této kumulace a seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje.
Článek 87
V případě použití dvoustranné kumulace nebo kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem v kombinaci s regionální kumulací obdrží získaný produkt status původu jedné ze zemí dotčeného regionálního sdružení určený v souladu s čl. 86 odst. 4 prvním a druhým pododstavcem.
Článek 88
1. Pododdíly 1 a 2 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do jiné za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5, aniž je dotčen čl. 86 odst. 2 písm. a) druhý pododstavec.
2. Jsou-li pro opracování nebo zpracování produktu použity původní a nepůvodní zastupitelné materiály, mohou celní úřady členských států na písemnou žádost hospodářských subjektů za účelem následného vývozu do zvýhodněné země v rámci dvoustranné kumulace povolit spravování materiálů v Evropské unii za použití metody odděleného vedení účetnictví, aniž by materiály byly uchovávány odděleně.
3. Celní orgány členských států mohou pro udělení povolení uvedeného v odstavci 2 stanovit jakékoli podmínky, které považují za vhodné.
Povolení se udělí pouze tehdy, je-li použitím metody uvedené v odstavci 2 možné zajistit, aby bylo množství získaných produktů, které by mohly být považovány za „pocházející z Evropské unie“, kdykoli stejné jako množství, které by bylo získáno za použití metody fyzického oddělení zásob.
Je-li metoda povolena, uplatňuje se a její uplatňování se zaznamenává podle všeobecných účetních zásad uplatňovaných v Evropské unii.
4. Držitel metody uvedené v odstavci 2 vyhotovuje nebo do zahájení používání systému registrovaných vývozců žádá o doklady o původu pro množství produktů, které mohou být považovány za pocházející z Evropské unie. Na žádost celních orgánů členských států držitel předloží prohlášení o způsobu, jakým bylo uvedené množství spravováno.
5. Celní úřady členských států sledují využívání povolení uvedeného v odstavci 2.
Mohou povolení odejmout v těchto případech:
a)
držitel jakýmkoli způsobem povolení zneužívá nebo
b)
držitel nesplní některou z dalších podmínek stanovených v tomto oddíle nebo v oddíle 1A.
Pododdíl 4
Odchylky
Článek 89
1. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost zvýhodněné země přiznat zvýhodněné zemi dočasnou odchylku od ustanovení tohoto oddílu, pokud:
a)
taková země z důvodu vnitřních nebo vnějších faktorů dočasně nemůže dodržovat pravidla pro získání statusu původu stanovená v článku 72, která předtím dodržovat mohla, nebo
b)
taková země potřebuje čas, aby se mohla připravit na dodržování pravidel pro získání statusu původu stanovených v článku 72.
2. Tato dočasná odchylka je omezena na trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou dotyčná zvýhodněná země potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
3. Žádost o odchylku se v písemné podobě předkládá Komisi. Jsou v ní uvedeny důvody pro odchylku podle odstavce 1 a obsahuje náležité podpůrné doklady.
4. Je-li odchylka přiznána, dotyčná zvýhodněná země, musí splnit veškeré požadavky stanovené s ohledem na informace, které mají být poskytnuty Komisi a které se týkají používání odchylky a správy množství, pro která byla odchylka přiznána.
Pododdíl 5
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 90
Systém se použije v těchto případech:
a)
splní-li zboží vyvážené registrovaným vývozcem ve smyslu článku 92 požadavky tohoto oddílu;
b)
v případě zásilky sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty vyvezené kterýmkoli vývozcem, pokud celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesáhne 6 000 EUR.
Článek 91
1. Příslušné orgány zvýhodněné země vytvoří a pravidelně aktualizují elektronický rejstřík registrovaných vývozců usazených v této zemi. Rejstřík musí být aktualizován, jakmile je kterýkoli vývozce v souladu s čl. 93 odst. 2 z rejstříku vyňat.
2. Rejstřík obsahuje tyto informace:
a)
název a plnou adresu místa, ve kterém je registrovaný vývozce usazen, včetně identifikačního čísla země nebo území (kód země ISO alfa 2);
b)
číslo registrovaného vývozce;
c)
produkty, které mají být v rámci systému vyváženy (přibližný seznam kapitol nebo čísel harmonizovaného systému, jak žadatel uzná za vhodné);
d)
údaje o tom, odkdy a dokdy je/byl vývozce registrován;
e)
důvod pro vynětí z rejstříku (na žádost registrovaného vývozce/vynětí příslušnými orgány). Tyto údaje mají k dispozici pouze příslušné orgány.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí oznámí Komisi vnitrostátní systém číslování používaný pro označování registrovaných vývozců. Číslo začíná kódem země ISO alfa 2.
Článek 92
Za účelem registrace vývozci podají žádost u příslušných orgánů zvýhodněné země, které jsou uvedeny v čl. 69 odst. 1 písm. a), a to za použití formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 13c. Vyplněním formuláře dávají vývozci souhlas s uložením poskytnutých informací do databáze Komise a se zveřejněním nedůvěrných údajů na internetu.
Příslušné orgány žádost přijmou, pouze pokud je úplná.
Článek 93
1. Registrovaní vývozci, kteří již nesplňují podmínky pro vývoz zboží v rámci systému nebo již nemají v úmyslu toto zboží vyvážet, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům zvýhodněné země, které je neprodleně vyjmou z rejstříku registrovaných vývozců vedeném v této zvýhodněné zemi.
2. Aniž je dotčen systém postihů a sankcí platných ve zvýhodněné zemi, vyhotoví-li registrovaní vývozci záměrně nebo z nedbalosti deklaraci o původu nebo jakýkoli podpůrný dokument, který obsahuje nesprávné informace vedoucí k tomu, že neoprávněně nebo podvodně získají výhody preferenčního celního zacházení, nebo zapříčiní-li vyhotovení této deklarace o původu nebo podpůrného dokumentu, vyjmou příslušné orgány zvýhodněné země vývozce z rejstříku registrovaných vývozců vedeného v dotyčné zvýhodněné zemi.
3. Aniž je dotčen možný vliv nesrovnalostí zjištěných během ověřování, nabývá vynětí registrovaných vývozců z rejstříku účinku pro budoucnost, tj. týká se deklarací vyhotovených po datu vynětí z rejstříku.
4. Vývozci, kteří byli v souladu s odstavcem 2 příslušnými orgány vyňati z rejstříku registrovaných vývozců, mohou být do tohoto rejstříku znovu zaneseni, pouze pokud prokáží příslušným orgánům zvýhodněné země, že napravili situaci, která vedla k jejich vynětí z rejstříku.
Článek 94
1. Registrovaní i neregistrovaní vývozci dodrží tyto povinnosti:
a)
vedou příslušné obchodní účetní záznamy o výrobě a dodávkách zboží způsobilého pro preferenční zacházení;
b)
mají k dispozici veškeré doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
c)
uchovávají veškeré celní doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
d)
po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém byla vyhotovena deklarace o původu, popřípadě déle, pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy, vedou záznamy o:
i)
deklaracích o původu, které vyhotovili, a
ii)
původních a nepůvodních materiálech, výrobě a účetní evidenci o zásobách.
Záznamy uvedené v prvním pododstavci písm. d) mohou být v elektronické podobě, avšak musí umožnit dohledání materiálů používaných při výrobě vyvážených produktů a potvrzení jejich statusu původu.
2. Povinnosti stanovené v odstavci 1 se také vztahují na dodavatele, kteří vývozcům poskytují prohlášení dodavatele, jež potvrzuje status původu zboží, které dodávají.
Článek 95
1. Vývozce vyhotoví deklaraci o původu při vývozu produktů, na něž se tato deklarace vztahuje, jestliže lze dotyčné zboží považovat za pocházející z dané zvýhodněné země nebo z jiné zvýhodněné země podle čl. 86 odst. 4 druhého pododstavce nebo čl. 86 odst. 6 prvního pododstavce písm. b).
2. Odchylně od odstavce 1 lze deklaraci o původu výjimečně vyhotovit až po vývozu („zpětná deklarace“) pod podmínkou, že je předložena v členském státě deklarace k propuštění do volného oběhu nejpozději dva roky po vývozu.
3. Vývozce poskytne svému zákazníku v Evropské unii deklaraci o původu, která obsahuje náležitosti uvedené v příloze 13d. Deklarace o původu se vyhotovuje buď v angličtině, nebo ve francouzštině.
Může být vyhotovena na kterémkoli obchodním dokladu, který umožní zjištění totožnosti dotčeného vývozce a příslušného zboží.
4. Při uplatnění kumulace podle článku 84, čl. 86 odst. 1 nebo čl. 86 odst. 5 a 6 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na deklaraci o původu poskytnutou jeho dodavatelem. V těchto případech obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem podle okolností označení „EU cumulation“, „regional cumulation“ nebo „Cumul UE“, „cumul régional“.
5. Při uplatnění kumulace podle článku 85 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka. V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ nebo „Cumul Norvège“, ‚Cumul Suisse‘, „Cumul Turquie“.
6. Při uplatnění rozšířené kumulace podle čl. 86 odst. 7 a 8 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena rozšířená kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „extended cumulation with country x“ nebo „cumul étendu avec le pays x“.
Článek 96
1. Deklarace o původu se vyhotovuje pro každou zásilku.
2. Deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vyhotovení vývozcem.
3. Jedna deklarace o původu se může vztahovat na několik zásilek, pokud zboží splňuje tyto podmínky:
a)
jedná se o rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 2 písm. a) harmonizovaného systému;
b)
spadá do třídy XVI nebo XVII nebo čísla 7308 nebo 9406 harmonizovaného systému a
c)
má být dováženo po částech.
Pododdíl 6
Postupy při propuštění do volného oběhu v evropské unii
Článek 97
1. Celní prohlášení k propuštění do volného oběhu obsahuje odkaz na deklaraci o původu. Deklarace o původu musí být k dispozici celním orgánům, které mohou požádat o její předložení, aby mohly prohlášení ověřit. Tyto celní orgány mohou také požadovat překlad deklarace do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků daného členského státu.
2. Požádá-li deklarant o uplatnění režimu, aniž by měl při přijetí celního prohlášení k propuštění do volného oběhu k dispozici deklaraci o původu, považuje se toto prohlášení za neúplné ve smyslu čl. 253 odst. 1 a podle toho se s ním nakládá.
3. Před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu se deklarant řádně ujistí, že zboží splňuje pravidla uvedená v tomto oddíle, a to zejména tím, že zkontroluje:
i)
v databázi uvedené v čl. 69 odst. 3, že vývozce je registrován, aby mohl vyhotovovat deklarace o původu, s výjimkou případů, kdy celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesahuje 6 000 EUR, a
ii)
že deklarace o původu je vyhotovena v souladu s přílohou 13d.
Článek 97a
1. Tyto produkty jsou vyňaty z povinnosti vyhotovit a předložit deklaraci o původu:
a)
produkty, které jsou zasílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám a jejichž celková hodnota nepřesahuje 500 EUR;
b)
produkty, které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících a jejichž celková hodnota nepřesahuje 1 200 EUR.
2. Produkty uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto podmínky:
a)
nedováží se za obchodním účelem;
b)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky pro využívání režimu;
c)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. b).
3. Pro účely odst. 2 písm. a) se dovoz nepovažuje za dovoz prováděný za obchodním účelem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
Článek 97b
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v deklaraci o původu a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost deklarace o původu, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na dotčené produkty.
2. Zjevné formální chyby, například překlepy v deklaraci o původu, nevedou k odmítnutí dokladu, nejsou-li takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v tomto dokladu.
3. Deklarace o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v článku 96, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout deklarace o původu, pokud byly příslušné produkty celním orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97c
1. Postup uvedený v čl. 96 odst. 3 se použije na období určené celními orgány členských států.
2. Celní orgány členského státu dovozu, které dohlížejí na po sobě jdoucí propuštění do volného oběhu, ověří, že po sobě jdoucí zásilky jsou součástí rozložených nebo nesložených produktů, pro které byla vyhotovena deklarace o původu.
Článek 97d
1. V případě, že produkty dosud nebyly propuštěny do volného oběhu, lze deklaraci o původu nahradit jedním nebo několika náhradními deklaracemi o původu vyhotovenými držitelem zboží za účelem zaslání všech nebo některých produktů na jiné místo v rámci celního území Společenství nebo popřípadě do Norska, Švýcarska nebo Turecka. Aby směli vyhotovovat náhradní deklarace o původu, nemusí být držitelé zboží sami registrovanými vývozci.
2. V případě, že je deklarace o původu nahrazena, musí původní deklarace o původu obsahovat tyto informace:
a)
údaje o náhradní deklaraci/náhradních deklaracích o původu;
b)
jména a adresy odesilatele;
c)
jméno příjemce/příjemců v Evropské unii.
Původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo popřípadě „Remplacée“.
3. V náhradní deklaraci o původu se uvedou následující informace:
a)
veškeré údaje týkající se zpětně zasílaných produktů;
b)
datum vyhotovení původní deklarace o původu;
c)
všechny nezbytné poznámky uvedené v příloze 13d;
d)
jméno a adresa odesilatele produktů v Evropské unii;
e)
jméno a adresa příjemce v Evropské unii, Norsku, Švýcarsku nebo Turecku;
f)
datum a místo náhrady.
Osoba, která vyhotoví náhradní deklaraci o původu, k ní může připojit kopii původní deklarace o původu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace o původu nahrazující deklarace o původu, jež jsou samy náhradními deklaracemi o původu. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na náhradní deklarace o původu vyhotovené odesilateli produktů v Norsku, Švýcarsku nebo Turecku.
5. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s ustanoveními článku 89, se náhradní deklarace stanovená v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní deklarace o původu vyhotovena pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
6. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace, které nahrazují deklarace o původu s ohledem na rozdělení zásilky provedené v souladu s článkem 74.
Článek 97e
1. Mají-li celní orgány pochybnosti o statusu původu produktů, mohou požádat deklaranta, aby v přiměřené lhůtě určené celními orgány předložil veškeré doklady za účelem ověření správnosti údajů o původu v deklaraci nebo splnění podmínek podle článku 74.
2. Celní orgány mohou po dobu trvání ověřovacího postupu stanoveného v článku 97h pozastavit uplatňování preferenčního celního opatření, pokud:
a)
informace poskytnuté deklarantem nepostačují k tomu, aby potvrdily status původu produktů nebo splnění podmínek stanovených v článku 73 nebo článku 74;
b)
deklarant neodpoví ve lhůtě stanovené pro poskytnutí informací uvedených v odstavci 1.
3. Během čekání na informace vyžádané od deklaranta a uvedené v odstavci 1 nebo na výsledky ověřovacího postupu uvedené v odstavci 2 se pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, dovozci nabídne možnost propuštění produktů.
Článek 97f
1. Aniž by musely požádat o další důkazy nebo zaslat zvýhodněné zemi žádost o ověření, odmítnou celní orgány členského státu dovozu uplatnit systém, pokud:
a)
zboží není stejné jako zboží uvedené v deklaraci o původu;
b)
deklarant nepředloží deklaraci o původu pro dotčené produkty, je-li tato deklarace vyžadována;
c)
aniž je dotčen čl. 90 písm. b) a čl. 97d odst. 1, nebyla deklarace o původu, kterou má deklarant v držení, vyhotovena vývozcem registrovaným ve zvýhodněné zemi;
d)
deklarace o původu není vyhotovena v souladu s přílohou 13d;
e)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 74.
2. Celní orgány členského státu dovozu odmítnou uplatnit systém, jestliže v návaznosti na žádost o ověření ve smyslu článku 97h adresovanou příslušným orgánům zvýhodněné země celní orgány členského státu dovozu:
a)
obdržely odpověď, na jejímž základě nebyl vývozce oprávněn vyhotovit deklaraci o původu;
b)
obdržely odpověď, na jejímž základě nepocházejí dotčené produkty ze zvýhodněné země nebo nebyly splněny podmínky stanovené v článku 73;
c)
měly při předložení žádosti o ověření odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo o správnosti informací, které deklarant poskytl o skutečném původu dotčených produktů, a
i)
ve lhůtě povolené podle článku 97h neobdržely odpověď nebo
ii)
obdržely odpověď, která neposkytuje příslušné odpovědi na otázky obsažené v žádosti.
Pododdíl 7
Kontrola původu
Článek 97g
1. Aby zajistily dodržování pravidel týkajících se statusu původu produktů, provádějí příslušné orgány zvýhodněné země:
a)
na žádost celních orgánů členských států ověřování statusu původu produktů;
b)
ze své vlastní iniciativy pravidelné kontroly vývozců.
Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko uzavřely s Evropskou unií dohodu, která uvádí, že si vzájemně poskytnou nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce, použije se první pododstavec přiměřeně na žádosti zaslané orgánům Norska, Švýcarska a Turecka a týkající se ověřování náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území, a to s cílem požádat tyto orgány o těsnější spolupráci s příslušnými orgány zvýhodněné země.
Rozšířená kumulace se povoluje v souladu s čl. 86 odst. 7 a 8, pouze pokud se země, se kterou má Evropská unie platnou dohodu o volném obchodu, zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
2. Kontroly uvedené v odst. 1 písm. b) zajistí trvalé plnění závazků vývozci. Provádějí se v intervalech určených na základě vhodných kritérií analýzy rizik. Za tím účelem požádají příslušné orgány zvýhodněných zemí vývozce o předložení kopií nebo seznamu deklarací o původu, jež vyhotovili.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí mají právo požadovat jakékoli důkazy a provádět jakékoli kontroly účtů vývozce, popř. výrobců, kteří jsou jeho dodavateli, a to rovněž v provozních prostorách, nebo jakékoli jiné kontroly, které považují za vhodné.
Článek 97h
1. Následná ověřování deklarací o původu se provádí namátkou anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o jejich pravosti, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných podmínek stanovených v tomto oddíle.
Požádají-li celní orgány členského státu příslušné orgány zvýhodněné země o spolupráci za účelem ověření platnosti deklarací o původu, statusu původu produktů nebo obou, uvedou ve své žádosti případně důvody pro odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo statusu původu produktů.
Na podporu žádosti o ověření může být připojena kopie deklarace o původu a jakékoli další informace nebo doklady, z nichž vyplývá, že informace uvedené v této deklaraci jsou nesprávné.
Žádající členský stát stanoví pro oznámení výsledků ověřování počáteční lhůtu šesti měsíců počínaje datem žádosti o ověření, s výjimkou žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území na základě deklarace o původu vyhotovené ve zvýhodněné zemi, pro které se tato lhůta prodlouží na osm měsíců.
2. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď obsahuje údaje, které nepostačují k určení skutečného původu produktů, zašle se příslušným orgánům druhé sdělení. Toto sdělení stanoví další lhůtu v délce nejvýše šesti měsíců.
Pododdíl 8
Jiná ustanovení
Článek 97i
1. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do druhé za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5.
2. Vývozci z Evropské unie se celními úřady členského státu na žádost vývozce považují za registrované vývozce pro účely systému, pokud vývozce splňuje tyto podmínky:
a)
vývozce má číslo EORI v souladu s články 4k až 4t;
b)
vývozce má status ‚schváleného vývozce‘ v rámci preferenčního režimu;
c)
vývozce ve své žádosti adresované celnímu úřadu členského státu poskytne tyto údaje ve formátu, jehož vzor je uveden v příloze 13c:
i)
podrobnosti uvedené v kolonkách 1 a 4,
ii)
závazek uvedený v kolonce 5.
Článek 97j
1. Pododdíly 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně k určení toho, zda lze produkty vyvážené do Ceuty a Melilly považovat za pocházející ze zvýhodněné země nebo za pocházející z Ceuty a Melilly, když jsou vyváženy do zvýhodněné země pro účely dvoustranné kumulace.
2. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
3. Španělské celní orgány zajistí uplatňování oddílů 1, 2, 3, 5, 6 a 7 v Ceutě a Melille.
4. Pro účely uvedené v odstavcích 1 a 2 se Ceuta a Melilla považují za jediné území.“
(2)
V části I hlavě IV kapitole 2 se vkládá nový oddíl 1A, který zní:
„Oddíl 1A
Postupy a metody správní spolupráce použitelné do zahájení používání systému registrovaných vývozců
Pododdíl 1
Obecné zásady
Článek 97k
1. Každá zvýhodněná země dodrží nebo zajistí, že budou dodržena:
a)
pravidla původu vyvážených produktů stanovená v oddíle 1;
b)
pravidla pro vyplňování a vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17;
c)
ustanovení týkající se používání prohlášení na faktuře, jehož vzor je uveden v příloze 18;
d)
ustanovení týkající se metod správní spolupráce uvedených v článku 97s;
e)
ustanovení týkající se udělování odchylek uvedených v článku 89.
2. Příslušné orgány zvýhodněných zemí spolupracují s Komisí nebo členskými státy, zejména:
a)
poskytováním veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97s a 97t, ověřováním statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Je-li ve zvýhodněné zemi určen příslušný orgán pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jsou-li zde ověřovány dokumentární doklady o původu a vydávána osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro vývoz do Evropské unie, má se za to, že tato zvýhodněná země přijala podmínky stanovené v odstavci 1.
4. Je-li země nebo území přijata/o nebo znovu přijata/o jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008, využívá zboží pocházející z této země nebo z tohoto území systému všeobecných preferencí, a to pod podmínkou, že bylo ze zvýhodněné země nebo území vyvezeno v den uvedený v článku 97s nebo po tomto dni.
5. Doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu.
Pododdíl 2
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 97l
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, se vydávají na písemnou žádost vývozce nebo jeho zmocněného zástupce s přiložením veškerých dalších příslušných podpůrných dokladů, které prokazují, že produkty, jež mají být vyvezeny, jsou způsobilé pro vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A.
2. Osvědčení se předá vývozci, jakmile je vývoz skutečně proveden nebo zajištěn. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A může však být ve výjimečných případech vydáno po vývozu produktů, jichž se týká, jestliže:
a)
nebylo vydáno při vývozu v důsledku omylů, neúmyslného opomenutí nebo zvláštních okolností nebo
b)
bylo příslušným vládním orgánům uspokojivě prokázáno, že osvědčení o původu zboží na tiskopise A bylo vydáno, ale nebylo při dovozu přijato z technických příčin.
3. Příslušné vládní orgány mohou vydat osvědčení o původu zboží dodatečně pouze v případě, že ověří, že údaje uvedené v žádosti vývozce souhlasí s odpovídající vývozní dokumentací a že osvědčení o původu zboží na tiskopise A splňující podmínky tohoto oddílu nebylo vydáno již při vývozu dotyčných produktů. V osvědčeních o původu zboží na tiskopise A vydaných dodatečně musí být v kolonce 4 obsažena poznámka „Issued retrospectively“ nebo „Délivré à posteriori“.
4. V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení o původu zboží na tiskopise A může vývozce požádat příslušné vládní orgány, které je vydaly, o vystavení duplikátu na základě dokladů o vývozu, které má vývozce v držení. Duplikát tiskopisu A musí v kolonce 4 obsahovat poznámku „Duplicate“ nebo „Duplicata“ a musí být opatřen datem vydání a pořadovým číslem původního osvědčení. Duplikát nabývá účinku od data vydání původního osvědčení.
5. Pro účely ověření, zda produkt, pro který je vyžádáno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, splňuje příslušná pravidla původu, mají příslušné vládní orgány právo požádat o veškeré dokumentární důkazy nebo provést jakoukoli kontrolu, kterou považují za vhodnou.
6. Vyplnění kolonky 2 osvědčení o původu zboží na tiskopise A není povinné. V kolonce 12 se uvede „Evropská unie“ nebo název členského státu. Datum vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A se uvádí v kolonce 11. Podpis uváděný v této kolonce, který je vyhrazen příslušným vládním orgánům, jež osvědčení vystavují, a rovněž podpis osoby zmocněné vývozcem k podpisu, který se uvádí v kolonce 12, musí být vlastnoruční.
Článek 97m
1. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro jakoukoli zásilku sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty, jejichž celková hodnota nepřesahuje 6 000 EUR, pokud se na tento postup vztahuje správní spolupráce uvedená v čl. 97k odst. 2.
2. Vývozce vyhotovující prohlášení na faktuře musí být připraven kdykoli na žádost celních orgánů nebo jiných příslušných vládních orgánů země vývozu předložit všechny příslušné dokumenty dokládající status původu dotčených produktů.
3. Prohlášení na faktuře, jehož text je uveden v příloze 18, vyhotovuje vývozce buď ve francouzštině, nebo v angličtině, psacím strojem, razítkem nebo tiskem na faktuře, dodacím listu, nebo jakémkoli jiném obchodním dokladu. Je-li prohlášení psáno rukou, musí být napsáno inkoustem a hůlkovým písmem. Prohlášení na faktuře podepisuje vlastnoručně vývozce.
4. Prohlášení na faktuře se použije za následujících podmínek:
a)
pro každou zásilku je vyhotoveno jedno prohlášení na faktuře;
b)
bylo-li zboží obsažené v zásilce již ověřováno v zemi vývozu s odkazem na definici pojmu „původní produkt“, může vývozce v prohlášení na faktuře na toto ověření odkázat.
5. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se příslušné vládní orgány zvýhodněné země požádané o vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro produkty, při jejichž výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhají na následující:
-
v případě dvoustranné kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními pododdílu 5;
-
v případě kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka;
-
v případě regionální kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce, tj. na osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, nebo případně na prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18;
-
v případě rozšířené kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V případech uvedených v první, druhé, třetí a čtvrté odrážce prvního pododstavce se v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A uvede podle potřeby označení „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ nebo „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul régional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Pododdíl 3
Postupy při propuštění do volného oběhu v Evropské unii
Článek 97n
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení o faktuře se předkládají celním orgánům členských států dovozu v souladu s postupy týkajícími se celního prohlášení.
2. Doklady o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v čl. 97k odst. 5, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty cením orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97o
1. Jsou-li na žádost dovozce za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu po částech dováženy rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného pravidla 2 písm. a) pro výklad harmonizovaného systému spadající do tříd XVI a XVII nebo čísel 7308 a 9406 harmonizovaného systému, lze celním orgánům předložit jediný doklad o původu těchto produktů při dovozu první části.
2. Na žádost dovozce může být za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu těmto orgánům předložen doklad o původu při dovozu první zásilky, jestliže zboží
a)
je dováženo v rámci pravidelných a trvalých operací značné obchodní hodnoty;
b)
je předmětem téže kupní smlouvy a strany této smlouvy jsou usazeny v zemi vývozu nebo v členském státě/členských státech;
c)
je zařazeno do stejného kódu (osm číslic) kombinované nomenklatury;
d)
pochází výhradně od stejného vývozce, je určeno pro stejného dovozce a podléhá vstupním formalitám u stejného celního úřadu stejného členského státu.
Tento postup lze použít na období určené příslušnými celními orgány.
Článek 97p
1. Jsou-li původní produkty umístěny pod dohled celního úřadu jednoho členského státu, je možné nahradit původní doklad o původu jedním nebo více osvědčeními o původu zboží na tiskopise A pro účely zaslání všech nebo některých z těchto produktů na jiné místo v Evropské unii nebo případně do Norska, Švýcarska nebo Turecka.
2. Náhradní osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydává celní úřad, pod jehož dohledem se produkty nacházejí. Náhradní osvědčení se vydává na základě písemné žádosti zpětného vývozce.
3. V náhradním osvědčení musí být v kolonce vpravo nahoře uveden název prostřednické země, v níž bylo náhradní osvědčení vydáno. V kolonce 4 se uvede poznámka „Replacement certificate“ nebo „Certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží a jeho pořadové číslo. V kolonce 1 se uvede jméno zpětného vývozce. V kolonce 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce. Veškeré údaje o znovu vyvezených produktech uvedené na původním osvědčení se zapíší do kolonek 3 až 9 a odkazy na fakturu zpětného vývozce se uvedou v kolonce 10.
4. V kolonce 11 musí být uveden úřední záznam celních orgánů, které náhradní osvědčení vydaly. Odpovědnost těchto orgánů se týká pouze vydání náhradního osvědčení. V kolonce 12 se uvede země původu a země určení obsažená v původním osvědčení. Tuto kolonku musí podepsat zpětný vývozce. Zpětný vývozce, který kolonku podepsal v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů v původním osvědčení.
5. Celní úřad, který je požádán o provedení operace uvedené v odstavci 1, zaznamená do původního osvědčení hmotnost, čísla a druh odesílaných produktů a pořadová čísla jednoho nebo vce odpovídajících náhradních osvědčení. Původní osvědčení musí tento celní úřad uchovávat po dobu nejméně tří let. K náhradnímu osvědčení může být přiložena fotokopie původního osvědčení.
6. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s článkem 89, se postup stanovený v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní osvědčení vydáno pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
Článek 97q
1. Produkty, které jsou posílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám nebo se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících, se považují za původní produkty využívající celních preferencí uvedených v článku 66, aniž by bylo třeba předložit osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře, pokud:
a)
tyto produkty
i)
nejsou dováženy za obchodním účelem,
ii)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky nezbytné pro využívání systému;
b)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. a) bodu ii).
2. Dovoz se nepovažuje za dovoz za obchodním účelem, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
3. Celková hodnota produktů uvedených v odstavci 2 nesmí u malých zásilek překročit 500 EUR a u produktů nacházejících se v osobních zavazadlech cestujících 1 200 EUR.
Článek 97r
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost osvědčení nebo prohlášení, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na předložené produkty.
2. Zjevné formální chyby v osvědčení o původu zboží na tiskopise A, v průvodním osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení na faktuře nevedou k odmítnutí dokladů, nejsou-li chyby takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v těchto dokladech.
Pododdíl 4
Způsoby správní spolupráce
Článek 97s
1. Zvýhodněné země sdělí Komisi názvy a adresy vládních orgánů na svém území příslušných pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, vzory otisků razítek, která tyto orgány používají, a názvy a adresy vládních orgánů příslušných ke kontrole osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře.
Komise tyto údaje sdělí celním orgánům členských států. Jsou-li tato sdělení činěna formou aktualizace předchozích sdělení, uvede Komise datum začátku platnosti nových razítek v souladu s údaji poskytnutými příslušnými vládními orgány zvýhodněných zemí. Tyto informace jsou důvěrné; má-li však být zboží propuštěno do volného oběhu, mohou dotyčné celní orgány dovolit dovozci nebo jeho řádně pověřenému zástupci, aby se seznámil se vzory otisků razítek.
Zvýhodněné země, které již poskytly informace vyžadované v prvním pododstavci, nemají povinnost tyto informace poskytnout znovu, pokud nedošlo ke změně.
2. Pro účely čl. 97k odst. 4 Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému země nebo území přijatá/é nebo znovu přijatá/é jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008 splnila/o povinnosti uvedené v odstavci 1.
3. Komise na žádost příslušných orgánů zvýhodněných zemí zašle zvýhodněným zemím vzory otisků razítek používaných celními orgány členských států pro vydávání průvodních osvědčení EUR.1.
Článek 97t
1. Dodatečné ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře se provádí nahodile anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných povinností stanovených v tomto oddíle.
2. Při podávání žádosti o dodatečné ověření vrátí celní orgány členských států osvědčení o původu zboží na tiskopise A a fakturu, pokud byla předložena, prohlášení na faktuře nebo kopii těchto dokladů příslušným vládním orgánům zvýhodněné země vývozu, a případně uvedou důvody pro tuto žádost. Spolu s žádostí o ověření se zašlou veškeré získané dokumenty a informace nasvědčující, že informace uvedené v dokladu o původu jsou nesprávné.
Jestliže se celní orgány členských států rozhodnou pozastavit uplatňování celních preferencí až do výsledku ověření, nabídne se dovozci pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, možnost propuštění produktů.
3. Pokud byla podána žádost o dodatečné ověření, musí být ověření provedeno a jeho výsledky sděleny celním orgánům členských států ve lhůtě nejvýše šesti měsíců nebo v případě žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních dokladů o původu vystavených na jejich území na základě osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaného ve zvýhodněné zemi ve lhůtě nejvýše osmi měsíců od data zaslání žádosti. Z výsledků musí být zřejmé, zda se dotyčný doklad o původu vztahuje na skutečně vyvezené produkty a zda lze tyto produkty považovat za produkty pocházející ze zvýhodněné země.
4. V případě osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydaných na základě dvoustranné kumulace musí odpověď obsahovat jednu nebo více kopií průvodních osvědčení EUR.1, nebo případně odpovídajících prohlášení na faktuře.
5. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí šestiměsíční lhůty uvedené v odstavci 3 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď neobsahuje údaje, které postačují k určení pravosti daného dokladu nebo o skutečném původu produktů, zašle se příslušnému orgánu druhé sdělení. Jestliže ve lhůtě čtyř měsíců od data zaslání tohoto druhého sdělení nejsou celním orgánům sděleny výsledky ověření nebo jestliže výsledky neumožňují určit pravost daného dokladu skutečný původ produktů, odmítnou příslušné orgány uplatnit celní preference, s výjimkou existence mimořádných okolností.
6. Pokud ověřovací postup nebo jiné dostupné informace naznačují, že jsou porušována pravidla původu, provede zvýhodněná země vývozu z vlastního podnětu nebo na žádost celních orgánů členských států potřebná šetření nebo přijme vhodná opatření, aby tato šetření byla provedena dostatečně rychle s cílem tyto přestupky odhalit a předcházet jim. Za tím účelem se Komise nebo celní orgány členských států mohou šetření účastnit.
7. Pro účely dodatečného ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovávají vývozci veškeré příslušné doklady prokazující status původu dotčených produktů a příslušné vládní orgány zvýhodněné země vývozu uchovávají kopie osvědčení a rovněž veškeré související vývozní doklady. Tyto doklady se uchovávají po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém bylo osvědčení o původu na tiskopise A vydáno.
Článek 97u
1. Články 97s a 97t se také použijí mezi zeměmi stejného regionálního sdružení pro účely poskytování informací Komisi nebo celním orgánům členských států a dodatečného ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaných v souladu s pravidly pro regionální kumulaci původu.
2. Pro účely článků 85, 97m a 97p obsahuje dohoda uzavřená mezi Evropskou unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem mimo jiné závazek vzájemně si poskytovat nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
Pro účely čl. 86 odst. 7 a 8 a článku 97k se země, se kterou Evropská unie uzavřela platnou dohodu o volném obchodu a která se zavázala k účasti na rozšířené kumulaci se zvýhodněnou zemí, rovněž zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
Pododdíl 5
Postupy týkající se dvoustranné kumulace
Článek 97v
1. Status původu produktů Evropské unie se prokazuje buď:
a)
předložením průvodního osvědčení EUR.1 podle vzoru uvedeného v příloze 21 nebo
b)
předložením prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro zásilky obsahující původní produkty, jejichž celková hodnota nepřekračuje 6 000 EUR, nebo schválený vývozce Evropské unie.
2. Vývozce nebo jím zmocněný zástupce uvede v kolonce 2 průvodního osvědčení EUR.1 slova „GSP beneficiary countries“ a „EU“ nebo „Pays bénéficaires du SPG“ a „UE“.
3. Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A se použijí přiměřeně na průvodní osvědčení EUR.1 a, s výjimkou ustanovení o jejich vydávání, na prohlášení na faktuře.
4. Celní orgány členského státu mohou povolit kterémukoli vývozci (dále jen „schválený vývozce“), který často odesílá produkty pocházející z Evropské unie v rámci dvoustranné kumulace, aby vyhotovoval prohlášení na faktuře bez ohledu na hodnotu dotčených produktů, pokud tento vývozce celním orgánům uspokojivým způsobem poskytne veškeré záruky nezbytné k ověření:
a)
statusu původu produktů a
b)
splnění ostatních podmínek platných v dotyčném členském státě.
5. Celní orgány mohou udělení statusu schváleného vývozce podmínit splněním jakýchkoli podmínek, které považují za vhodné. Celní orgány přidělí schválenému vývozci číslo celního povolení, které se uvádí v prohlášení na faktuře.
6. Celní orgány sledují, jakým způsobem schválený vývozce povolení využívá. Celní orgány mohou povolení kdykoli odejmout.
Mohou povolení odejmout ve všech těchto případech:
a)
schválený vývozce již neskýtá záruky uvedené v odstavci 4;
b)
schválený vývozce nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 5;
c)
schválený vývozce jakýmkoli způsobem udělené povolení zneužívá.
7. Schválený vývozce není povinen podepisovat prohlášení na faktuře, jestliže se schválený vývozce celním orgánům písemně zaváže, že přebírá plnou odpovědnost za jakékoli prohlášení na faktuře, které schváleného vývozce identifikuje, jako by je schválený vývozce vlastnoručně podepsal.
Pododdíl 6
Ceuta a Melilla
Článek 97w
Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování dokladů o původu se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
Ceuta a Melilla se považují za jediné území.
Španělské celní orgány zajistí použití tohoto oddílu v Ceutě a Melille.“
(3)
V části I hlavě IV kapitole 2 oddíle 2 se před pododdíl 1 vkládá článek 97x, který zní:
„Článek 97x
1. Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
a)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
b)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
c)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
d)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
e)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
f)
„cenou ze závodu“ v seznamu v příloze 15 se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
g)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 15 se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v Evropské unii nebo ve zvýhodněné zemi ve smyslu čl. 98 odst. 1. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se tento pododstavec přiměřeně;
h)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém;
i)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
j)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury.
2. Pro účely odst. 1 písm. f) může pojem „výrobce“ uvedený v odst. 1 písm. f) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.“
(4)
V článku 99 se doplňuje nové písmeno d)a, které zní:
„d)a
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;“.
(5)
Ustanovení čl. 101 odst. 1 se mění takto:
a)
písmeno g) se nahrazuje tímto:
„g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;“;
b)
písmeno m) se nahrazuje tímto:
„m)
prosté mísení produktů, též různých druhů; mísení cukru s jiným materiálem;“;
c)
vkládá se nové písmeno m)a, které zní:
„m)a
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;“.
(6)
Vkládá se nová příloha 13a uvedená v příloze I tohoto nařízení.
(7)
Vkládá se nová příloha 13b uvedená v příloze II tohoto nařízení.
(8)
Vkládá se nová příloha 13c uvedená v příloze III tohoto nařízení.
(9)
Vkládá se nová příloha 13d uvedená v příloze IV tohoto nařízení.
(10)
V příloze 14 v poznámce 1 a 3.1 se výraz „článků 69 a 100“ nahrazuje výrazem „článku 100“.
(11)
Příloha 17 se mění v souladu s přílohou V tohoto nařízení.
(12)
Příloha 18 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 2
Zvýhodněné země předloží Komisi závazek v souladu s čl. 68 odst. 3 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení a informace požadované článkem 69 uvedeného nařízení alespoň tři měsíce před vlastním použitím systému registrovaných vývozců na jejich území.
Komise nejpozději dne 1. července 2016 a 1. července 2019 přezkoumá stav přípravy zvýhodněných zemí na použití systému registrovaných vývozců. Komise navrhne veškeré nezbytné úpravy.
Článek 3
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2011.
3. S výhradou odstavce 4 tohoto článku se čl. 1 odst. 1, pokud se vztahuje k článkům 68 až 71, 90 až 97i a čl. 97j odst. 2, a čl. 1 odst. 8 a 9 použijí ode dne 1. ledna 2017.
4. Zvýhodněné země, které nejsou schopny provést systém registrovaných vývozců k datu uvedenému v odstavci 3 a které před 1. červencem 2016 podají Komisi písemnou žádost nebo k jejichž systému registrovaných vývozců Komise v souladu s čl. 2 druhým pododstavcem navrhla úpravy, mohou až do dne 1. ledna 2020 i nadále používat ustanovení hlavy IV kapitoly 2 oddílu 1A a příloh 17 a 18 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení.
5. Ustanovení čl. 1 odst. 2 se použijí do data stanoveného v odstavci 3 nebo pro zvýhodněné země uvedené v odstavci 4 do data stanoveného v odstavci 4.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 18. listopadu 2010.
KOMISIJAS REGULA (ES) Nr. 1063/2010
(2010. gada 18. novembris),
ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulu (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) un jo īpaši tās 247. pantu,
tā kā:
(1)
Saskaņā ar Padomes 2008. gada 22. jūlija Regulu (EK) Nr. 732/2008 par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu laikposmā no 2009. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim un par grozījumiem Regulās (EK) Nr. 552/97, Nr. 1933/2006 un Komisijas Regulās (EK) Nr. 1100/2006 un Nr. 964/2007 (2) Eiropas Savienība tirdzniecības preferences jaunattīstības valstīm piešķir saskaņā ar savu vispārējo tarifa preferenču sistēmu (“VPS” vai “sistēma”). Saskaņā ar minētās regulas 5. panta 2. punktu izcelsmes noteikumi attiecībā uz noteiktas izcelsmes izstrādājumu jēdziena definīciju, procedūras un attiecīgās administratīvās sadarbības metodes ir izklāstītas Komisijas Regulā (EEK) Nr. 2454/93 (3).
(2)
Pēc plašām diskusijām, kuras tika uzsāktas ar Komisijas 2003. gada 18. decembra Zaļo grāmatu par turpmākajiem izcelsmes noteikumiem preferenciālā tirdzniecības režīmā (4), 2005. gada 16. martā Komisija pieņēma paziņojumu ar nosaukumu “Izcelsmes noteikumi preferenciālā tirdzniecības režīmā - tālākās ievirzes” (5) (“paziņojums”). Minētajā paziņojumā izklāstīta jauna pieeja izcelsmes noteikumiem visos tajos preferenciālās tirdzniecības režīmos, kuros iesaistīta Eiropas Savienība, jo īpaši uz attīstību virzītos režīmos, piemēram, VPS.
(3)
Dohas attīstības programmas sakarā tika atzīts, ka jaunattīstības valstis labāk jāiekļauj pasaules ekonomikā, jo īpaši ar uzlabotu piekļuvi attīstīto valstu tirgiem.
Tādēļ jāvienkāršo preferenciālie izcelsmes noteikumi un attiecīgā gadījumā jādara tie mazāk stingri, lai izstrādājumiem, kuru izcelsme ir saņēmējās valstīs, faktiski varētu piemērot piešķirtās preferences.
(4)
Lai nodrošinātu, ka preferences patiešām izmanto tie, kam tās vajadzīgas, un aizsargātu Eiropas Savienības resursus, preferenciālas izcelsmes noteikumu izmaiņas jāpapildina ar to pārvaldības procedūru pielāgojumiem.
