ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.
PADOMES LĒMUMS
(2011. gada 25. februāris)
par kārtību atkārtotām sarunām par Monetāro nolīgumu starp Francijas Republikas valdību Eiropas Kopienas vārdā un Viņa Augstības Monako prinča valdību
(2011/190/ES)
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 219. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās Bankas atzinumu,
tā kā:
(1)
No euro ieviešanas dienas monetārie un valūtas kursa jautājumi ir Savienības kompetencē.
(2)
Padomei ir jānosaka kārtība sarunām uz tādu nolīgumu apspriešanu un noslēgšanu, kas skar monetārā vai ārvalstu valūtas kursa režīma jautājumus.
(3)
Monetārais nolīgums starp Francijas Republikas valdību un Viņa Augstības Monako prinča valdību (1) (turpmāk “nolīgums”) tika noslēgts 2001. gada 26. decembrī.
(4)
Francijai ar Monako Firstisti (turpmāk “Monako”) ir ilglaicīga monetārā saikne, kas atspoguļota dažādos juridiskos instrumentos. Finanšu iestādēm, kas atrodas Monako, ir tiesības izmantot Banque de France refinansēšanas sistēmu, un tās piedalās dažās Francijas maksājumu sistēmās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Francijas bankas.
(5)
Padome 2009. gada 10. februāra secinājumā aicināja Komisiju pārskatīt esošo monetāro nolīgumu darbību un apsvērt monētu emisijas maksimālā apjoma varbūtēju palielinājumu.
(6)
Paziņojumā par monetāro nolīgumu ar Monako, Sanmarīno un Vatikānu darbību Komisija secināja, ka nolīgums pašreizējā formā ir jāgroza, lai nodrošinātu konsekventāku pieeju attiecībās starp Savienību un valstīm, kuras parakstījušas monetāro nolīgumu.
(7)
Tādēļ būtu jārisina atkārtotas sarunas par nolīgumu, lai pielāgotu monētu emisijas maksimālo apjomu, noteiktu tiesas piekritību iespējamai strīdu izšķiršanai un pielāgotu nolīguma formātu, lai to tuvinātu jaunajam kopējam monetāro nolīgumu modelim. Nolīgumam būtu jāpaliek spēkā līdz pārskatītā nolīguma noslēgšanai starp līgumslēdzējām pusēm,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Francija paziņo Monako par vajadzību pēc iespējas drīzāk grozīt nolīgumu un piedāvā risināt atkārtotas sarunas par attiecīgajiem nolīguma noteikumiem.
2. pants
Atkārtotajās sarunās par nolīgumu Savienība tiecas panākt šādas izmaiņas:
a)
pārskatīto nolīgumu noslēdz starp Savienību, ko pārstāv Francijas Republikas valdība un Komisija, un Viņa Augstības Monako prinča valdību;
b)
pārskata Monako euro monētu emisijas maksimālā apjoma noteikšanas metodi. Jauno maksimālo apjomu aprēķina pēc metodes, kurā apvienota fiksēta daļa, kuras mērķis ir novērst numismātu pārmērīgu spekulāciju ar Monako monētām, apmierinot kolekcionāru monētu tirgus pieprasījumu, un mainīga daļa, ko aprēķina, vidējo Francijas monētu emisijas apjomu uz vienu iedzīvotāju n-1 gadā reizinot ar Monako iedzīvotāju skaitu. Neskarot kolekcionāriem domāto monētu emisiju, pārskatītajā nolīgumā nosaka, ka Monako euro monētu minimālā daļa, ko ievieš apritē ar nominālvērtību, ir 80 % no katru gadu emitēto euro monētu skaita;
c)
Eiropas Savienības Tiesu (“Tiesa”) izrauga par iestādi, kas risina strīdus, kuri var rasties nolīguma piemērošanas gaitā. Ja Savienība vai Monako uzskata, ka otra līgumslēdzēja puse nav izpildījusi kādu no pārskatītā nolīguma uzliktajiem pienākumiem, tā var celt prasību Tiesā. Tiesas spriedums pusēm ir saistošs, un tās veic nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Tiesas sprieduma prasības spriedumā noliktajā laikposmā. Ja Savienība vai Monako neveic nepieciešamos pasākumus, lai noliktajā laikposmā izpildītu sprieduma prasības, otra līgumslēdzēja puse var pārskatīto nolīgumu nekavējoties izbeigt;
d)
pielāgo pārskatītā nolīguma formātu.
3. pants
Sarunas ar Monako risina Francija un Komisija Savienības vārdā. Eiropas Centrālā banka (ECB) pilnībā iesaistās sarunās, un tās piekrišanu lūdz jautājumos, kas ir tās kompetences jomā. Francija un Komisija iesniedz pārskatītā nolīguma projektu Ekonomikas un finanšu komitejai (EFK), lai tā sniegtu atzinumu.
4. pants
Francija un Komisija ir pilnvarotas noslēgt pārskatīto nolīgumu Savienības vārdā, ja vien EFK vai ECB neuzskata, ka pārskatītais nolīgums būtu jāiesniedz Padomei.
5. pants
Šis lēmums stājas spēkā tā paziņošanas dienā.
6. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai, Komisijai un Eiropas Centrālajai bankai.
Briselē, 2011. gada 25. februārī