(5)
Komisijas veiktais šīs regulas ietekmes novērtējums liecina, ka VPS izcelsmes noteikumi tiek uzskatīti par pārāk sarežģītiem un ierobežojošiem. Novērtējums liecina arī par to, ka dažiem izstrādājumiem maz izmanto piešķirtās preferences, jo īpaši tādiem izstrādājumiem, kas visvairāk interesē jaunattīstības valstis, un viens no iemesliem, kas to veicinājis, ir izcelsmes noteikumi.
(6)
Ietekmes novērtējums liecināja, ka vienkāršošanu un attīstības veicināšanu var panākt ar vienu kritēriju, ko piemērotu visiem izstrādājumiem, lai noteiktu to preču izcelsmi, kuras nav pilnībā iegūtas saņēmējā valstī, pamatojoties uz attiecīgajā saņēmējā valstī pievienoto vērtību, un ar šo kritēriju būtu jāparedz pietiekama pārstrādes pakāpe. Tomēr minētais novērtējums neapstiprināja to, ka vienkāršošanai vai attīstības veicināšanai būtu vajadzīga tikai viena vienīga metode. Turklāt ieinteresēto personu atsauksmēs bija norādīts, ka daudzās nozarēs pievienotās vērtības kritērijs vai nu nav īsti piemērots, vai arī to nevar izmantot kā vienīgo kritēriju, piemēram, lauksaimniecības produktiem un pārstrādātiem lauksaimniecības produktiem, zvejniecības produktiem, ķīmiskajām vielām, metāliem, tekstilijām, apģērbiem un apaviem. Tāpēc vai nu pievienotās vērtības kritērija vietā, vai papildus tam šajās nozarēs būtu jāizmanto citi, vienkārši kritēriji, kas uzņēmējiem būtu viegli saprotami un administrācijām viegli kontrolējami. Šie citi kritēriji ietver atļauto nenoteiktas izcelsmes materiālu maksimumu, tarifa pozīcijas vai apakšpozīcijas maiņu, specifisku apstrādes un pārstrādes darbību un pilnībā iegūtu materiālu izmantošanu. Tomēr vienkāršības labad dažādu noteikumu skaitam jābūt iespējami nelielam. Tādēļ izcelsmes noteikumiem pēc iespējas jābūt koncentrētiem uz nozari, nevis izstrādājumu.
(7)
Izcelsmes noteikumiem jāatspoguļo specifisko nozaru īpašības, taču tiem jādod saņēmējām valstīm reāla iespēja piekļūt piešķirtajam preferenciāla tarifa režīmam. Vajadzības gadījumā noteikumiem jāatspoguļo saņēmēju valstu atšķirīgās rūpnieciskās jaudas. Lai veicinātu vismazāk attīstīto valstu rūpniecības attīstību, gadījumos, kuros noteikums paredz atbilstību nenoteiktas izcelsmes materiālu atļautajam maksimumam, šādiem materiāliem piemērojamajai robežvērtībai vienmēr jābūt iespējami augstai, vienlaikus nodrošinot, ka minētajās valstīs veiktās darbības ir reālas un ekonomiski pamatotas. Nosakot, ka nenoteiktas izcelsmes materiālu maksimālais saturs ir līdz 70 % vai citu noteikumu, kas vismazāk attīstīto valstu izcelsmes izstrādājumiem paredz līdzvērtīgu atvieglojuma pakāpi, iznākumā būtu jāpalielinās eksportam no šīm valstīm.
(8)
Lai nodrošinātu, ka saņēmējā valstī veiktā apstrāde vai pārstrāde ir reāla, ekonomiski pamatota darbība, kas minētajai valstij dos reālu ekonomisko labumu, ir lietderīgi izveidot to nepietiekamo apstrādes vai pārstrādes darbību sarakstu, kuras nekad nevar piešķirt izcelsmi. Šis saraksts lielā mērā var būt līdzšinējais saraksts. Tomēr būtu jāveic dažas korekcijas. Piemēram, lai novērstu cukura tirdzniecības plūsmu novirzīšanos un tirgus traucējumus un saskaņā ar noteikumiem, kas jau pieņemti kā citu preferenciālu tirdzniecības režīmu izcelsmes noteikumu daļa, jāpieņem jauns noteikums, kas nepieļautu cukura sajaukšanu ne ar kādu citu materiālu.
(9)
Noteikta elastīguma pakāpe jānodrošina nozarēs, kurās nepiemēro pievienotās vērtības kritēriju, kā tas ir pašlaik, atļaujot izmantot noteiktu daudzumu tādu materiālu, kas neatbilst noteikumiem. Tomēr šāda izmantojuma darbības joma jāprecizē attiecībā uz izstrādājumiem, kas izgatavoti no pilnībā iegūtiem materiāliem. Turklāt, lai atļautu turpmāku elastīgumu materiālu piegādē, šādu materiālu atļautais daudzums, izņemot noteiktus sensitīvus izstrādājumus, gatavā izstrādājuma ražotāja cena no 10 % jāpalielina līdz 15 %. Šie sensitīvie izstrādājumi ir harmonizētās sistēmas 2. nodaļas un 4.-24. nodaļas izstrādājumi, izņemot 16. nodaļas zivju apstrādes produktus, kuriem piemērotākas šķiet svarā izteiktas pielaides, un izstrādājumus, kas iekļauti harmonizētās sistēmas 50.-63. nodaļā un uz kuriem joprojām attiecas īpaši pielaides noteikumi, kuru pamatā ir vai nu svars, vai vērtība atkarībā no gadījuma un izstrādājuma.
(10)
Izcelsmes kumulācija ir nozīmīgs līdzeklis, kas ļauj sadarboties valstīm, kurām ir vienādi izcelsmes noteikumi, lai ražotu preferenciāla tarifa režīmam atbilstīgus izstrādājumus. Ir pierādījies, ka pašreizējie reģionālās kumulācijas noteikumi - kumulācijas veids, ko pašreiz izmanto valstu trīs reģionālas grupas - ir sarežģīti un pārāk stingri. Tāpēc tie jāvienkāršo un jādara mazāk stingri, atceļot noteikumu par vērtību. Turklāt jāsaglabā pašreizējās kumulācijas iespējas starp viena reģiona valstīm, neņemot vērā diferenciāciju, kas ar šo regulu dažos gadījumos ieviesta izcelsmes noteikumos attiecībā uz vismazāk attīstītajām valstīm un citām saņēmējām valstīm. Šāda kumulācija atļaujama tikai tad, ja, sūtot materiālus citai grupas valstij reģionālās kumulācijas vajadzībām, katra valsts piemēro izcelsmes noteikumu, kas tai piemērojams tirdzniecības attiecībās ar Eiropas Savienību. Tomēr, lai novērstu tirdzniecības traucējumus starp valstīm, kurās ir dažādas pakāpes tarifa preferences, jāparedz noteikums, ka daži sensitīvi izstrādājumi izslēdzami no reģionālās kumulācijas.
(11)
Komisija savā paziņojumā norādīja, ka ir gatava izskatīt visus pieprasījumus par jaunu grupu veidošanu, grupu apvienošanu vai paplašināšanu, ja vien pastāv ekonomiska komplementaritāte, ir ņemtas vērā dažādajām valstīm piemērojamā preferenciālā režīma atšķirības un ar to saistītais tarifu apiešanas risks, kā arī ir apstiprinātas administratīvai sadarbībai nepieciešamās struktūras un procedūras, kas paredzētas izcelsmes pārvaldībai un kontrolei. Tāpēc jāparedz noteikums par izcelsmes kumulāciju starp valstīm reģionālās kumulācijas I un III grupā, kuras atbilst vajadzīgajiem nosacījumiem. Ņemot vērā Mercosur iesniegto pieprasījumu, jāizveido jauna reģionālās kumulācijas grupa, kas nosaucama par IV grupu, kurā ietilpst Argentīna, Brazīlija, Paragvaja un Urugvaja. Minētajām valstīm piemēro reģionālo kumulāciju tikai tad, ja izpildītas noteiktās prasības.
(12)
Saņēmējām valstīm jāatļauj arī turpmāk gūt labumu no kumulācijas ar valstīm, kas ir ES noslēgto brīvās tirdzniecības nolīgumu (“BTN”) partnervalstis. Šim jaunajam kumulācijas veidam, tā sauktajai paplašinātajai kumulācijai, ir jābūt vienvirziena kumulācijai, t. i., materiālus jāļauj izmantot tikai saņēmējās valstīs, un tā jāpiešķir tikai pēc tam, kad rūpīgi izskatīts attiecīgās saņēmējas valsts iesniegtais pieteikums. Harmonizētās sistēmas 1.-24. nodaļā iekļautās preces to sensitivitātes dēļ no šā veida kumulācijas jāizslēdz.
(13)
Kopš 2001. gada saņēmējām valstīm atļauta izcelsmes kumulācija ar Norvēģijas un Šveices izcelsmes precēm, uz kurām attiecas harmonizētās sistēmas 25.-97. nodaļa. Šī kumulācija joprojām jāatļauj un jāpaplašina Turcijā, ja Norvēģija, Šveice un Turcija piemēro to pašu izcelsmes jēdziena definīciju kā Eiropas Savienība un nodrošina līdzvērtīgu režīmu tajās importētajiem izstrādājumiem, kas ražoti, izmantojot Eiropas Savienības izcelsmes materiālus. Tādēļ vēstuļu apmaiņas vai jebkurā citā piemērotā formā starp Pusēm jānoslēdz nolīgums, tostarp jāuzņemas saistības, ka Puses dalībvalstīm un viena otrai sniegs vajadzīgo atbalstu administratīvās sadarbības jautājumos.
(14)
Tomēr reģionālā kumulācija nedrīkst attiekties uz dažiem materiāliem gadījumos, kad Eiropas Savienībā piešķirtais preferenciālais tarifs nav vienāds visās valstīs, kas iesaistītas kumulācijā, un kad konkrētajiem materiāliem kumulācijas rezultātā tiktu piemērots labvēlīgāks tarifu režīms salīdzinājumā ar režīmu, kurš uz tām tiktu attiecināts, ja tie tiktu tieši eksportēti uz Eiropas Savienību. Ja šādas situācijas nerisina, materiālus izslēdzot, tas var izraisīt tarifu apiešanu vai tirdzniecības traucējumus, eksportējot preces uz Eiropas Savienību tikai no valstīm, kurām piemēro vislabvēlīgāko preferenciālo tarifu.
(15)
To materiālu saraksts, kas izslēdzami no reģionālās kumulācijas, jānorāda atsevišķā pielikumā. Šo pielikumu var grozīt ne tikai tad, ja radusies jauna situācija, bet arī gadījumos, kad šāda situācija varētu rasties, īstenojot kumulāciju starp reģionālās kumulācijas I un III grupas valstīm.
Uz izcelsmes kumulāciju starp valstīm reģionālās kumulācijas I un III grupā un paplašinātu kumulāciju jāattiecina īpaši nosacījumi, kuru izpilde Komisijai jāpārbauda, pirms tā pieņem lēmumu par kumulācijas piešķiršanu saskaņā ar komiteju procedūru un pamatojoties uz attiecīgiem apsvērumiem. Šā paša iemesla dēļ gadījumos, kur šāda kumulācija ir piešķirta, bet vēlāk konstatēts, ka kumulācijas piemērošana vairs neatbilst nosacījumiem vai rada nevēlamus rezultātus, piemēram, tirdzniecības traucējumus vai tarifa apiešanu, Komisija jebkurā laikā var atsaukt atļauju izmantot šāda veida kumulāciju.
(16)
Pašreizējos izcelsmes noteikumos daži nosacījumi par zvejas kuģiem, kuri zvejo zivis ārpus teritoriālajiem ūdeņiem, ir pārāk sarežģīti, salīdzinot ar paredzēto mērķi, un tāpēc ir grūti tos piemērot un kontrolēt. Tāpēc tie ir jāvienkāršo.
Pašreizējos noteikumos ietverta prasība, ka jāiesniedz pierādījums par tiešu transportu uz Eiropas Savienību, un šo pierādījumu bieži vien ir grūti iegūt. Šīs prasības dēļ dažas preces, par kurām ir derīgs izcelsmes pierādījums, faktiski nevar gūt labumu no preferenciāla režīma. Tāpēc ir lietderīgi ieviest jaunu, vienkāršāku un elastīgāku noteikumu, kura mērķis būtu nodrošināt, ka preces, kuras uzrādītas muitai ar deklarāciju par laišanu brīvā apgrozībā Eiropas Savienībā, ir tās pašas, kas izvestas no eksportētājas saņēmējas valsts un ceļā nekādā veidā nav pārveidotas vai pārstrādātas.
(17)
Pašlaik saņēmēju valstu iestādes apstiprina izstrādājumu izcelsmi, un gadījumos, kuros izrādās, ka norādītā izcelsme nav pareiza, importētājiem bieži vien nav jāmaksā nodoklis, jo viņi ir rīkojušies labā ticībā un kļūdu pieļāvušas kompetentās iestādes. Iznākumā rodas zaudējums Eiropas Savienības pašu resursiem un galu galā arī slogs Eiropas Savienības nodokļu maksātājam. Tā kā eksportētāji vislabāk zina savu izstrādājumu izcelsmi, ir lietderīgi pieprasīt, ka eksportētāji tiešā veidā sniedz saviem klientiem paziņojumu par izcelsmi.
(18)
Eksportētājiem jāreģistrējas saņēmēju valstu kompetentajās iestādēs, lai atvieglotu kontroli pēc eksporta. Tādēļ katrai saņēmējai valstij jāizveido elektronisks reģistrēto eksportētāju saraksts, kura saturs saņēmējas valsts kompetentajai valsts iestādei jādara zināms Komisijai. Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisijai jāizveido centrālā reģistrēto eksportētāju datubāze, lai to varētu izmantot pārvaldes iestādes un uzņēmēji Eiropas Savienībā un lai pirms preču deklarēšanas laišanai brīvā apgrozībā varētu pārbaudīt, vai to piegādātājs attiecīgajā saņēmējā valstī ir reģistrēts eksportētājs. Dalībvalsts kompetentajās iestādēs ir jāreģistrē arī Eiropas Savienības uzņēmēji, kas veic eksportu, lai iegūtu abpusēju izcelsmes kumulāciju.
(19)
Numuru un eksportētāju nekonfidenciālu reģistrācijas datu publikācijai jādod iespēja citām pusēm iepazīties ar šiem datiem, lai veicinātu pārskatāmību un palielinātu ieinteresēto pušu informētību. Tomēr, ņemot vērā publiskošanas iespējamās sekas, tam būtu jānotiek vienīgi ar eksportētāja brīvprātīgi dotu īpašu rakstisku piekrišanu, kas balstīta uz informētību.
(20)
Uz personas datu apstrādi, ko veic dalībvalstis, attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (6). Direktīvā 95/46/EK izklāstītie principi vajadzības gadījumā jāprecizē vai jāpapildina šajā regulā.
(21)
Personas datu apstrādei, ko veic Komisija, piemēro Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (7). Regulā (EK) Nr. 45/2001 izklāstītie principi vajadzības gadījumā jāprecizē vai jāpapildina šajā regulā.
(22)
Saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 28. pantu valsts uzraudzības iestādēm jāuzrauga dalībvalstu veiktās personas datu apstrādes likumība, bet saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 46. pantu Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājam jāuzrauga Eiropas Savienības iestāžu un struktūru darbības attiecībā uz personas datu apstrādi. Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājam un valstu uzraudzības iestādēm, kas darbojas atbilstīgi savai kompetencei, aktīvi jāsadarbojas un jānodrošina koordinēta saskaņā ar šo regulu veiktās datu apstrādes uzraudzība.
(23)
Reģistrēto eksportētāju sistēmas ieviešanā jāņem vērā saņēmēju valstu spēja izveidot un pārvaldīt reģistrācijas sistēmu, kā arī Komisijas spēja izveidot vajadzīgo centrālo datubāzi. Tādēļ Komisijai jānosaka prasības, kas jāievēro sistēmas lietotājiem, kā arī tehniskā specifikācija. Pēc centrālās datubāzes sīki izstrādātas struktūras izveides tiks novērtēta reģistrēto eksportētāju sistēmas konkrētā ietekme, jo īpaši attiecībā uz piekļuvi datiem un datu aizsardzību, un tiks īstenota attiecīgo nosacījumu vajadzīgā korekcija. Tāpēc sistēmas ieviešana jāatliek līdz 2017. gada 1. janvārim, kas ļaus paredzēt izstrādes posmu pēc tam, kad noteiktas lietotāju prasības un tehniskā specifikācija un veikti iespējamie juridiskie pielāgojumi, kuri vajadzīgi, ņemot vērā sistēmas lietotāju prasības un tehnisko specifikāciju un to ietekmi datu aizsardzības sakarā. Turklāt valstīm, kas nevar ievērot šo termiņu, jāparedz papildu triju gadu posms.
Līdz 2017. un turpmākajiem gadiem saņēmējām valstīm, kas tad nevarēs piemērot jauno sistēmu, jānosaka pārejas posma noteikumi attiecībā uz administratīvās sadarbības procedūrām un metodēm, pamatojoties uz līdz šim piemērotajiem noteikumiem. Šajos pārejas posma noteikumos jo īpaši jāparedz izcelsmes pierādījums, ko izdod attiecīgās valsts kompetentās iestādes. Turklāt, lai pašreizējos noteikumus darītu skaidrākus, tie jāracionalizē, pielīdzinot to struktūru noteikumiem, kas jāpiemēro pēc tam, kad sākusi darboties reģistrēto eksportētāju sistēma, jo īpaši skaidri nodalot eksporta vispārīgos principus un procedūras saņēmējā valstī, procedūras, kas jāievēro, laižot preci brīvā apgrozībā Eiropas Savienībā, un administratīvās sadarbības metodes. Vienlaikus jāatjaunina A veidlapas izcelsmes sertifikāts, jo īpaši aizstājot veidlapas piezīmes ar 2007. gada redakcijas veidlapas piezīmēm, jo minētajā redakcijā ņemta vērā jaunākā ES paplašināšanās un tāpēc tajā ietverts atjaunināts to valstu saraksts, kas VPS izmantošanai pieņēmušas A veidlapu.
(24)
Ir jānosaka, ka, lai piedalītos sistēmā, saņēmējām dalībvalstīm jāizveido un jāuztur administratīvas struktūras, kas sistēmu ļauj efektīvi pārvaldīt, un minētās valstis apņemas sniegt visu vajadzīgo atbalstu, ja Komisija pieprasa atbilstošu sistēmas pārvaldības uzraudzību. Jo īpaši vajadzīga administratīvās sadarbības sistēma starp iestādēm Eiropas Savienībā un saņēmējās dalībvalstīs, kas veidotu izcelsmes pārbaudes pamatu. Vienlaikus skaidri jānorāda eksportētāju atbildība izcelsmes apliecināšanā, kā arī administratīvo iestāžu nozīme sistēmas pārvaldībā. Jāprecizē paziņojuma par izcelsmi saturs, kā arī gadījumi, kad Eiropas Savienības muitas iestādes var atteikties pieņemt paziņojumu vai nosūtīt to pārbaudei.
(25)
Pašreizējos noteikumos ietvertās pietiekamas apstrādes vai pārstrādes darbību definīcijas un saraksts ir kopīgi VPS un preferenciālā tarifa pasākumiem, ko noteiktām valstīm un teritorijām vienpusīgi pieņēmusi Eiropas Savienība. Tā kā pēdējo minēto režīmu izcelsmes noteikumi tiks pārskatīti tikai vēlākā posmā, jāturpina piemērot tiem pašreizējos noteikumus. Tomēr, lai būtu saskanība ar VPS un citiem vienpusējiem preferenciāliem tirdzniecības režīmiem, ir lietderīgi pilnībā iegūtu izstrādājumu definīciju un nepietiekamas apstrādes vai pārstrādes darbību sarakstu, kas norādīts minētajos vienpusējos režīmos, pielāgot VPS ietvertajiem izcelsmes noteikumiem.
(26)
Tādēļ attiecīgi jāgroza Regula (EEK) Nr. 2454/93.
(27)
Saskaņā ar Komisijas Regulām (EK) Nr. 1613/2000 (8), Nr. 1614/2000 (9) un Nr. 1615/2000 (10) Kopiena piešķīrusi atkāpi no VPS izcelsmes noteikumiem konkrētiem Laosas, Kambodžas un Nepālas izcelsmes tekstilizstrādājumiem, kuras termiņš beidzas 2010. gada 31. decembrī. Ar šo regulu ieviestie vienkāršākie un attīstību vairāk veicinošie izcelsmes noteikumi dara lieku minētās atkāpes turpmāku piemērošanu.
(28)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Muitas kodeksa komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Regulu (EEK) Nr. 2454/93 groza šādi.
(1)
Regulas I daļas IV sadaļas 2. nodaļas 66.-97. pantu aizstāj ar šādu tekstu:
“1. iedaļa
Vispārējā preferenču sistēma
1. apakšiedaļa
Vispārēji noteikumi
66. pants
Lai piemērotu vispārējo tarifa preferenču sistēmu (VPS), ko ar Regulu (EK) Nr. 732/2008 (11) Eiropas Savienība piešķīrusi jaunattīstības valstīm, (“sistēma”), šajā iedaļā norādīti “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” jēdziena definīcijas noteikumi, ar to saistītās administratīvās sadarbības procedūras un metodes.
67. pants
1. Šajā iedaļā un šīs nodaļas 1.A iedaļā ir spēkā šādas definīcijas:
a)
“saņēmēja valsts” ir valsts vai teritorija, kas minēta Regulā (EK) Nr. 732/2008; jēdziens “saņēmēja valsts” ietver arī, bet nevar pārsniegt, minētās valsts teritoriālo jūru vai teritoriju Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas (1982. gada 10. decembra Montego līča konvencija) izpratnē;
b)
“ražošana” ir jebkura apstrāde vai pārstrāde, ieskaitot montāžu;
c)
“materiāls” ir jebkura sastāvdaļa, izejviela, daļa vai detaļa, utt., ko izmanto izstrādājuma ražošanai;
d)
“izstrādājums” ir iegūtais izstrādājums, pat ja to vēlāk paredzēts izmantot citā ražošanas darbībā;
e)
“preces” ir gan materiāli, gan izstrādājumi;
f)
“divpusējā kumulācija” nozīmē sistēmu, kas ļauj izstrādājumus, kuru izcelsme saskaņā ar šo regulu ir Eiropas Savienībā, uzskatīt par noteiktas izcelsmes materiāliem saņēmējā valstī, ja tos turpmāk pārstrādā vai iekļauj izstrādājumā minētajā saņēmējā valstī;
g)
“kumulācija ar Norvēģiju, Šveici vai Turciju” nozīmē sistēmu, kas ļauj izstrādājumus, kuru izcelsme Norvēģijā, Šveicē vai Turcijā, uzskatīt par noteiktas izcelsmes materiāliem saņēmējā valstī, ja tos turpmāk pārstrādā vai iekļauj izstrādājumā minētajā saņēmējā valstī un importē Eiropas Savienībā;
h)
“reģionālā kumulācija” ir sistēma, kurā izstrādājumus, kuru izcelsme saskaņā ar šo regulu ir valstī, kas ir reģionālās grupas dalībniece, uzskata par materiāliem, kuru izcelsme ir citā tās pašas reģionālās grupas valstī (vai citas reģionālās grupas valstī, ja ir iespējama kumulācija starp grupām), ja tos turpmāk pārstrādā vai iekļauj tur ražotajā izstrādājumā;
i)
“paplašinātā kumulācija” ir sistēma, kurā, ar noteikumu, ka Komisija ir pieņēmusi saņēmējas valsts pieprasījumu, noteiktus materiālus, kuru izcelsme ir valstī, ar kuru Eiropas Savienībai ir spēkā esošs brīvās tirdzniecības nolīgums saskaņā ar nolīgumu par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (VVTT) XXIV pantu, uzskata par materiāliem, kuru izcelsme ir attiecīgajā saņēmējā valstī, ja tos turpmāk pārstrādā vai iekļauj minētajā valstī ražotajā izstrādājumā;
j)
“atvietojamie materiāli” ir materiāli, kuri komerciāli pieder pie viena un tā paša veida un kvalitātes, kuriem piemīt identiskas tehniskās un fizikālās īpašības un kurus nevar atšķirt, ja tie ir iekļauti galaproduktā;
k)
“reģionālā grupa” ir tādu valstu grupa, kurām piemēro reģionālo kumulāciju;
l)
“muitas vērtība” ir vērtība, ko nosaka saskaņā ar 1994. gada nolīgumu par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (VVTT) VII panta īstenošanu (Pasaules Tirdzniecības organizācijas nolīgums par muitas vērtējumu);
m)
“materiālu vērtība” 13.a pielikuma sarakstā ir izlietoto nenoteiktas izcelsmes materiālu muitas vērtība to importēšanas laikā vai, ja tā nav zināma un to nevar noskaidrot, tad pirmā noskaidrojamā cena, kas saņēmējā valstī samaksāta par materiāliem; ja jānosaka izmantoto noteiktas izcelsmes materiālu vērtība, šo punktu piemēro mutatis mutandis;
n)
“ražotāja cena” ir cena, ko par gatavo izstrādājumu maksā ražotājam, kura uzņēmumā ir veikta pēdējā apstrāde vai pārstrāde, ar noteikumu, ka cenā ir ietverta visu izmantoto materiālu vērtība un visas citas ar izstrādājuma ražošanu saistītās izmaksas, atskaitot visus iekšējos nodokļus, ko tad, ja iegūto izstrādājumu eksportē, atmaksā vai ko varētu atmaksāt.
Ja faktiskā samaksātā cena neatspoguļo visas ar izstrādājuma ražošanu saistītās izmaksas, kas faktiski ir radušās saņēmējā valstī, ražotāja cena ir visu to izmaksu summa, atskaitot visus iekšējos nodokļus, ko tad, ja iegūto izstrādājumu eksportē, atmaksā vai ko varētu atmaksāt;
o)
“nenoteiktas izcelsmes materiālu atļautais maksimums” ir tāds nenoteiktas izcelsmes materiālu satura maksimums, kas atļauts, lai ražošanu varētu uzskatīt par tādu apstrādi vai pārstrādi, kas ir pietiekama, lai izstrādājumam piešķirtu noteiktas izcelsmes statusu. To var izteikt procentos no izstrādājuma ražotāja cenas vai kā šo izmantoto materiālu (kuri ietverti noteiktā nodaļu grupā, nodaļā, pozīcijā vai apakšpozīcijā) tīrsvaru procentos;
p)
“tīrsvars” ir pašu preču svars bez jebkuriem iepakojuma materiāliem un iepakojuma taras;
q)
“nodaļas”, “pozīcijas” un “apakšpozīcijas” ir nodaļas, pozīcijas un apakšpozīcijas (četrciparu vai sešciparu kodi), kurus lieto harmonizētās sistēmas nomenklatūrā, ņemot vērā izmaiņas saskaņā ar Muitas sadarbības padomes 2004. gada 26. jūnija ieteikumu;
r)
“klasificēts” norāda uz izstrādājuma vai materiāla iekļaušanu harmonizētās sistēmas konkrētā pozīcijā vai apakšpozīcijā;
s)
“sūtījums” ir izstrādājumi, kurus
-
vai nu kopā nosūta no viena eksportētāja vienam saņēmējam, vai
-
uz kuriem attiecas vienots transporta dokuments par to nosūtīšanu no eksportētāja saņēmējam, vai, ja šāda dokumenta nav, viens rēķins;
t)
“eksportētājs” ir persona, kas eksportē preces uz Eiropas Savienību vai saņēmēju valsti un var apliecināt preču izcelsmi neatkarīgi no tā, vai viņš ir vai nav ražotājs un vai viņš pats kārto eksporta formalitātes;
u)
“reģistrēts eksportētājs” ir eksportētājs, kas reģistrēts attiecīgās saņēmējas valsts kompetentās iestādēs, lai sniegtu paziņojumus par izcelsmi eksportam saskaņā ar režīmu;
v)
“paziņojums par izcelsmi” ir paziņojums, ko sniedz eksportētājs, norādot, ka tajā iekļautie izstrādājumi atbilst sistēmā noteiktajiem izcelsmes noteikumiem, lai persona, kas deklarē preces brīvai apgrozībai Eiropas Savienībā, varētu pretendēt uz preferenciāla tarifa režīma priekšrocībām, vai arī lai saņēmējas valsts uzņēmējs, kas importē materiālus turpmākai pārstrādei, kumulācijas noteikumu sakarā varētu pierādīt šādu preču noteiktas izcelsmes statusu.
2. Lai piemērotu 1. punkta n) apakšpunktu gadījumā, ja pēdējās apstrādes vai pārstrādes veikšana ar apakšlīgumu nodota ražotājam, 1. punkta n) apakšpunkta pirmajā daļā minētais termins “ražotājs” var attiekties uz uzņēmumu, kas nodarbina apakšuzņēmēju.
68. pants
1. Lai nodrošinātu sistēmas pareizu piemērošanu saņēmējas valstis apņemas:
a)
izveidot un uzturēt nepieciešamās administratīvās struktūras un sistēmas, kas vajadzīgas, lai minētajā valstī īstenotu un pārvaldītu šajā iedaļā paredzētos noteikumus un procedūras, attiecīgā gadījumā ietverot kumulācijas piemērošanai vajadzīgos pasākumus;
b)
nodrošināt, ka to kompetentās iestādes sadarbosies ar Komisiju un dalībvalstu muitas iestādēm.
2. Sadarbība, kas minēta 1. punkta b) apakšpunktā, ietver:
a)
visa vajadzīgā atbalsta sniegšanu, ja to pieprasa Komisija, lai tā varētu uzraudzīt sistēmas pareizu pārvaldību attiecīgajā valstī, ieskaitot Komisijas vai dalībvalstu muitas iestāžu veiktus pārbaudes apmeklējumus uz vietas;
b)
neskarot 97.g un 97.h pantu, izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusa pārbaudi un atbilstību citiem šajā iedaļā izklāstītajiem nosacījumiem, tostarp apmeklējumus uz vietas, ja tādus izcelsmes izpētes sakarā pieprasa Komisija vai dalībvalstu muitas iestādes.
3. Saņēmējas valstis paziņo Komisijai par 1. punktā minēto apņemšanos.
69. pants
1. Saņēmējas valstis paziņo Komisijai to iestāžu nosaukumu un adresi, kuras atrodas to teritorijā un kuras ir:
a)
attiecīgās valsts valdības iestāde vai kuras darbojas valdības pilnvarojumā un ir tiesīgas reģistrēt eksportētājus un svītrot tos no reģistrēto eksportētāju saraksta;
b)
attiecīgās valsts valdības iestāde, kas pilnvarota sniegt atbalstu Komisijai un dalībvalstu muitas iestādēm, nodrošinot administratīvo sadarbību, kā paredzēts šajā iedaļā.
2. Dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par jebkurām izmaiņām informācijā, kas paziņota saskaņā ar 1. punktu.
3. Komisija izveido reģistrēto eksportētāju elektronisku datubāzi, pamatojoties uz saņēmēju valstu valdības iestāžu un dalībvalstu muitas iestāžu sniegto informāciju.
Tikai Komisijai ir pieeja datubāzei un tajā iekļautajiem datiem. Pirmajā daļā minētās iestādes nodrošina, ka Komisijai paziņotie dati tiek atjaunināti, ir pilnīgi un precīzi.
Pirmajā daļā minētajā datubāzē apstrādātos datus, izņemot 2. un 3. datu laukā ietverto konfidenciālo informāciju par 92. pantā minēto pieteikumu reģistrēta eksportētāja statusa saņemšanai, publisko, izmantojot internetu.
Personas datus, kurus apstrādā pirmajā daļā minētajā datubāzē un kurus dalībvalstis apstrādā saskaņā ar šo iedaļu, nosūta vai dara pieejamus trešām valstīm vai starptautiskajām organizācijām tikai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 9. pantu.
4. Šī regula nekādā veidā neskar fizisku personu aizsardzības līmeni attiecībā uz personas datu apstrādi saskaņā ar Eiropas Savienības un valstu tiesību aktu noteikumiem un jo īpaši nekādā veidā negroza ne dalībvalstu pienākumus attiecībā uz personas datu apstrādi atbilstīgi Direktīvai 95/46/EK, ne Eiropas Savienības iestāžu un struktūru pienākumus attiecībā uz personas datu apstrādi, kuru, pildot savus pienākumus, tās veic saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
Eksportētāju identitāti un reģistrācijas datus, ko veido 13.c pielikuma 1., 3. (attiecībā uz darbību aprakstu), 4. un 5. punktā uzskaitītais datu kopums, publicē Komisija internetā tikai tad, ja eksportētāji iepriekš brīvprātīgi devuši rakstisku piekrišanu, kas balstīta uz informētību.
Eksportētājus nodrošina ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 11. pantā izklāstīto informāciju.
Personu tiesības attiecībā uz to 13.c pielikumā minētajiem reģistrācijas datiem, ko apstrādā valstu datubāzēs, īsteno saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kura uzglabā attiecīgos personas datus, īstenojot Direktīvu 95/46/EK.
Personu tiesības attiecībā uz 3. punktā minētās centrālās datubāzes personas datu apstrādi īsteno saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
Valstu datu aizsardzības uzraudzības iestādes un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs, rīkojoties saskaņā ar savām attiecīgajām pilnvarām, aktīvi sadarbojas un nodrošina 3. punktā minētās datubāzes saskaņotu uzraudzību.
70. pants
1. Komisija publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (C sērijā) saņēmēju valstu sarakstu un datumu, no kura tiek uzskatīts, ka tās izpildījušas 68. un 69. pantā minētos nosacījumus. Komisija atjaunos šo sarakstu, ja kāda jauna saņēmēja valsts atbildīs šiem nosacījumiem.
2. Šīs iedaļas izpratnē noteiktas izcelsmes izstrādājumi saņēmējā valstī, laižot tos brīvā apgrozībā Eiropas Savienībā, var gūt labumu no sistēmas tikai ar nosacījumu, ka tie eksportēti 1. punktā minētajā sarakstā norādītajā datumā vai pēc tā.
3. Uzskata, ka saņēmēja valsts izpildījusi 68. un 69. panta nosacījumus datumā, kurā tā iesniegusi 68. panta 1. punktā minēto apņemšanos un sniegusi 69. panta 1. punktā minēto paziņojumu.
71. pants
Ja saņēmējas valsts kompetentās iestādes nepilda 68. panta 1. punkta, 69. panta 2. punkta, 91., 92., 93. vai 97.g panta nosacījumus vai sistemātiski nepilda 97.h panta 2. punkta nosacījumus, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 732/2008 16. pantu attiecīgajai valstij uz laiku var tikt atceltas sistēmā paredzētās preferences.
2. apakšiedaļa
Noteiktas izcelsmes izstrādājumu jēdziena definīcija
72. pants
Par izstrādājumiem, kuru izcelsme ir saņēmējā valstī, uzskata šādus izstrādājumus:
a)
izstrādājumus, kas pilnībā iegūti attiecīgajā valstī 75. panta nozīmē;
b)
attiecīgajā valstī iegūtus izstrādājumus, kuru sastāvā ir materiāli, kas nav tur iegūti pilnībā, ja šie materiāli ir pietiekami apstrādāti vai pārstrādāti 76. panta nozīmē.
73. pants
1. Šajā apakšiedaļā izklāstītajiem nosacījumiem noteiktas izcelsmes statusa iegūšanai attiecīgajā saņēmējā valstī jābūt izpildītiem.
2. Ja no saņēmējas valsts uz citu valsti eksportētus noteiktas izcelsmes izstrādājumus ieved atpakaļ, tad tos uzskata par nenoteiktas izcelsmes produktiem, ja vien kompetentajām iestādēm pieņemamā veidā nevar pierādīt, ka:
a)
atpakaļ nosūtītie izstrādājumi ir tie paši, kurus eksportēja, un
b)
ar tiem nav veiktas nekādas darbības, izņemot darbības, kas vajadzīgas, lai saglabātu tos labā stāvoklī, kamēr tie atrodas attiecīgajā valstī vai kamēr tos eksportē.
74. pants
1. Izstrādājumiem, kas deklarēti brīvai apgrozībai Eiropas Savienībā, jābūt tiem pašiem izstrādājumiem, kas eksportēti no tās saņēmējas valsts, kuru uzskata par to izcelsmes valsti. Tie nedrīkst būt nekādā veidā pārveidoti, pārstrādāti, ar tiem nedrīkst veikt nekādas darbības, izņemot darbības, kas vajadzīgas, lai saglabātu tos labā stāvoklī, kamēr tie nav deklarēti laišanai brīvā apgrozībā. Izstrādājumus vai sūtījumus var ievietot noliktavā un sūtījumus var sadalīt, ja par to atbild eksportētājs vai turpmākais preču turētājs un tranzītvalstī(-s) izstrādājumi paliek muitas uzraudzībā.
2. Uzskata, ka 1. punkta nosacījumi ir izpildīti, ja vien muitas iestādēm nav pamata uzskatīt pretējo; šādos gadījumos muitas iestādes var pieprasīt, lai deklarants iesniedz pierādījumus par atbilstību, ko var izdarīt ar dažādiem līdzekļiem, ieskaitot līguma pārvadājumu dokumentus, piemēram, konosamentus vai faktisku vai konkrētu pierādījumu, kura pamatā ir iepakojumu marķējums vai numerācija, vai jebkuru ar pašām precēm saistītu pierādījumu.
3. Kad piemēro kumulāciju saskaņā ar 84., 85. vai 86. pantu, 1. un 2. punktu piemēro mutatis mutandis.
75. pants
1. Par pilnībā iegūtiem saņēmējā valstī uzskata:
a)
minerālproduktus, ko iegūst no saņēmējas valsts zemes dzīlēm vai jūras grunts;
b)
tajā audzētos vai novāktos augus un augu valsts produktus;
c)
tajā dzimušus un audzētus dzīvus dzīvniekus;
d)
produktus, kas iegūti no tajā audzētiem dzīviem dzīvniekiem;
e)
produktus, kas iegūti no nokautiem dzīvniekiem, kas tajā dzimuši un audzēti;
f)
produktus, kas iegūti no tajā veiktām medībām vai zvejas;
g)
akvakultūras produktus, ja zivis, vēžveidīgie un mīkstmieši tajā dzimuši un audzēti;
h)
produktus, kas iegūti jūras zvejā, un citus produktus, kas iegūti jūrā ar tās kuģiem ārpus teritoriālajiem ūdeņiem;
i)
produktus, kas ir pagatavoti uz tās zivju apstrādes kuģiem tikai no h) apakšpunktā minētajiem produktiem;
j)
lietotus priekšmetus, kas ir savākti tajā un derīgi vienīgi izejvielu atgūšanai;
k)
atkritumus un lūžņus, ko rada tajā veiktas ražošanas darbības;
l)
produktus, kas iegūti no jūras grunts vai grunts apakškārtas ārpus teritoriālās jūras, bet kur tai ir ekskluzīvas izmantošanas tiesības;
m)
preces, ko tajā ražo tikai no produktiem, kas minēti no a) līdz l) apakšpunktam.
2. Apzīmējums “tās kuģi” un “tās zivju apstrādes kuģi” 1. punkta h) un i) apakšpunktā attiecas tikai uz kuģiem un zivju apstrādes kuģiem, kas atbilst visām šādām prasībām:
a)
tie ir reģistrēti saņēmējā valstī vai kādā dalībvalstī;
b)
tie kuģo ar saņēmējas valsts vai kādas dalībvalsts karogu;
c)
tie atbilst kādam no turpmāk minētajiem nosacījumiem:
i)
tie vismaz 50 % apmērā pieder saņēmējas valsts vai dalībvalsts valstspiederīgajiem vai
ii)
tie pieder uzņēmumiem:
-
kuru galvenais birojs un galvenā uzņēmējdarbības veikšanas vieta ir saņēmējā valstī vai dalībvalstī un
-
kuri vismaz 50 % apmērā pieder saņēmējai valstij vai dalībvalstīm, vai saņēmējas valsts vai dalībvalstu valstspiederīgajiem vai valsts uzņēmumiem.
3. Nosacījumi, kas minēti 2. punktā, var būt izpildīti dalībvalstīs vai dažādās saņēmējās valstīs, ja visas saņēmējas valstis gūst labumu no reģionālās kumulācijas saskaņā ar 86. panta 1. un 5. punktu. Šajā gadījumā uzskata, ka produktiem ir tās saņēmējas valsts izcelsme, ar kuras karogu kuģo kuģis vai zivju apstrādes kuģis saskaņā ar 2. punkta b) apakšpunktu.
Pirmo daļu piemēro tikai tad, ja izpildīti 86. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta noteikumi.
76. pants
1. Neskarot 78. un 79. pantu, izstrādājumus, kuri nav pilnībā iegūti attiecīgajā saņēmējā valstī 75. panta nozīmē, uzskata par izstrādājumiem ar izcelsmi šajā valstī, ja attiecībā uz šīm precēm ir izpildīti 13.a pielikuma sarakstā minētie nosacījumi.
2. Ja izstrādājumu, kas valstī ieguvis noteiktas izcelsmes statusu saskaņā ar 1. punktu, pēc tam minētajā valstī pārstrādā un izmanto par materiālu cita izstrādājuma ražošanai, nenoteiktas izcelsmes materiāli, kas varētu būt izmantoti tā ražošanā, netiek ņemti vērā.
77. pants
1. Par katru izstrādājumu jānosaka, vai izpildītas 76. panta 1. punkta prasības.
Tomēr, ja attiecīgais noteikums pamatojas uz atbilstību noteiktajam maksimālajam nenoteiktas izcelsmes materiālu saturam, tad, lai ņemtu vērā izmaksu un valūtas kursa svārstības, nenoteiktas izcelsmes materiālu vērtību var aprēķināt, pamatojoties uz vidējo lielumu, kā noteikts 2. punktā.
2. Gadījumā, kas minēts 1. punkta otrajā daļā, izstrādājuma vidējo ražotāja cenu un izmantoto nenoteiktas izcelsmes materiālu vidējo vērtību attiecīgi aprēķina, pamatojoties uz visu iepriekšējā finanšu gadā pārdoto izstrādājumu ražotāja cenu summu un visu iepriekšējā finanšu gadā izstrādājumu ražošanā izmantoto nenoteiktas izcelsmes materiālu vērtības summu, kā noteikts eksportētājā valstī, vai, ja nav pieejami skaitļi par pilnu finanšu gadu, īsāku laikposmu, kas nevar būt īsāks par trim mēnešiem.
3. Eksportētāji, kas izvēlējušies aprēķinus, kuru pamatā ir vidējais lielums, konsekventi piemēro šo metodi gadā, kas seko atsauces finanšu gadam, vai, attiecīgā gadījumā, gadā, kas seko īsākam laikposmam, kurš izmantots par atsauci. Viņi var pārtraukt piemērot šo metodi, ja noteiktā finanšu gadā vai īsākā reprezentatīvā laikposmā, kas nav īsāks par trijiem mēnešiem, viņi konstatē, ka vairs nepastāv izmaksu un valūtas kursa svārstības, kas pamatoja šādas metodes izmantojumu.
4. Vidējos lielumus, kas minēti 2. punktā, izmanto par ražotāja cenām un attiecīgi nenoteiktas izcelsmes materiālu vērtību, lai pārbaudītu atbilstību noteiktajam maksimālajam nenoteiktas izcelsmes materiālu saturam.
78. pants
1. Neskarot 3. punktu un neatkarīgi no tā, vai ir izpildītas 76. panta prasības, par nepietiekamu apstrādi vai pārstrādi, lai izstrādājumam piešķirtu noteiktas izcelsmes izstrādājuma statusu, tiek uzskatītas šādas darbības:
a)
darbības, kas paredzētas tam, lai nodrošinātu izstrādājumu uzturēšanu labā stāvoklī pārvadāšanas un uzglabāšanas laikā;
b)
iepakojumu sadalīšana un komplektēšana;
c)
mazgāšana, tīrīšana; putekļu, oksīdu, eļļas, krāsas vai citu pārklājumu notīrīšana;
d)
tekstilmateriālu un tekstilizstrādājumu gludināšana vai presēšana;
e)
vienkārša krāsošana un pulēšana;
f)
rīsu atsēnalošana un daļēja vai pilnīga samalšana; labības un rīsu pulēšana un glazēšana;
g)
cukura iekrāsošana vai aromatizācija, vai cukurgraudiņu veidošana; daļēja vai pilnīga kristālcukura samalšana;
h)
augļu, riekstu un dārzeņu mizošana, atkauliņošana un lobīšana;
i)
asināšana, vienkārša slīpēšana vai vienkārša sadalīšana;
j)
sijāšana, šķirošana, klasificēšana, šķirošana pēc kvalitātes, saskaņošana (ieskaitot priekšmetu komplektu veidošanu);
k)
vienkārša iepildīšana pudelēs, bundžās, flakonos, maisos, kārbās, kastēs, piestiprināšana pie kartītēm vai plāksnēm, kā arī citas vienkāršas iepakošanas darbības;
l)
uzrakstu, etiķešu, logotipu un citu tamlīdzīgu atšķirības zīmju piestiprināšana vai uzdrukāšana uz izstrādājumiem vai to iesaiņojuma;
m)
vienkārša vienādu vai dažādu izstrādājumu sajaukšana; cukura sajaukšana ar jebkādām vielām;
n)
vienkārša ūdens pievienošana vai izstrādājumu atšķaidīšana, dehidratācija vai denaturācija;
o)
vienkārša sastāvdaļu salikšana, lai iegūtu gatavu izstrādājumu, vai izstrādājumu sadale pa sastāvdaļām;
p)
divu vai vairāku a)-o) apakšpunktā norādīto darbību apvienojums;
q)
dzīvnieku nokaušana.
2. Lai piemērotu 1. punktu, darbības uzskata par vienkāršām, ja to veikšanai nav vajadzīgas ne īpašas prasmes, ne šādu darbību veikšanai īpaši ražotas vai uzstādītas mašīnas, aparāti vai ierīces.
3. Nosakot, vai ar izstrādājumu veiktās apstrādes vai pārstrādes darbības jāuzskata par nepietiekamām 1. punkta nozīmē, jāņem vērā visas saņēmējā valstī ar attiecīgo izstrādājumu veiktās darbības.
79. pants
1. Atkāpjoties no 76. panta un ievērojot šā panta 2. un 3. punktu, nenoteiktas izcelsmes materiālus, kas saskaņā ar 13.a pielikuma sarakstā izklāstītajiem nosacījumiem nav jāizmanto attiecīgā izstrādājuma ražošanai, tomēr var izmantot, ja to kopējā vērtība vai novērtētais tīrsvars izstrādājumā nepārsniedz:
a)
15 % no izstrādājuma svara attiecībā uz izstrādājumiem, kas iekļauti harmonizētās sistēmas 2. nodaļā un 4.-24. nodaļā, izņemot 16. nodaļā iekļautos apstrādātus zvejas produktus;
b)
15 % no izstrādājuma ražotāja cenas attiecībā uz citiem izstrādājumiem, izņemot izstrādājumus, kas iekļauti harmonizētās sistēmas 50.-63. nodaļā, kuriem piemēro pielaides, kas minētas 13.a pielikuma I daļas 6. un 7. piezīmē.
2. Panta 1. punkts neļauj pārsniegt maksimālo nenoteiktas izcelsmes materiālu saturu procentos, kā norādīts 13.a pielikuma sarakstā izklāstītajos noteikumos.
3. Panta 1. un 2. punktu nepiemēro izstrādājumiem, kas pilnībā iegūti saņēmējā valstī 75. panta nozīmē. Tomēr, neskarot 78. pantu un 80. panta 2. punktu, minētajos punktos paredzēto pielaidi tomēr piemēro visu to materiālu summai, kuri izmantoti izstrādājuma ražošanā un par kuriem 13.a pielikuma sarakstā minētais noteikums attiecībā uz šādu izstrādājumu paredz, ka šiem materiāliem jābūt pilnībā iegūtiem.
80. pants
1. Kvalifikācijas vienība šīs iedaļas noteikumu piemērošanai ir konkrētais produkts, ko uzskata par pamatvienību, klasificējot pēc harmonizētās sistēmas.
2. Ja vienā sūtījumā ir vairāki vienādi izstrādājumi, kas harmonizētajā sistēmā klasificēti vienā pozīcijā, tad, piemērojot šīs iedaļas noteikumus, katru izstrādājumu ņem vērā atsevišķi.
3. Ja saskaņā ar harmonizētās sistēmas 5. vispārīgo interpretējošo noteikumu klasifikācijas nolūkiem iesaiņojumu uzskata par produkta daļu, tad iesaiņojumu ņem vērā, lai noteiktu izcelsmi.
81. pants
Palīgierīces, rezerves daļas un mehānismus, ko nosūta kopā ar kādu iekārtu, mašīnu, aparātu vai transportlīdzekli un kas ir daļa no to parastā aprīkojuma un ietilpst to ražotāja cenā, uzskata par vienotu veselumu kopā ar attiecīgo iekārtu, mašīnu, aparātu vai transportlīdzekli.
82. pants
Uzskata, ka komplektiem, kas definēti harmonizētās sistēmas 3. vispārīgajā interpretējošajā noteikumā, ir noteikta izcelsme, ja visām to sastāvdaļām ir noteikta izcelsme.
Tomēr, ja komplekts ir veidots no noteiktas izcelsmes izstrādājumiem un nenoteiktas izcelsmes izstrādājumiem, tad komplektu kopumā uzskata par noteiktas izcelsmes izstrādājumu ar noteikumu, ka nenoteiktas izcelsmes izstrādājumu vērtība nepārsniedz 15 % no komplekta ražotāja cenas.
83. pants
Lai noteiktu, vai izstrādājums ir noteiktas izcelsmes, nav nepieciešams ņemt vērā šādu tā ražošanā izmantoto līdzekļu izcelsmi:
a)
enerģija un degviela;
b)
ražotne un iekārtas;
c)
mašīnas un darbarīki;
d)
visas citas preces, kuras neietilpst un kuras nav paredzēts iekļaut izstrādājuma galīgajā sastāvā.
3. apakšiedaļa
Kumulācija
84. pants
Divpusēja kumulācija ļauj uzskatīt izstrādājumus, kuru izcelsme ir Eiropas Savienībā, par materiāliem, kuru izcelsme ir saņēmējā valstī, kad tos iekļauj minētajā valstī ražotajā izstrādājumā, ja tajā veiktā apstrāde un pārstrāde pārsniedz 78. panta 1. punktā aprakstītās darbības.
85. pants
1. Atbilstīgi tam, ka Norvēģija, Šveice un Turcija piešķir vispārējas tarifa preferences izstrādājumiem, kuru izcelsme ir saņēmējā valstī un piemēro izcelsmes jēdziena definīciju, kas atbilst šajā iedaļā izklāstītajai, kumulācija ar Norvēģiju, Šveici vai Turciju ļauj uzskatīt izstrādājumus, kuru izcelsme ir Norvēģijā, Šveicē vai Turcijā, par materiāliem, kuru izcelsme ir saņēmējā valstī, ar noteikumu, ka tajā veiktā apstrāde vai pārstrāde pārsniedz 78. panta 1. punktā aprakstītās darbības.
2. Panta 1. punktu piemēro ar nosacījumu, ka Turcija, Norvēģija un Šveice pēc savstarpējības principa piešķir tādu pašu režīmu izstrādājumiem, kuru izcelsme ir saņēmējās valstīs, kuras iekļauj materiālus, kuru izcelsme ir Eiropas Savienībā.
3. Šā panta 1. punkts neattiecas uz izstrādājumiem, kas ietilpst harmonizētās sistēmas 1.-24. nodaļā.
4. Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (C sērijā) publicēs datumu, kurā ir izpildīti 1. un 2. punktā izklāstītie nosacījumi.
86. pants
1. Reģionālo kumulāciju piemēro šādām četrām reģionālajām grupām:
a)
I grupa: Bruneja, Filipīnas, Indonēzija, Kambodža, Laosa, Malaizija, Singapūra, Taizeme, Vjetnama;
b)
II grupa: Bolīvija, Ekvadora, Gvatemala, Hondurasa, Kolumbija, Kostarika, Nikaragva, Panama, Peru, Salvadora, Venecuēla;
c)
III grupa: Bangladeša, Butāna, Indija, Maldivu salas, Nepāla, Pakistāna, Šrilanka;
d)
IV grupa: Argentīna, Brazīlija, Paragvaja un Urugvaja.
2. Reģionālo kumulāciju starp valstīm vienā grupā piemēro tikai tad, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
lai veiktu reģionālo kumulāciju starp reģionālās grupas valstīm, piemēro šajā iedaļā izklāstītos izcelsmes noteikumus.
Ja 13.a pielikuma II daļā aprakstītā kvalifikācijas darbība visām kumulācijā iesaistītajām valstīm nav vienāda, to izstrādājumu izcelsmi, kuri reģionālās kumulācijas piemērošanai no vienas reģionālās valsts eksportēti uz citu valsti, nosaka, pamatojoties uz noteikumu, ko piemērotu, ja izstrādājumi tiktu eksportēti uz Eiropas Savienību;
b)
reģionālās grupas valstis ir apņēmušās:
i)
ievērot vai nodrošināt atbilstību šai iedaļai un
ii)
īstenot vajadzīgo administratīvo sadarbību, lai nodrošinātu pareizu šīs iedaļas īstenošanu gan attiecībā uz Eiropas Savienību, gan savā starpā;
c)
punkta b) apakšpunktā minētās apņemšanās attiecīgās reģionālās grupas sekretariāts vai cita kopīga kompetenta struktūra, kas pārstāv visus attiecīgās grupas dalībniekus, ir paziņotas Komisijai.
Ja reģionālās grupas valstis jau pirms 2011. gada 1. janvāra ir izpildījušas pirmās daļas b) un c) punkta prasības, jauna apņemšanās nav vajadzīga.
3. Materiālus, kas uzskaitīti 13.b pielikumā, svītro no 2. punktā paredzētās reģionālās kumulācijas, ja:
a)
Eiropas Savienībā piemērojamā tarifa preference visām kumulācijā iesaistītajām valstīm nav vienāda; un
b)
konkrētajiem materiāliem kumulācijas rezultātā tiktu piemērots labvēlīgāks tarifu režīms salīdzinājumā ar režīmu, kurš uz tām tiktu attiecināts, ja tie tiktu tieši eksportēti uz Eiropas Savienību.
4. Reģionālo kumulāciju starp vienas reģionālās grupas valstīm piemēro tikai tad, ja apstrāde un pārstrāde, ko veic saņēmējā valstī, kurā materiāli ir papildu pārstrādāti vai iekļauti, pārsniedz 78. panta 1. punktā aprakstītās darbības, un attiecībā uz tekstilizstrādājumiem pārsniedz arī 16. pielikumā izklāstītās darbības.
Ja pirmajā daļā noteiktais nosacījums nav izpildīts, izstrādājumu izcelsmes valsts ir tā reģionālās grupas valsts, kurā ir vislielākā to izmantoto materiālu muitas vērtība, kuru izcelsme ir citās reģionālās grupas valstīs.
Ja izcelsmes valsts ir noteikta, ievērojot otro daļu, minēto valsti uzskata par izcelsmes valsti, pamatojoties uz izcelsmes pierādījumu, ko sagatavojis izstrādājuma eksportētājs uz Eiropas Savienību, vai līdz reģistrēto eksportētāju sistēmas izmantošanai - eksportētājas saņēmējas valsts iestāžu izdotu dokumentu.
5. Pēc I grupas vai III grupas saņēmējas valsts iestāžu pieprasījuma Komisija var piešķirt reģionālo kumulāciju starp minēto grupu valstīm, ja Komisija pārliecinājusies, ka ir ievēroti visi turpmāk minētie nosacījumi:
a)
ievēroti 2. punkta a) apakšpunkta nosacījumi, un
b)
šādā reģionālajā kumulācijā iesaistāmās valstis ir apņēmušās un kopīgi paziņojušas Komisijai par savu apņemšanos
i)
ievērot vai nodrošināt atbilstību šai iedaļai un
ii)
iedibināt vajadzīgo administratīvo sadarbību, lai nodrošinātu pareizu šīs iedaļas īstenošanu gan attiecībā uz Eiropas Savienību, gan savā starpā.
Pirmajā daļā minētajam pieprasījumam pievieno pierādījumu, ka ir ievēroti minētajā pirmajā daļā izklāstītie nosacījumi. To adresē Komisijai. Komisija pieņems lēmumu par pieprasījumu, ņemot vērā visus ar kumulāciju saistītos vajadzīgos elementus, tostarp materiālus, kam jāpiemēro kumulācija.
6. Ja uz Eiropas Savienību jāeksportē I vai III grupas saņēmējā valstī ražoti izstrādājumi, izmantojot materiālus, kuru izcelsme ir valstī, kas pieder pie citas grupas, minēto izstrādājumu izcelsmi nosaka šādi:
a)
uzskata, ka materiālu, kuru izcelsme ir vienas reģionālās grupas valstī, izcelsme ir citas reģionālās grupas valstī, ja tos iekļauj tajā iegūtajā izstrādājumā ar noteikumu, ka pēdējā minētajā saņēmējā valstī veiktā apstrāde vai pārstrāde pārsniedz 78. panta 1. punktā aprakstītās darbības un attiecībā uz tekstilizstrādājumiem arī 16. pielikumā izklāstītās darbības;
b)
ja a) apakšpunktā noteiktais nosacījums nav izpildīts, izstrādājumu izcelsmes valsts ir valsts, kura piedalās kumulācijā un kurā ir vislielākā to izmantoto materiālu muitas vērtība, kuru izcelsme ir citās valstīs, kas piedalās kumulācijā.
Ja izcelsmes valsts ir noteikta, ievērojot pirmās daļas b) apakšpunktu, minēto valsti uzskata par izcelsmes valsti, pamatojoties uz izcelsmes pierādījumu, ko sagatavojis izstrādājuma eksportētājs uz Eiropas Savienību, vai līdz reģistrēto eksportētāju sistēmas izmantošanai - eksportētājas saņēmējas valsts iestāžu izdotu dokumentu.
7. Pēc jebkuras saņēmējas valsts iestāžu pieprasījuma Komisija var piešķirt paplašinātu kumulāciju starp saņēmēju valsti un valsti, ar kuru Eiropas Savienībai ir spēkā esošs brīvās tirdzniecības nolīgums saskaņā ar nolīgumu par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (VVTT) XXIV pantu, ar noteikumu, ka ievērots katrs no turpmāk minētajiem nosacījumiem:
a)
kumulācijā iesaistītās valstis ir apņēmušās ievērot vai nodrošināt atbilstību šai iedaļai un īstenot vajadzīgo administratīvo sadarbību, lai nodrošinātu pareizu šīs iedaļas īstenošanu gan attiecībā uz Eiropas Savienību, gan savā starpā;
b)
attiecīgā saņēmēja valsts ir paziņojusi Komisijai par a) apakšpunktā minēto apņemšanos.
Pieprasījumā, kas minēts pirmajā daļā, ir to materiālu saraksts, uz kuriem attiecas kumulācija, un tam pievieno pierādījumu, ka ievēroti pirmās daļas a) un b) apakšpunktā izklāstītie nosacījumi. To adresē Komisijai. Ja attiecīgie materiāli mainās, iesniedz citu pieprasījumu.
Materiālus, kas iekļauti harmonizētās sistēmas 1.-24. nodaļā, svītro no paplašinātās kumulācijas.
8. Panta 7. punktā minētās paplašinātās kumulācijas gadījumā izmantoto materiālu izcelsmi un piemērojamo dokumentāro izcelsmes pierādījumu nosaka saskaņā ar attiecīgajā brīvās tirdzniecības nolīgumā izklāstītajiem noteikumiem. Uz Eiropas Savienību eksportējamo izstrādājumu izcelsmi nosaka saskaņā ar šajā iedaļā izklāstītajiem izcelsmes noteikumiem.
Lai iegūtais izstrādājums saņemtu noteiktas izcelsmes statusu, materiāliem, kuru izcelsme ir valstī, ar kuru Eiropas Savienībai ir brīvās tirdzniecības nolīgums un kuri saņēmējā valstī izmantoti uz Eiropas Savienību eksportējamā izstrādājuma ražošanā, nav jāveic pietiekama apstrāde vai pārstrāde, ar noteikumu, ka attiecīgajā saņēmējā valstī veiktā apstrāde vai pārstrāde pārsniedz 78. panta 1. punktā aprakstītās darbības.
9. Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (C sērijā) publicēs šādu informāciju:
a)
datumu, kurā stājas spēkā 5. punktā paredzētā kumulācija starp I un III grupas valstīm, minētajā kumulācijā iesaistītās valstis un attiecīgā gadījumā to materiālu sarakstu, uz kuriem attiecas kumulācija;
b)
datumu, kurā stājas spēkā paplašinātā kumulācija, minētajā kumulācijā iesaistītās valstis un to materiālu sarakstu, uz kuriem attiecas kumulācija.
87. pants
Ja divpusējo kumulāciju vai kumulāciju ar Norvēģiju, Šveici vai Turciju izmanto apvienojumā ar reģionālo kombināciju, iegūtais izstrādājums iegūst izcelsmi vienā no attiecīgās reģionālās grupas valstīm, izcelsme noteikta saskaņā ar 86. panta 4. punkta pirmo un otro daļu.
88. pants
1. Šīs regulas 1. un 2. apakšiedaļu piemēro mutatis mutandis:
a)
eksportam no Eiropas Savienības uz saņēmēju valsti divpusējās kumulācijas piemērošanai;
b)
eksportam no vienas saņēmējas valsts uz citu saņēmēju valsti reģionālai kumulācijai, kā paredzēts 86. panta 1. un 5. punktā, neskarot 86. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro daļu.
2. Ja izstrādājuma apstrādē vai pārstrādē izmantoti gan noteiktas, gan nenoteiktas izcelsmes atvietojami materiāli, dalībvalstu muitas iestādes pēc uzņēmēju rakstiska pieprasījuma var atļaut materiālu pārvaldību Eiropas Savienībā, izmantojot uzskaites nošķiršanas metodi turpmākam eksportam uz saņēmēju valsti divpusējas kumulācijas satvarā, un šie materiāli nav jāglabā dažādos krājumos.
3. Dalībvalstu muitas iestādes var piešķirt 2. punktā minēto atļauju saskaņā ar jebkādiem nosacījumiem, kurus tās uzskata par piemērotiem.
Atļauju piešķir tikai tad, ja, izmantojot 2. punktā minēto metodi, var nodrošināt, ka jebkurā laikā to izstrādājumu skaits, ko var uzskatīt par “Eiropas Savienības izcelsmes izstrādājumiem”, ir tāds pats, kādu būtu varēts iegūt, izmantojot krājumu fizisku nošķiršanu.
Ja atļauja piešķirta, metodi piemēro un tās piemērošanu reģistrē, pamatojoties uz Eiropas Savienībā piemērojamajiem vispārējiem grāmatvedības uzskaites principiem.
4. Panta 2. punktā minētās metodes izmantotājs sagatavo izcelsmes pierādījumu vai - kamēr nepiemēro reģistrēto eksportētāju sistēmu - tā pieprasījumu tam izstrādājumu daudzumam, kurus var uzskatīt par Eiropas Savienības izcelsmes izstrādājumiem. Pēc dalībvalstu muitas iestāžu pieprasījuma saņēmējs sniedz paskaidrojumu par to, kā šis daudzums tiek pārvaldīts.
5. Dalībvalstu muitas iestādes uzrauga, kā tiek izmantota 2. punktā minētā atļauja.
Tās var atcelt atļauju šādos gadījumos:
a)
saņēmējs jebkādā veidā nepareizi izmanto atļauju, vai
b)
saņēmējs nepilda kādu no šajā vai 1.A iedaļā izklāstītajiem nosacījumiem.
4. apakšiedaļa
Atkāpes
89. pants
1. Komisija pēc savas ierosmes vai atbildot uz saņēmējas valsts pieprasījumu var piešķirt saņēmējai valstij pagaidu atkāpi no šīs iedaļas noteikumiem, ja:
a)
iekšēju vai ārēju faktoru dēļ tā īslaicīgi nespēj izpildīt 72. pantā paredzētos noteikumus par to, kā iegūstama izcelsme, ja tā iepriekš to spējusi, vai
b)
tai vajadzīgs laiks, lai panāktu atbilstību 72. pantā paredzētajiem noteikumiem par to, kā iegūstama izcelsme.
2. Pagaidu atkāpe piemērojama ne ilgāk par laiku, kad vērojama to iekšējo un ārējo faktoru ietekme, kuru dēļ tā noteikta, vai tik ilgu laiku, kas saņēmējvalstij vajadzīgs, lai panāktu atbilstību noteikumiem.
3. Rakstisku atkāpes pieprasījumu iesniedz Komisijai. Tajā atbilstīgi 1. punktam norāda iemeslus, kāpēc vajadzīga atkāpe, un pievieno attiecīgus pamatojošos dokumentus.
4. Ja atkāpe piešķirta, attiecīgā saņēmēja valsts pilda visas prasības, kas noteiktas attiecībā uz informācijas sniegšanu Komisijai par atkāpes izmantošanu, un to daudzumu pārvaldību, par kuriem atkāpe piešķirta.
5. apakšiedaļa
Eksporta procedūras saņēmējā valstī
90. pants
Sistēmu piemēro šādos gadījumos:
a)
ja preces, kas atbilst šīs iedaļas prasībām, eksportējis reģistrēts eksportētājs 92. panta nozīmē;
b)
ja vienu vai vairāku iepakojumu sūtījumu, kurā ir noteiktas izcelsmes izstrādājumi, eksportējis jebkurš eksportētājs un ja sūtījumā iekļauto noteiktas izcelsmes izstrādājumu kopējā vērtība nepārsniedz EUR 6 000.
91. pants
1. Saņēmējas valsts kompetentās iestādes izveido un vienmēr atjaunina to reģistrēto eksportētāju elektronisko sarakstu, kuri atrodas minētajā valstī. Saraksts nekavējoties jāatjaunina, ja eksportētājs saskaņā ar 93. panta 2. punktu tiek svītrots no saraksta.
2. Sarakstā ietver šādu informāciju:
a)
reģistrētā eksportētāja nosaukums/vārds un pilna tās vietas adrese, kurā eksportētājs reģistrēts/kurā atrodas viņa dzīvesvieta, ieskaitot valsts vai teritorijas kodu (ISO divu burtu valsts kods);
b)
reģistrētā eksportētāja numurs;
c)
tie izstrādājumi, kurus paredzēts eksportēt saskaņā ar sistēmu (to harmonizētās sistēmas nodaļu vai pozīciju indikatīvs saraksts, kuras pieteikuma iesniedzējs uzskata par atbilstošām);
d)
datumu no kura un līdz kuram eksportētājs ir/bija reģistrēts;
e)
svītrošanas iemesls (reģistrētā eksportētāja pieprasījums/kompetentās iestādes veikts atsaukums). Šie dati ir pieejami tikai kompetentām iestādēm.
3. Saņēmēju valstu kompetentās iestādes paziņo Komisijai valsts numerācijas sistēmu, kura izmantota izraudzītajiem reģistrētajiem eksportētājiem. Numurs sākas ar ISO divu burtu valsts kodu.
92. pants
Lai tiktu reģistrēti, eksportētājiem jāiesniedz pieteikums 69. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajās saņēmējas valsts kompetentajās iestādēs, izmantojot 13.c pielikumā norādīto paraugveidlapu. Ar veidlapas aizpildi eksportētāji dod piekrišanu, ka informācija tiek saglabāta Komisijas datubāzē un internetā tiek publicēti dati, kas nesatur konfidenciālu informāciju.
Kompetentās iestādes pieņem tikai tādu pieteikuma veidlapu, kas ir pilnībā aizpildīta.
93. pants
1. Reģistrētie eksportētāji, kuri vairs neatbilst nosacījumiem, kas jāievēro, lai eksportētu preces saskaņā ar sistēmu, vai kuri vairs neplāno eksportēt šādas preces, informē saņēmējas valsts kompetentās iestādes, kuras nekavējoties svītro tos no minētajā saņēmējā valstī uzturētā reģistrēto eksportētāju saraksta.
2. Neskarot sodu un sankciju sistēmu, ko piemēro saņēmējā valstī, kurā reģistrētie eksportētāji tīši vai nolaidības dēļ sagatavo vai liek sagatavot paziņojumu par izcelsmi vai jebkuru citu pierādījuma dokumentu, kurā ietverta nepareiza informācija, kas izraisa to, ka preferenciāla tarifa režīma ieguvumus saņem nepelnīti vai negodīgā veidā, saņēmējas valsts kompetentās iestādes svītro eksportētāju no attiecīgajā saņēmējā valstī uzturētā reģistrēto eksportētāju saraksta.
3. Neskarot ietekmi, kāda konstatētajiem pārkāpumiem varētu būt uz veicamajām pārbaudēm, svītrošanai no reģistrēto eksportētāju saraksta nav atpakaļejoša spēka, t. i., tā attiecas tikai uz paziņojumiem, kas sagatavoti pēc datuma, kurā notikusi svītrošana.
4. Eksportētājus, kurus kompetentās iestādes svītrojušas no reģistrēto eksportētāju saraksta saskaņā ar 2. punktu, tikai tad var atkal iekļaut reģistrēto eksportētāju sarakstā, ja tie saņēmējas valsts kompetentajām iestādēm ir pierādījuši, ka novērsuši stāvokli, kas izraisīja viņu svītrošanu no saraksta.
94. pants
1. Eksportētāji neatkarīgi no tā, vai tie ir vai nav reģistrēti, izpilda šādus pienākumus:
a)
veic attiecīgu ražošanas un to preču piegādes komerciālu uzskaiti, kuras atbilst preferenciālam režīmam;
b)
glabā pieejamus visus pierādījumus par ražošanā izmantoto materiālu;
c)
glabā pieejamu visu muitas dokumentāciju par ražošanā izmantoto materiālu;
d)
vismaz trīs gadus pēc tā gada beigām, kad sagatavots paziņojums par izcelsmi (vai ilgāk, ja tas paredzēts valsts tiesību aktos), glabā sarakstus ar:
i)
paziņojumiem par izcelsmi, kurus tie sagatavojuši, un
ii)
izmantoto noteiktas vai nenoteiktas izcelsmes materiālu, ražošanas un krājumu uzskaiti.
Saraksti, kas minēti d) apakšpunkta pirmajā daļā, var būt elektroniski, bet tie nodrošina eksportēto izstrādājumu ražošanā izmantoto materiālu izsekojamību un noteiktas izcelsmes statusa apstiprinājumu.
2. Pienākumi, kas paredzēti 1. punktā, attiecas arī uz piegādātājiem, kas nodrošina eksportētājus ar piegādātāju deklarācijām, kas apliecina viņu piegādāto preču noteiktas izcelsmes statusu.
95. pants
1. Paziņojumu par izcelsmi eksportētājs sagatavo tad, kad eksportē izstrādājumus, uz kuriem tas attiecas, ja attiecīgās preces var uzskatīt par precēm, kuru izcelsme ir attiecīgajā saņēmējā valstī vai citā saņēmējā valstī saskaņā ar 86. panta 4. punktu vai 86. panta 6. punkta pirmās daļas b) punktu.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, izņēmuma kārtā paziņojumu par izcelsmi var sagatavot pēc eksporta veikšanas (“retrospektīvs paziņojums”) ar nosacījumu, ka ne vēlāk kā divus gadus pēc eksporta tas uzrādīts dalībvalstī, kurā preces deklarētas laišanai brīvā apgrozībā.
3. Eksportētājs nodrošina savam klientam Eiropas Savienībā paziņojumu par izcelsmi, kurā ietvertas 13.d pielikumā norādītās ziņas. Paziņojumu par izcelsmi sagatavo vai nu angļu, vai franču valodā.
To var sagatavot jebkurā komercdokumentā, kas ļauj identificēt attiecīgo eksportētāju un attiecīgās preces.
4. Ja piemēro kumulāciju saskaņā ar 84. pantu, 86. panta 1. punktu vai 86. panta 5. un 6. punktu, tā izstrādājuma eksportētājs, kura ražošanā izmantoti materiāli, kuru izcelsme ir Pusē, ar kuru atļauta kumulācija, paļaujas uz piegādātāja sagatavoto paziņojumu par izcelsmi. Šādos gadījumos eksportētāja izdotajā paziņojumā par izcelsmi ir attiecīgi norāde “EU cumulation”, “regional cumulation” vai “Cumul UE”, “cumul regional”.
5. Ja piemēro kumulāciju saskaņā ar 85. pantu, tā izstrādājuma eksportētājs, kura ražošanā izmantoti materiāli, kuru izcelsme ir Pusē, ar kuru atļauta kumulācija, paļaujas uz izcelsmes pierādījumu, kuru sniedzis tā piegādātājs un kas izdots saskaņā ar attiecīgi Norvēģijas, Šveices vai Turcijas VPS izcelsmes noteikumiem. Šajā gadījumā eksportētāja sagatavotajā paziņojumā par izcelsmi ir norāde “Norway cumulation”, “Switzerland cumulation”, “Turkey cumulation” vai “Cumul Norvège”, “Cumul Suisse”, “Cumul Turquie”.
6. Ja piemēro paplašināto kumulāciju saskaņā ar 86. panta 7. un 8. punktu, tā izstrādājuma eksportētājs, kura ražošanā izmantoti materiāli, kuru izcelsme ir Pusē, ar ko atļauta paplašinātā kumulācija, paļaujas uz izcelsmes pierādījumu, kuru sniedzis tā piegādātājs un kas izdots saskaņā ar attiecīgā Eiropas Savienības un attiecīgās Puses brīvā tirdzniecības nolīguma noteikumiem.
Šajā gadījumā eksportētāja sagatavotajā paziņojumā par izcelsmi ir norāde “extended cumulation with country x” vai “cumul étendu avec le pays x”.
96. pants
1. Paziņojumu par izcelsmi sagatavo katram sūtījumam.
2. Paziņojums par izcelsmi ir derīgs divpadsmit mēnešus no datuma, kad to sagatavojis eksportētājs.
3. Viens paziņojums par izcelsmi var attiekties uz vairākiem sūtījumiem, ja preces atbilst šādiem nosacījumiem:
a)
tie ir izjaukti vai nesalikti izstrādājumi harmonizētās sistēmas 2. vispārīgā interpretējošā noteikuma a) punkta nozīmē;
b)
tās iekļautas harmonizētās sistēmas XVI vai XVII iedaļā vai pozīcijā 7308 vai 9406 un
c)
tās paredzēts importēt pa daļām.
6. apakšiedaļa
Procedūras, kas jāievēro, laižot preces brīvā apgrozībā
97. pants
1. Muitas deklarācijā par preču laišanu brīvā apgrozībā norāda atsauci uz paziņojumu par izcelsmi. Paziņojumu par izcelsmi glabā muitas iestāžu rīcībā, kuras var pieprasīt tā iesniegšanu, lai pārbaudītu deklarāciju. Minētās iestādes var arī pieprasīt tulkojumu attiecīgās dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajām valodām.
2. Ja deklarants pieprasa sistēmas piemērošanu, bet, ja brīdī, kad pieņem muitas deklarāciju par preču laišanu brīvā apgrozībā, tam nav paziņojuma par izcelsmi, uzskata, ka minētā deklarācija ir nepilnīga 253. panta 1. punkta nozīmē un tā to arī apstrādā.
3. Pirms preču deklarēšanas laišanai brīvā apgrozībā, deklarants pienācīgi nodrošina, ka preces atbilst šīs iedaļas noteikumiem, jo īpaši pārbaudot:
i)
datubāzē, kas minēta 69. panta 3. punktā, to, ka eksportētājs ir reģistrēts un var sagatavot paziņojumu par izcelsmi, izņemot gadījumus, ja sūtījumā iekļauto noteiktas izcelsmes izstrādājumu kopējā vērtība nepārsniedz EUR 6 000, un
ii)
to, ka paziņojums par izcelsmi sagatavots saskaņā ar 13.d pielikumu.
97.a pants
1. Turpmāk minētos izstrādājumus atbrīvo no pienākuma sagatavot un uzrādīt paziņojumu par izcelsmi:
a)
tos izstrādājumus, ko mazos iepakojumos nosūta privātpersona privātpersonai, kuru kopējā vērtība nepārsniedz EUR 500;
b)
izstrādājumus, kuri ir daļa no ceļotāja personīgās bagāžas un kuru kopējā vērtība nepārsniedz EUR 1 200.
2. Izstrādājumiem, kas minēti 1. punktā, jāatbilst šādiem nosacījumiem:
a)
tie nav importēti komerciālā veidā;
b)
tie ir deklarēti kā atbilstīgi nosacījumiem, lai varētu izmantot preferenču sistēmu;
c)
nav šaubu par b) apakšpunktā minētās deklarācijas patiesumu.
3. Lai piemērotu 2. punkta a) apakšpunktu, importu neuzskata par komerciāla rakstura importu, ja ir izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi:
a)
imports ir neregulārs;
b)
importu veido tikai izstrādājumi, kas paredzēti saņēmēju vai ceļotāju, vai viņu ģimeņu personīgai lietošanai;
c)
izstrādājumu īpatnības un kvantitāte liecina, ka tie nav paredzēti komerciālam izmantojumam.
97.b pants
1. Ja atklāj nelielu neatbilstību starp informāciju paziņojumā par izcelsmi un dokumentos, kas iesniegti muitas iestādēm, lai nokārtotu formalitātes izstrādājumu importam, tad paziņojums par izcelsmi ipso facto nezaudē spēku, ja attiecīgi konstatē, ka šis dokuments atbilst konkrētajiem izstrādājumiem.
2. Paziņojumu par izcelsmi nevar noraidīt acīmredzamu formālu kļūdu dēļ, piemēram, drukas kļūdu dēļ, ja šīs kļūdas nerada šaubas par to, ka informācija šajā dokumentā ir pareiza.
3. Paziņojumus par izcelsmi, ko importētājvalsts muitas iestādēm iesniedz pēc 96. pantā norādītā iesniegšanas termiņa, var pieņemt, lai piemērotu preferenciālo režīmu, ja dokumentus līdz noteiktajam termiņam iesniegt nav bijis iespējams kādu ārkārtas apstākļu dēļ. Citos novēlotas iesniegšanas gadījumos importētājvalsts muitas iestādes var pieņemt paziņojumu par izcelsmi, ja produkti tām uzrādīti līdz noteiktā termiņa galīgajam datumam.
97.c pants
1. Procedūru, kas minēta 96. panta 3. punktā, piemēro dalībvalstu muitas iestāžu noteiktajam laikposmam.
2. Importa dalībvalstu muitas iestādes, kas uzrauga preču secīgu laišanu brīvā apgrozībā, pārbauda, vai secīgie sūtījumi ir daļa no izjauktiem vai nesaliktiem izstrādājumiem, par kuriem sagatavots paziņojums par izcelsmi.
97.d pants
1. Ja izstrādājumi vēl nav laisti brīvā apgrozībā, paziņojumu par izcelsmi var aizstāt ar vienu vai vairākiem aizstājējpaziņojumiem par izcelsmi, ko sagatavojis preču turētājs, lai visus vai dažus izstrādājumus nosūtītu uz kādu citu Kopienas muitas teritorijas vietu vai attiecīgā gadījumā uz Norvēģiju, Šveici vai Turciju. Lai sagatavotu aizstājējpaziņojumus par izcelsmi, preču turētājiem nav jābūt reģistrētiem eksportētājiem.
2. Ja paziņojums par izcelsmi ir aizstāts, paziņojuma par izcelsmi oriģinālā ir šāda informācija:
a)
sīkas ziņas par aizstājējpaziņojumu(-iem) par izcelsmi;
b)
nosūtītāja(-u) vārds vai nosaukums un adrese;
c)
saņēmējs(-i) Eiropas Savienībā.
Paziņojuma par izcelsmi oriģinālu atkarībā no konkrētā gadījuma marķē ar vārdu “Replaced” vai “Remplacée”.
3. Aizstājējpaziņojumā par izcelsmi norāda šādu informāciju:
a)
visus datus par atkārtoti nosūtītiem izstrādājumiem;
b)
datumu, kurā sagatavots paziņojuma par izcelsmi oriģināls;
c)
visas 13.d pielikumā minētās norādes;
d)
izstrādājumu nosūtītāja Eiropas Savienībā vārdu un adresi;
e)
saņēmēja Eiropas Savienībā, Norvēģijā, Šveicē vai Turcijā vārdu un adresi;
f)
aizstāšanas datumu un vietu.
Persona, kas sagatavo aizstājējpaziņojumu par izcelsmi, var pievienot aizstājējpaziņojumam par izcelsmi sākotnējā paziņojuma par izcelsmi kopiju.
4. Paziņojumiem, ar kuriem aizstāj paziņojumus par izcelsmi, kuri paši ir aizstājējpaziņojumi par izcelsmi, 1., 2. un 3. punktu piemēro mutatis mutandis. Tiem aizstājējpaziņojumiem, kurus izstrādājumu nosūtītāji sagatavojuši Norvēģijā, Šveicē vai Turcijā, 1., 2. un 3. punktu piemēro mutatis mutandis.
5. Tādu izstrādājumu gadījumā, kuri saņem tarifu preferences, ievērojot izņēmumu, kas piešķirts saskaņā ar 89. panta noteikumiem, šajā pantā paredzētā aizstāšana piemērojama vienīgi tad, ja šie produkti paredzēti Eiropas Savienībai. Ja attiecīgais izstrādājums ieguvis noteiktas izcelsmes statusu, izmantojot reģionālo kumulāciju, aizstājējpaziņojumu par izcelsmi var sagatavot tikai izstrādājumiem, kurus sūta uz Norvēģiju, Šveici vai Turciju, ja šīs valstis piemēro tos pašus reģionālos kumulācijas noteikumus, kādus piemēro Eiropas Savienība.
6. Paziņojumiem, ar kuriem aizstāj paziņojumus par izcelsmi pēc sūtījuma sadalīšanas, kas veikta saskaņā ar 74. pantu, 1., 2. un 3. pantu piemēro mutatis mutandis.
97.e pants
1. Ja muitas iestādēm ir šaubas par izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu, izcelsmes norādes pareizības vai 74. pantā minēto nosacījumu izpildes pārbaudei tās var pieprasīt, lai saprātīgā laikposmā, kuru tās nosaka, deklarants uzrāda jebkuru pieejamu pierādījumu.
2. Muitas iestādes var pārtraukt preferenciālā tarifa pasākuma piemērošanu uz laiku, kamēr notiek 97.h pantā izklāstītā pārbaudes procedūra, ja
a)
deklaranta sniegtā informācija nav pietiekama, lai apstiprinātu izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu vai to, ka izpildīti 73. vai 74. pantā izklāstītie nosacījumi;
b)
deklarants neatbild laikposmā, kas atvēlēts 1. punktā minētās informācijas sniegšanai.
3. Kamēr tiek gaidīta vai nu 1. punktā minētā informācija, kas pieprasīta deklarantam, vai arī 2. punktā minētās pārbaudes procedūras rezultāti, importētājam piedāvā laist izstrādājumus apgrozībā, ja tiek veikti visi vajadzīgie piesardzības pasākumi.
97.f pants
1. Importa dalībvalsts muitas iestādes noraida iespēju izmantot sistēmu un to pienākums nav pieprasīt papildu pierādījumu vai nosūtīt saņēmējai valstij pārbaudes pieprasījumu, ja:
a)
preces neatbilst paziņojumā par izcelsmi minētajām precēm;
b)
deklarants neiesniedz attiecīgo izstrādājumu paziņojumu par izcelsmi, ja šāds paziņojums tiek pieprasīts;
c)
neskarot 90. panta b) punktu un 97.d panta 1. punktu, deklaranta rīcībā esošo paziņojumu par izcelsmi nav sagatavojis saņēmējā valstī reģistrēts eksportētājs;
d)
paziņojums par izcelsmi nav sagatavots saskaņā ar 13.d pielikumu;
e)
nav izpildīti 74. panta nosacījumi.
2. Importa dalībvalsts muitas iestādes noraida iespēju izmantot sistēmu, ņemot vērā pārbaudes pieprasījumu 97.h panta nozīmē, kas adresēts saņēmējas valsts kompetentajām iestādēm, ja importa dalībvalsts muitas iestādes(-ēm):
a)
ir saņēmušas atbildi, saskaņā ar kuru eksportētājs nav bijis tiesīgs sagatavot paziņojumu par izcelsmi;
b)
ir saņēmušas atbildi, saskaņā ar kuru attiecīgo izstrādājumu izcelsme nav saņēmējā valstī vai nav izpildīti 73. panta nosacījumi;
c)
ir pamatotas šaubas par deklaranta paziņojuma par izcelsmi derīgumu vai sniegtās informācijas pareizību attiecībā uz konkrēto izstrādājumu patieso izcelsmi, kad muitas iestādes pieprasīja pārbaudi, un
i)
nav saņēmušas atbildi 97.h pantā atvēlētajā laikposmā, vai
ii)
ir saņēmušas atbildi, kas nenodrošina adekvātas atbildes uz pieprasījumā iesniegtajiem jautājumiem.
7. apakšiedaļa
Izcelsmes pārbaude
97.g pants
1. Lai nodrošinātu atbilstību noteikumiem par izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu, saņēmējas valsts kompetentās iestādes veic:
a)
izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusa pārbaudi pēc dalībvalstu muitas iestāžu pieprasījuma;
b)
regulāras eksportētāju pārbaudes pēc savas ierosmes.
Atbilstīgi tam, ka Norvēģija, Šveice un Turcija ir noslēgušas nolīgumu ar Eiropas Savienību, kurā apņemas sniegt viena otrai vajadzīgo atbalstu administratīvās sadarbības jomā, pirmo daļu mutatis mutandis piemēro pieprasījumiem, kas nosūtīti Norvēģijas, Šveices un Turcijas iestādēm to aizstājējpaziņojumu par izcelsmi pārbaudei, kuri sagatavoti to teritorijā, lai šīs iestādes ciešāk sadarbotos ar kompetentajām iestādēm saņēmējā valstī.
Paplašināta kumulācija atļauta tikai saskaņā ar 86. panta 7. un 8. punktu, ja valsts, ar kuru Eiropas Savienībai ir spēkā esošs brīvās tirdzniecības nolīgums, ir piekritusi sniegt saņēmējai valstij atbalstu administratīvās sadarbības jomā tādā pašā veidā, kā tā sniegtu šādu atbalstu dalībvalstu muitas iestādēm saskaņā ar attiecīgo brīvās tirdzniecības nolīgumu atbilstošajiem noteikumiem.
2. Pārbaudes, kas minētas 1. punkta b) apakšpunktā, nodrošina to, ka eksportētāji nepārtraukti pilda savus pienākumus. Tās veic, ievērojot starplaikus, kuri noteikti, pamatojoties uz piemērotiem riska analīzes kritērijiem. Tādēļ saņēmēju valstu kompetentās iestādes pieprasa, lai eksportētāji uzrāda to paziņojumu par izcelsmi kopiju vai sarakstu, kurus tie sagatavojuši.
3. Saņēmēju valstu kompetentās iestādes ir tiesīgas pieprasīt pierādījumus un veikt eksportētāju uzskaites pārbaudi un attiecīgā gadījumā to ražotāju pārbaudi, kas eksportētāju apgādā, tostarp ražotāju telpās, vai jebkuru citu pārbaudi, kas tiek uzskatīta par lietderīgu.
97.h pants
1. Turpmāku paziņojumu par izcelsmi pārbaudi veic izlases veidā vai arī gadījumos, kad dalībvalstu muitas iestādēm rodas pamatotas šaubas par šādu dokumentu autentiskumu, attiecīgo izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu vai citu šīs iedaļas prasību izpildi.
Ja dalībvalsts muitas iestādes pieprasa saņēmējas valstu kompetento iestāžu sadarbību, lai veiktu paziņojumu par izcelsmi, izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusa vai abu minēto derīguma pārbaudi, tās attiecīgā gadījumā pieprasījumā norāda iemeslus, kāpēc tām ir pamatotas šaubas par paziņojuma par izcelsmi vai izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusa derīgumu.
Pārbaudes pieprasījuma pamatojumam var nosūtīt paziņojuma par izcelsmi kopiju un jebkuru papildu informāciju vai dokumentus, kas norāda, ka minētajā paziņojumā sniegtā informācija ir nepareiza.
Dalībvalsts, kas nosūtījusi pieprasījumu, pārbaudes rezultātu paziņošanai nosaka 6 mēnešu sākotnējo termiņu, sākot no pārbaudes pieprasījuma datuma, izņemot pieprasījumus, kas nosūtīti Norvēģijai, Šveicei vai Turcijai, lai pārbaudītu izcelsmes aizstājējpaziņojumus, kuri sagatavoti to teritorijā, pamatojoties uz saņēmējā valstī sagatavoto paziņojumu par izcelsmi, šīm valstīm termiņu pagarina līdz astoņiem mēnešiem.
2. Ja pamatotu šaubu gadījumā atbilde nav saņemta 1. punktā noteiktajā laikposmā vai ja atbildē nav pietiekamas informācijas, lai noteiktu izstrādājumu īsto izcelsmi, kompetentajām iestādēm nosūta otru paziņojumu. Šajā paziņojumā noteikts nākamais termiņš, kas nav ilgāks par 6 mēnešiem.
8. apakšiedaļa
Citi noteikumi
97.i pants
1. Šīs regulas 5., 6. un 7. apakšiedaļu mutatis mutandis piemēro:
a)
eksportam no Eiropas Savienības uz saņēmēju valsti divpusējās kumulācijas piemērošanai;
b)
eksportam no vienas saņēmējas valsts uz citu saņēmēju valsti reģionālās kumulācijas piemērošanai, kā paredzēts 86. panta 1. un 5. punktā.
2. Eiropas Savienības eksportētājus pēc eksportētāja pieprasījuma dalībvalsts muitas iestāde uzskata par reģistrētu eksportētāju sistēmas piemērošanai, ja eksportētājs izpilda šādus nosacījumus:
a)
eksportētājam ir EORI numurs saskaņā ar 4.k-4.t pantu;
b)
eksportētājam saskaņā ar preferenciālo režīmu ir “atzītā eksportētāja” statuss;
c)
dalībvalsts muitas iestādei adresētajā pieprasījumā eksportētājs norāda turpmāk minētos datus veidlapā, kuras paraugs iekļauts 13.c pielikumā:
i)
ziņas, kas noteiktas 1. un 4. ailē;
ii)
apņemšanās, kas izklāstītas 5. ailē.
97.j pants
1. Lai noteiktu, vai var uzskatīt, ka izstrādājumu izcelsme ir saņēmējā valstī, kad tos eksportē uz Seūtu un Melilju, vai ka to izcelsme ir Seūtā un Meliljā, kad tos eksportē uz saņēmēju valsti divpusējās kumulācijas izmantošanai, 1., 2. un 3. apakšiedaļu piemēro mutatis mutandis.
2. Izstrādājumiem, kas no saņēmējas valsts eksportēti uz Seūtu vai Melilju, un izstrādājumiem, kas eksportēti no Seūtas un Meliljas uz saņēmēju valsti, divpusējas kumulācijas izmantošanai mutatis mutandis piemēro 5., 6. un 7. apakšiedaļu.
3. Spānijas muitas iestādes ir atbildīgas par 1., 2., 3., 5., 6. un 7. apakšiedaļas piemērošanu Seūtā un Meliljā.
4. Šā panta 1. un 2. punkta vajadzībām Seūtu un Melilju uzskata par vienu teritoriju.”.
(2)
Regulas I daļas IV sadaļas 2. nodaļā iekļauj šādu 1.A iedaļu:
“1.A iedaļa
Līdz reģistrēto eksportētāju sistēmas piemērošanai spēkā esošās administratīvās sadarbības procedūras un metodes
1. apakšiedaļa
Vispārīgi principi
97.k pants
1. Katra saņēmēja valsts ievēro vai nodrošina, ka tiek ievēroti:
a)
eksportējamo izstrādājumu izcelsmes noteikumi, kas izklāstīti 1. iedaļā;
b)
noteikumi par A veidlapas izcelsmes sertifikātu, kuru paraugs sniegts 17. pielikumā, aizpildīšanu un izdošanu;
c)
noteikumi par deklarācijas rēķinā izmantošanu, kuras paraugs sniegts 18. pielikumā;
d)
noteikumi par 97.s pantā minētajām administratīvās sadarbības metodēm;
e)
noteikumi, kas attiecas uz 89. pantā minēto atkāpju piešķiršanu.
2. Saņēmēju valstu kompetentās iestādes sadarbojas ar Komisiju vai dalībvalstīm, jo īpaši attiecībā uz:
a)
visa vajadzīgā atbalsta sniegšanu, ja to pieprasa Komisija, lai tā varētu uzraudzīt sistēmas pareizu pārvaldību attiecīgajā valstī, tostarp Komisijas vai dalībvalstu muitas iestāžu veiktus pārbaudes apmeklējumus uz vietas;
b)
neskarot 97.s un 97.t pantu, izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusa pārbaudi un atbilstību citiem šajā iedaļā izklāstītajiem nosacījumiem, tostarp apmeklējumus uz vietas, ja tādus izcelsmes izpētes sakarā pieprasa Komisija vai dalībvalstu muitas iestādes.
3. Ja saņēmējā valstī A veidlapas izcelsmes sertifikātu izdošanai izraudzīta kompetentā iestāde, tiek pārbaudīti izcelsmes dokumentārie pierādījumi un tiek izdoti A veidlapas izcelsmes sertifikāti eksportam uz Eiropas Savienību, tad uzskata, ka saņēmēja valsts ir pieņēmusi 1. punktā minētos nosacījumus.
4. Ja valsti vai teritoriju atzīst vai atkārtoti atzīst par saņēmēju valsti attiecībā uz izstrādājumiem, kas minēti Regulā (EK) Nr. 732/2008, tad preces, kuru izcelsme ir tajā valstī vai teritorijā, var izmantot vispārējo preferenču sistēmu, ar nosacījumu, ka tās eksportētas no saņēmējas valsts vai teritorijas 97.s pantā minētajā dienā vai pēc šīs dienas.
5. Izcelsmes pierādījums ir derīgs desmit mēnešus no tā izdošanas dienas eksportētājvalstī, un minētajā laikā tas jāiesniedz importētājvalsts muitas iestādēm.
2. apakšiedaļa
Eksporta procedūras saņēmējā valstī
97.l pants
1. A veidlapas izcelsmes sertifikātu, kura paraugs norādīts 17. pielikumā, izdod, pamatojoties uz eksportētāja vai tā pilnvarotā pārstāvja rakstisku pieteikumu, kam pievienoti citi atbilstoši pamatojuma dokumenti, kuri apliecina, ka eksportējamie izstrādājumi atbilst prasībām, lai varētu izdot izcelsmes sertifikātu (A veidlapa).
2. Sertifikāts ir pieejams eksportētājam, tiklīdz eksports ir noticis vai ir nodrošināts. Tomēr A veidlapas izcelsmes sertifikātu izņēmuma kārtā var izdot pēc tam, kad eksportēti tajā ietvertie izstrādājumi, ja:
a)
tas netika izdots eksportēšanas laikā kļūdu, netīšu izlaidumu vai īpašu apstākļu dēļ, vai
b)
valdības kompetentajām iestādēm ir pierādīts, ka A veidlapas izcelsmes sertifikāts ir izdots, taču importējot nav pieņemts tehnisku iemeslu dēļ.
3. Valdības kompetentās iestādes var izdot sertifikātu ar atpakaļejošu spēku tikai pēc tam, kad tās pārbaudījušas, ka eksportētāja pieteikumā sniegtā informācija atbilst informācijai attiecīgajā eksporta lietā un ka A veidlapas izcelsmes sertifikāts, kas atbilst šīs iedaļas noteikumiem, nav izdots, eksportējot attiecīgos izstrādājumus. Ar atpakaļejošu spēku izdotā A veidlapas izcelsmes sertifikāta 4. ailē ir jābūt norādei “Issued retrospectively” vai “Délivré à posteriori”.
4. A veidlapas izcelsmes sertifikāta zādzības, nozaudēšanas vai iznīcināšanas gadījumā eksportētājs var vērsties ar pieteikumu pie valdības kompetentajām iestādēm, kas izdevušas dokumentu, lai iegūtu tās dublikātu, pamatojoties uz to rīcībā esošajiem eksporta dokumentiem. Šādi izdota A veidlapas dublikāta 4. ailē ir jābūt vārdam “Duplicata” vai “Duplicate”, kā arī izdošanas dienai un sertifikāta oriģināla sērijas numuram. Dublikāts stājas spēkā no oriģināla spēkā esības dienas.
5. Lai pārbaudītu, vai izstrādājums, par kuru pieprasīts A veidlapas izcelsmes sertifikāts, atbilst attiecīgajiem izcelsmes noteikumiem, valdības kompetentās iestādes ir tiesīgas pieprasīt jebkuru dokumentāru pierādījumu vai veikt jebkuru pārbaudi, kuru tās uzskata par piemērotu.
6. A veidlapas izcelsmes sertifikāta 2. ailes aizpildīšana nav obligāta. 12. ailē ir norāde “Eiropas Savienība” vai kādas dalībvalsts nosaukums. A veidlapas izcelsmes sertifikāta izdošanas dienu norāda 11. ailē. Paraksts minētajā ailē, kas ir paredzēta valdības kompetentajām iestādēm, kuras izdod sertifikātu, kā arī eksportētāja pilnvarotā parakstītāja paraksts 12. ailē, ir rakstīts ar roku.
97.m pants
1. Ikviens eksportētājs var sagatavot deklarāciju rēķinā attiecībā uz jebkuru sūtījumu, kurš sastāv no viena vai vairākiem iepakojumiem, kas ietver noteiktas izcelsmes izstrādājumus, kuru kopējā vērtība nepārsniedz EUR 6 000, un ar noteikumu, ka šai procedūrai piemēro 97.k panta 2. punktā minēto administratīvo sadarbību.
2. Eksportētājam, kurš sagatavo deklarāciju rēķinā, jābūt gatavam pēc eksportētājvalsts muitas iestāžu vai citu valdības kompetento iestāžu pieprasījuma jebkurā brīdī iesniegt visus attiecīgos dokumentus, kas apliecina izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu.
3. Deklarāciju rēķinā sagatavo eksportētājs franču vai angļu valodā, uz rēķina pavadzīmes vai cita komercdokumenta mašīnrakstā uzrakstot, uzzīmogojot vai uzdrukājot deklarāciju, kuras teksts ir 18. pielikumā. Ja deklarācija ir rakstīta ar roku, tai jābūt rakstītai ar tinti un drukātiem burtiem. Deklarācijā rēķinā eksportētājs parakstās pašrocīgi.
4. Lai izmantotu deklarāciju rēķinā, jāievēro šādi nosacījumi:
a)
katram sūtījumam sagatavo vienu deklarāciju rēķinā;
b)
ja preces, kas ietvertas sūtījumā, jau eksportētājvalstī ir pārbaudītas attiecībā uz “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” definīciju, eksportētājs deklarācijā rēķinā var atsaukties uz šo pārbaudi.
5. Ja piemēro kumulāciju saskaņā ar 84., 85. vai 86. pantu, saņēmējas valsts kompetentās valdības iestādes, kurām pieprasa izdot A veidlapas izcelsmes sertifikātu par izstrādājumiem, kuru ražošanā izmantoti materiāli, kuru izcelsme ir Pusē, ar kuru atļauta kumulācija, pamatojas uz:
-
divpusējas kumulācijas gadījumā - izcelsmes pierādījumu, ko sniedzis eksportētāja piegādātājs un kas izdots saskaņā ar 5. apakšiedaļas noteikumiem,
-
gadījumā, ja piemēro kumulāciju ar Norvēģiju, Šveici vai Turciju, - eksportētāja piegādātāja sniegtu izcelsmes pierādījumu, kas attiecīgi izdots saskaņā ar Norvēģijas, Šveices vai Turcijas VPS izcelsmes noteikumiem,
-
piemērojot reģionālo kumulāciju, - uz eksportētāja piegādātāja sniegtu izcelsmes pierādījumu, proti, A veidlapas izcelsmes sertifikātu, kura paraugs norādīts 17. pielikumā, vai attiecīgi deklarāciju rēķinā, kuras teksts norādīts 18. pielikumā,
-
piemērojot paplašināto kumulāciju, - uz eksportētāja piegādātāja sniegtu izcelsmes pierādījumu, kas izdots saskaņā ar atbilstošā Eiropas Savienības un attiecīgās valsts brīvās tirdzniecības nolīguma noteikumiem,
pirmās daļas pirmajā, otrajā, trešajā un ceturtajā ievilkumā minētajos gadījumos A veidlapas izcelsmes sertifikāta 4. ailē attiecīgi ir norāde “EU cumulation”, “Norway cumulation”, “Switzerland cumulation”, “Turkey cumulation”, “regional cumulation”, “extended cumulation with country x” vai “Cumul UE”, “Cumul Norvège”, “Cumul Suisse”, “Cumul Turquie”, “cumul régional”, “cumul étendu avec le pays x”.
3. apakšiedaļa
Procedūras, kas jāievēro, laižot preces brīvā apgrozībā Eiropas Savienībā
97.n pants
1. A veidlapas izcelsmes sertifikātus vai deklarācijas rēķinā iesniedz importa dalībvalstu muitas iestādēm saskaņā ar muitas deklarācijas procedūrām.
2. Izcelsmes pierādījumus, kas importētājvalsts muitas iestādēm iesniegti pēc 97.k panta 5. punktā norādītā iesniegšanas termiņa, var pieņemt, lai piemērotu preferenciālo režīmu, ja dokumentus līdz noteiktajam termiņam iesniegt nav bijis iespējams kādu ārkārtas apstākļu dēļ. Citos novēlotas iesniegšanas gadījumos importētājvalsts muitas iestādes var pieņemt izcelsmes pierādījumus, ja izstrādājumi tām uzrādīti līdz galīgajam termiņam.
97.o pants
1. Ja pēc importētāja lūguma un saskaņā ar importētājvalsts muitas iestāžu noteiktajiem nosacījumiem tos izjauktus vai nesaliktus izstrādājumus harmonizētās sistēmas interpretācijas Vispārīgā 2.a noteikuma nozīmē, uz kuriem attiecas harmonizētās sistēmas XVI vai XVII iedaļa vai pozīcija 7308 vai 9406, importē pa daļām, tad muitas iestādēm var iesniegt vienu šo izstrādājumu izcelsmes pierādījumu, importējot pirmo daļu.
2. Pēc importētāja lūguma un ievērojot importētājas dalībvalsts muitas iestāžu paredzētos nosacījumus, importējot pirmo sūtījumu, muitas iestādēm var iesniegt vienu izcelsmes pierādījumu, ja preces:
a)
importētas nozīmīgas komerciālas vērtības regulārās un ilgstošās tirdzniecības operācijās;
b)
ir viena pirkuma līguma priekšmets un šā līguma puses ir reģistrētas eksportētājvalstī vai dalībvalstī(-s);
c)
kombinētajā nomenklatūrā klasificētas ar vienu un to pašu kodu (astoņi cipari);
d)
ir vienīgi no viena un tā paša eksportētāja, paredzētas vienam un tam pašam importētājam, un uz tām attiecas ievešanas formalitātes tās pašas dalībvalsts tajā pašā muitas iestādē.
Šo procedūru piemēro kompetentu muitas iestāžu noteiktu laikposmu.
97.p pants
1. Ja noteiktas izcelsmes izstrādājumus nodod muitas iestādes kontrolē vienā dalībvalstī, izcelsmes pierādījuma oriģinālu ir iespējams aizstāt ar vienu vai vairākiem A veidlapas izcelsmes sertifikātiem visu šo izstrādājumu vai to daļas nosūtīšanai uz citu vietu Eiropas Savienībā vai attiecīgā gadījumā uz Norvēģiju, Šveici vai Turciju.
2. A veidlapas izcelsmes aizstājējsertifikātu izdod tā muitas iestāde, kuras kontrolē izstrādājumi ir nodoti. Aizstājējsertifikātu sagatavo, pamatojoties uz reeksportētāja rakstisku pieprasījumu.
3. Aizstājējsertifikāta augšējā labajā stūrī norāda tās starpniekvalsts nosaukumu, kurā tas ir izdots. 4. ailē ir jābūt vārdiem “Replacement certificate” vai “Certificat de remplacement”, kā arī izcelsmes sertifikāta oriģināla izdošanas dienai un sērijas numuram. Reeksportētāja vārdu/nosaukumu norāda 1. ailē. Galīgā saņēmēja vārdu/nosaukumu var norādīt 2. ailē. Visus datus par reeksportētajiem izstrādājumiem, kas norādīti sertifikāta oriģinālā, norāda 3.-9. ailē, un atsauces uz reeksportētāja rēķinu norāda 10. ailē.
4. Muitas iestādes, kas izdevušas aizstājējsertifikātu, vīzē 11. aili. Iestādes ir atbildīgas tikai par aizstājējsertifikāta izdošanu. Datus par izcelsmes valsti un galamērķa valsti 12. ailē iegūst no sertifikāta oriģināla. Šo aili paraksta reeksportētājs. Reeksportētājs, kas labticīgi parakstās šajā ailē, nav atbildīgs par sertifikāta oriģinālā iekļauto datu precizitāti.
5. Muitas iestāde, kurai pieprasīts veikt 1. punktā minēto darbību, uz sertifikāta oriģināla atzīmē pārsūtīto izstrādājumu svaru, numurus un veidu un tur norāda attiecīgā aizstājējsertifikāta vai aizstājējsertifikātu sērijas numuru(-s). Tā glabā sertifikāta oriģinālu vismaz trīs gadus. Sertifikāta oriģināla fotokopiju var pievienot aizstājējsertifikātam.
6. Tādu izstrādājumu gadījumā, kuri saņem tarifu preferences atbilstoši atkāpei, kas piešķirta saskaņā ar 89. panta noteikumiem, šajā pantā paredzēto procedūru piemēro vienīgi tad, ja šie izstrādājumi paredzēti Eiropas Savienībai. Ja attiecīgais izstrādājums ieguvis noteiktas izcelsmes statusu, izmantojot reģionālo kumulāciju, izcelsmes aizstājējsertifikātu var sagatavot tikai izstrādājumiem, kurus sūta uz Norvēģiju, Šveici vai Turciju, ja šīs valstis piemēro tos pašus reģionālos kumulācijas noteikumus, kādus piemēro Eiropas Savienība.
97.q pants
1. Izstrādājumus, ko nelielos iepakojumos privātpersona sūta privātpersonai vai kas veido daļu no ceļotāja personīgās bagāžas, atzīst par noteiktas izcelsmes izstrādājumiem, kuriem piemēro 66. pantā minētās tarifa preferences, nepieprasot uzrādīt A veidlapas izcelsmes sertifikātu vai deklarāciju rēķinā ar noteikumu, ka:
a)
šie izstrādājumi:
i)
nav importēti komerciālā veidā;
ii)
ir deklarēti kā atbilstīgi nosacījumiem, lai varētu izmantot preferenču sistēmu;
b)
nav šaubu par a) apakšpunkta ii) punktā minētās deklarācijas patiesumu.
2. Importu neuzskata par izstrādājumu importu tirdzniecībai, ja izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi:
a)
imports ir neregulārs;
b)
importu veido tikai izstrādājumi, kas paredzēti saņēmēju vai ceļotāju, vai viņu ģimeņu personīgai lietošanai;
c)
izstrādājumu īpatnības un daudzums liecina, ka tie nav paredzēti komerciālam izmantojumam.
3. Panta 2. punktā minēto izstrādājumu kopējā vērtība nepārsniedz EUR 500 sīkpaku gadījumā vai EUR 1 200 tādu izstrādājumu gadījumā, kas veido ceļotāju personīgo bagāžu.
97.r pants
1. Nelielu atšķirību atklāšana starp ziņām, kas sniegtas A veidlapas izcelsmes sertifikātā vai deklarācijā rēķinā, un ziņām, kas sniegtas dokumentos, kuri iesniegti muitas iestādē izstrādājumu importa formalitāšu veikšanai, ipso facto neanulē sertifikātu vai deklarāciju, ja pienācīgi konstatē, ka minētais dokuments atbilst uzrādītajiem izstrādājumiem.
2. Acīmredzamas formālas kļūdas A veidlapas izcelsmes sertifikātā, preču pārvadājuma sertifikātā EUR.1 vai deklarācijā rēķinā nav par iemeslu šo dokumentu noraidīšanai, ja šīs kļūdas nav tādas, kas rada šaubas par dokumentā sniegto ziņu pareizumu.
4. apakšiedaļa
Administratīvās sadarbības metodes
97.s pants
1. Saņēmējas valstis Komisijai dara zināmus to teritorijā esošo valdības iestāžu nosaukumu un adresi, kas ir pilnvarotas izdot A veidlapas izcelsmes sertifikātus, kā arī šo iestāžu lietoto zīmogu nospiedumu paraugus, kā arī to iestāžu nosaukumu un adresi, kas ir atbildīgas par A veidlapas izcelsmes sertifikātu un deklarāciju rēķinā kontroli.
Komisija šo informāciju paziņos dalībvalstu muitas iestādēm. Ja šo informāciju paziņo saistībā ar iepriekšējo paziņojumu grozījumiem, Komisija norāda dienu, kurā jaunie zīmogi tiek nodoti lietošanā, saskaņā ar norādēm, ko sniegušas saņēmēju valstu valdības iestādes. Šī informācija ir oficiālai izmantošanai; tomēr, ja preces laiž brīvā apgrozībā, attiecīgās muitas iestādes var atļaut importētājam vai tā attiecīgi pilnvarotam pārstāvim iepazīties ar šajā daļā minēto zīmogu nospiedumu paraugiem.
Saņēmējām valstīm, kas jau ir iesniegušas saskaņā ar pirmo daļu noteikto informāciju, tā vairs nav jāsniedz, ja vien nav notikušas kādas izmaiņas.
2. Regulas 97.k panta 4. punkta piemērošanai Komisija publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (C sērija) datumu, kurā valsts vai teritorija, kas atzīta vai atkal atzīta par saņēmēju valsti attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 732/2008 minētajiem izstrādājumiem, izpildījusi 1. punktā noteiktos pienākumus.
3. Pēc saņēmēju valstu kompetento iestāžu pieprasījuma Komisija nosūtīs saņēmējām valstīm to zīmogu nospiedumu paraugus, kurus dalībvalstu muitas iestādes izmanto preču pārvadājumu sertifikātu EUR.1 izdošanai.
97.t pants
1. A veidlapas izcelsmes sertifikātu un deklarāciju rēķinā vēlāku pārbaudi veic izlases veidā vai ikreiz, kad dalībvalstu muitas iestādēm ir pamatotas šaubas par šo dokumentu autentiskumu, attiecīgo izstrādājumu izcelsmes statusu vai citu šīs iedaļas prasību izpildi.
2. Kad muitas iestādes pieprasa vēlāku pārbaudi, dalībvalstu muitas iestādes nosūta atpakaļ A veidlapas izcelsmes sertifikātu un rēķinu, ja tas iesniegts, deklarāciju rēķinā vai šo dokumentu kopiju kompetentajām valdības iestādēm eksportētājā saņēmējā valstī, attiecīgā gadījumā norādot izmeklēšanas iemeslus. Lai pamatotu pieprasītās pārbaudes nepieciešamību, pārsūta visus iegūtos dokumentus un informāciju, kas liecina, ka izcelsmes pierādījumā sniegtās ziņas nav pareizas.
Ja dalībvalstu muitas iestādes nolemj apturēt tarifa preferenču piešķiršanu līdz pārbaudes rezultātu saņemšanai, tās piedāvā importētājam laist izstrādājumus apgrozībā, ja tiek veikti visi vajadzīgie piesardzības pasākumi.
3. Ja pieprasīta vēlāka pārbaude, tā jāveic un tās rezultāti jāpaziņo dalībvalstu muitas iestādēm ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā vai, ja pieprasījums nosūtīts Norvēģijai, Šveicei vai Turcijai, lai pārbaudītu izcelsmes aizstājējpierādījumus, kas sagatavoti to teritorijās, pamatojoties uz A veidlapas izcelsmes sertifikātu vai deklarāciju rēķinā, kas sagatavota saņēmējā valstī, ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā no dienas, kurā nosūtīts pieprasījums. Rezultātiem jābūt tādiem, kas ļauj noteikt, vai attiecīgais izcelsmes pierādījums attiecas uz faktiski eksportētajiem izstrādājumiem un vai šos izstrādājumus var uzskatīt par saņēmējas valsts izcelsmes izstrādājumiem.
4. Ja A veidlapas izcelsmes sertifikāti izdoti, ņemot vērā divpusējo kumulāciju, atbildē iekļauj preču pārvadājuma sertifikāta(-u) EUR.1 kopiju (kopijas) vai vajadzības gadījumā attiecīgās(-o) deklarācijas(-u) kopiju(-as).
5. Ja pamatotu šaubu gadījumā atbilde nav saņemta sešu mēnešu laikā, kā norādīts 3. punktā, vai ja atbildē nav pietiekamas informācijas, lai noteiktu attiecīgā dokumenta autentiskumu vai izstrādājumu patieso izcelsmi, ir jāsūta otrs paziņojums kompetentajām iestādēm. Ja pēc otra paziņojuma nosūtīšanas pārbaudes rezultāti četru mēnešu laikā no dienas, kad nosūtīts otrais paziņojums, netiek paziņoti iestādēm, kas tos pieprasa, vai ja šie rezultāti neļauj noteikt attiecīgo dokumentu autentiskumu vai izstrādājumu patieso izcelsmi, iestādes, kas iesniegušas pieprasījumu, izņemot izņēmuma gadījumus, atsakās piešķirt tarifa preferences.
6. Ja pārbaudes procedūra vai jebkura cita pieejamā informācija šķietami norāda, ka ir pārkāpti izcelsmes noteikumi, eksportētāja saņēmēja valsts pēc savas ierosmes vai pēc dalībvalstu muitas iestāžu pieprasījuma pietiekami steidzami veic atbilstīgu izmeklēšanu vai organizē to, lai tūlīt atklātu un novērstu šādus pārkāpumus. Šajā nolūkā Komisija vai dalībvalstu muitas iestādes var piedalīties izmeklēšanā.
7. Lai veiktu vēlāku A veidlapas izcelsmes sertifikātu pārbaudi, eksportētāji glabā visus attiecīgos dokumentus, kas pierāda konkrēto izstrādājumu noteiktas izcelsmes statusu, un eksportētājas saņēmējas valsts valdības kompetentās iestādes glabā sertifikātu kopijas, kā arī jebkādus eksporta dokumentus, kas uz tiem attiecas. Šos dokumentus glabā vismaz trīs gadus no tā gada beigām, kurā izdots A veidlapas izcelsmes sertifikāts.
97.u pants
1. Regulas 97.s un 97.t pantu piemēro arī vienas reģionālās grupas valstīm, lai sniegtu informāciju Komisijai vai dalībvalstu muitas iestādēm, kā arī saskaņā ar izcelsmes reģionālās kumulācijas noteikumiem izdoto A veidlapas izcelsmes sertifikātu vai deklarāciju rēķinā vēlākai pārbaudei.
2. Regulas 85., 97.m un 97.p panta piemērošanai nolīgumā, kas noslēgts starp Eiropas Savienību, Norvēģiju, Šveici un Turciju cita starpā iekļauj apņemšanos sniegt savstarpēju atbalstu administratīvās sadarbības jomā.
Regulas 86. panta 7. un 8. punkta un 97.k panta piemērošanai valstij, ar kuru Eiropas Savienībai ir spēkā esošs brīvās tirdzniecības nolīgums un kura ir piekritusi piedalīties paplašinātajā kumulācijā ar saņēmēju valsti, jāapņemas arī sniegt saņēmējai valstij atbalstu administratīvās sadarbības jomā tādā pašā veidā, kā tā sniegtu šādu atbalstu dalībvalstu muitas iestādēm saskaņā ar attiecīgo brīvās tirdzniecības nolīgumu atbilstošajiem noteikumiem.
5. apakšiedaļa
Procedūras saistībā ar divpusējo kumulāciju
97.v pants
1. Pierādījumu par Eiropas Savienības izstrādājumu izcelsmes statusu sniedz vai nu:
a)
uzrādot preču pārvadājuma sertifikātu EUR.1, kura paraugs ir 21. pielikumā, vai
b)
uzrādot deklarāciju rēķinā, kuras paraugs ir sniegts 18. pielikumā. Deklarāciju rēķinā var sagatavot jebkurš eksportētājs sūtījumiem, kuru noteiktas izcelsmes izstrādājumu kopējā vērtība nepārsniedz EUR 6 000, vai atzītais Eiropas Savienības eksportētājs.
2. Eksportētājs vai tā pilnvarots pārstāvis preču pārvadājuma sertifikāta EUR.1 2. ailē ieraksta “GSP beneficiary countries” un “EU” vai “pays bénéficaires du SPG” un “UE”.
3. Šīs iedaļas noteikumi par A veidlapas izcelsmes sertifikātu izdošanu, izmantošanu un vēlāko pārbaudi mutatis mutandis attiecas uz preču pārvadājuma sertifikātu EUR.1 un, izņemot noteikumus par to izdošanu, deklarācijām rēķinā.
4. Dalībvalstu muitas iestādes var atļaut jebkuram eksportētājam, turpmāk “atzītajam eksportētājam”, kas bieži veic Eiropas Savienības izcelsmes izstrādājumu pārvadājumus divpusējās kumulācijas sakarā, sagatavot deklarācijas rēķinā neatkarīgi no attiecīgo izstrādājumu vērtības, ja minētais eksportētājs sniedz muitas iestādēm visas garantijas, kas vajadzīgas, lai varētu pārbaudīt:
a)
izstrādājumu izcelsmes statusu, un
b)
citu minētajā dalībvalstī piemērojamu prasību izpildi.
5. Muitas iestādes var piešķirt atzītā eksportētāja statusu saskaņā ar jebkuriem nosacījumiem, kurus tās uzskata par atbilstīgiem. Muitas dienesti atzītajam eksportētājam piešķir muitas atļaujas numuru, kas jānorāda deklarācijā rēķinā.
6. Muitas iestādes pārrauga, kā atzītais eksportētājs izmanto atļauju. Piešķirto atļauju muitas iestādes jebkurā laikā var atsaukt.
Tās atļauju var atsaukt šādos gadījumos:
a)
atzītais eksportētājs vairs nesniedz 4. punktā minētās garantijas;
b)
atzītais eksportētājs nepilda 5. punktā minētos nosacījumus;
c)
atzītais eksportētājs nepareizi izmanto atļauju.
7. Atzītajam eksportētājam deklarācijas rēķinā nav jāparaksta, ja atzītais eksportētājs iesniedz muitas dienestiem rakstisku apņemšanos, uzņemoties pilnu atbildību par jebkuru deklarāciju rēķinā, kurā norādīts uz atzīto eksportētāju, it kā atzītais eksportētājs pats būtu pašrocīgi parakstījis šādas deklarācijas.
6. apakšiedaļa
Seūta un Melilja
97.w pants
Šīs iedaļas noteikumus par izcelsmes pierādījumu izdošanu, izmantošanu un turpmāku pārbaudi piemēro mutatis mutandis izstrādājumiem, kurus eksportē no saņēmējas valsts uz Seūtu un Melilju, un izstrādājumiem, kurus divpusējai kumulācijai eksportē no Seūtas un Meliljas uz saņēmēju valsti.
Seūtu un Melilju uzskata par vienu teritoriju.
Spānijas muitas iestādes ir atbildīgas par šīs iedaļas piemērošanu Seūtā un Meliljā.”.
(3)
I daļas IV sadaļas 2. nodaļas 2. iedaļā pirms 1. apakšiedaļas iekļauj šādu 97.x pantu:
“97.x pants
1. Šajā iedaļā piemēro šādas definīcijas:
a)
“ražošana” ir jebkura apstrāde vai pārstrāde, ieskaitot montāžu;
b)
“materiāls” ir jebkura sastāvdaļa, izejviela, daļa vai detaļa, utt., ko izmanto izstrādājuma ražošanai;
c)
“izstrādājums” ir iegūtais izstrādājums, pat ja to vēlāk paredzēts izmantot citā ražošanas darbībā;
d)
“preces” ir gan materiāli, gan izstrādājumi;
e)
“muitas vērtība” ir vērtība, ko nosaka saskaņā ar 1994. gada nolīgumu par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (VVTT) VII panta īstenošanu (Pasaules Tirdzniecības organizācijas nolīgums par muitas vērtējumu);
f)
“ražotāja cena” 15. pielikuma sarakstā ir cena, kas par izstrādājuma ražošanu samaksāta ražotājam, kura uzņēmumā ir veikta izstrādājuma pēdējā apstrāde vai pārstrāde, ar noteikumu, ka cenā ir ietverta visu izmantoto materiālu vērtība, atskaitot jebkurus iekšējos nodokļus, ko atmaksā vai ko varētu atmaksāt, ja iegūto izstrādājumu eksportē.
Ja faktiskā samaksātā cena neatspoguļo visas ar izstrādājuma ražošanu saistītās izmaksas, kas faktiski ir radušās saņēmējā valstī, ražotāja cena ir visu to izmaksu summa, atskaitot visus iekšējos nodokļus, ko tad, ja iegūto izstrādājumu eksportē, atmaksā vai ko varētu atmaksāt;
g)
“materiālu vērtība” 15. pielikuma sarakstā ir izmantoto nenoteiktas izcelsmes materiālu muitas vērtība to importēšanas laikā vai, ja tā nav zināma un to nevar noskaidrot, tad pirmā noskaidrojamā cena, kas samaksāta par materiāliem Eiropas Savienībā vai saņēmējā valstī 98. panta 1. punkta nozīmē. Ja ir jānosaka izmantoto noteiktas izcelsmes materiālu vērtība, šo daļu piemēro mutatis mutandis;
h)
“nodaļas”, “pozīcijas” un “apakšpozīcijas” ir nodaļas, pozīcijas un apakšpozīcijas (četrciparu vai sešciparu kodi), kurus lieto harmonizētās sistēmas nomenklatūrā;
i)
“klasificēts” norāda uz izstrādājuma vai materiāla iekļaušanu harmonizētās sistēmas konkrētā pozīcijā vai apakšpozīcijā;
j)
“sūtījums” ir izstrādājumi, kurus vai nu
-
kopā nosūta no viena eksportētāja vienam saņēmējam, vai
-
uz kuriem attiecas vienots transporta dokuments par to nosūtīšanu no eksportētāja saņēmējam, vai, ja šāda dokumenta nav, viens rēķins.
2. Lai piemērotu 1. punkta f) apakšpunktu gadījumā, ja pēdējās apstrādes vai pārstrādes veikšana ar apakšlīgumu nodota ražotājam, 1. punkta f) apakšpunkta pirmajā daļā minētais termins “ražotājs” var attiekties uz uzņēmumu, kas nodarbina apakšuzņēmēju.”.
(4)
Regulas 99. pantā iekļauj šādu d.a) apakšpunktu:
“d.a)
izstrādājumus, kas iegūti no tajā dzimušiem un audzētiem dzīvniekiem;”.
(5)
Regulas 101. panta 1. punktu groza šādi:
a)
tā g) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:
“g)
darbības, kas veiktas cukura iekrāsošanai vai iesmaržošanai, vai cukurgraudiņu veidošanai; daļēja vai pilnīga kristālcukura samalšana”;
b)
tā m) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu:
“m)
vienkārša vienādu vai dažādu izstrādājumu sajaukšana; cukura sajaukšana ar jebkādām citām vielām;”;
c)
iekļauj šādu m.a) apakšpunktu:
“m.a)
vienkārša ūdens pievienošana vai izstrādājumu atšķaidīšana, dehidratācija vai denaturācija;”.
(6)
Iekļauj 13.a pielikumu, kas sniegts šīs regulas I pielikumā.
(7)
Iekļauj 13.b pielikumu, kas sniegts šīs regulas II pielikumā.
(8)
Iekļauj 13.c pielikumu, kas sniegts šīs regulas III pielikumā.
(9)
Iekļauj 13.d pielikumu, kas sniegts šīs regulas IV pielikumā.
(10)
Regulas 14. pielikumā 1. un 3.1. piezīmē vārdus “69. un 100. panta” aizstāj ar “100. panta”.
(11)
Regulas 17. pielikumu groza saskaņā ar šīs regulas V pielikumu.
(12)
Regulas 18. pielikumu aizstāj ar šīs regulas VI pielikuma tekstu.
2. pants
Saņēmējas valstis vēlākais trīs mēnešus, pirms to teritorijā faktiski piemēro reģistrēto eksportētāju sistēmu, iesniedz Komisijai apņemšanos saskaņā ar 68. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2454/93, kurā grozījumi izdarīti ar šo regulu, un informāciju, kas noteikta minētās regulas 69. pantā.
Vēlākais 2016. gada 1. jūlijā un 2019. gada 1. jūlijā Komisija pārbaudīs saņēmēju valstu gatavību piemērot reģistrēto eksportētāju sistēmu. Komisija ierosinās visus vajadzīgos pielāgojumus.
3. pants
1. Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
2. To piemēro no 2011. gada 1. janvāra.
3. Ievērojot šā panta 4. punktu, 1. panta (1) punktu, ciktāl tas attiecas uz 68.-71. pantu, 90.-97.i pantu un 97.j panta 2. punktu, un 1. panta (8) un (9) punktu piemēro no 2017. gada 1. janvāra.
4. Saņēmējas valstis, kuras nevar ieviest reģistrēto eksportētāju sistēmu 3. punktā noteiktajā datumā un kuras līdz 2016. gada 1. jūlijam iesniedz Komisijai rakstisku pieprasījumu vai attiecībā uz kurām Komisija saskaņā ar 2. panta otro daļu ir ierosinājusi pielāgojumus, līdz 2020. gada 1. janvārim var turpināt piemērot noteikumus, kas izklāstīti IV sadaļas 2. nodaļas 1.A iedaļā un 17. un 18. pielikumā Regulā (EK) Nr. 2454/93, kura grozīta ar šo regulu.
5. Regulas 1. panta (2) punktu piemēro līdz 3. punktā noteiktajam datumam vai - attiecībā uz 4. punktā minētajām saņēmējām valstīm - līdz 4. punktā noteiktajam datumam.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2010. gada 18. novembrī