ROZHODNUTÍ RADY 2011/137/SZBP
ze dne 28. února 2011
o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská unie dne 23. února 2011 vyjádřila hluboké znepokojení nad vývojem situace v Libyi. Unie důrazně odmítla násilí a použití síly vůči civilistům a odsoudila represe proti poklidným demonstrantům.
(2)
Unie opětovně vyzvala k bezodkladnému skoncování s násilím a k učinění kroků řešících legitimní požadavky obyvatel.
(3)
Dne 26. února 2011 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů (dále jen „Rada bezpečnosti“) rezoluci 1970 (dále jen „rezoluce RB OSN č. 1970 (2011)“), jejímž prostřednictvím byla zavedena omezující opatření vůči Libyi a vůči osobám a subjektům podílejícím se na závažných porušeních lidských práv v Libyi, mimo jiné na útocích vůči civilnímu obyvatelstvu a zařízení a na porušování mezinárodního práva.
(4)
Unie se vzhledem k vážnosti situace v Libyi domnívá, že je nezbytné přijmout další omezující opatření.
(5)
K provedení některých opatření je dále nezbytná další činnost Unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zakazuje se přímý i nepřímý prodej, dodávka nebo převod zbraní a souvisejícího materiálu všech typů včetně zbraní a střeliva, vojenských vozidel a vojenského vybavení, polovojenského vybavení a náhradních dílů k výše uvedenému, jakož i vybavení, které může být použito k vnitřním represím, do Libye státními příslušníky členských států nebo z území či přes území členských států nebo za použití plavidel plujících pod vlajkou členských států či letadel těchto států, a to bez ohledu na to, zda výše uvedené věci pocházejí z území členských států či nikoli.
2. Zakazuje se:
a)
přímo či nepřímo poskytovat technickou pomoc, výcvik či jinou pomoc, včetně poskytování vyzbrojených žoldnéřů, v souvislosti s vojenskými činnostmi nebo s poskytováním, údržbou a užíváním věcí uvedených v odstavci 1 jakékoli fyzické či právnické osobě, subjektu nebo orgánu v Libyi nebo pro použití v této zemi;
b)
přímo či nepřímo poskytovat finanční pomoc v souvislosti s vojenskými činnostmi nebo s poskytováním, údržbou a užíváním věcí uvedených v odstavci 1 jakékoli fyzické či právnické osobě, subjektu nebo orgánu v Libyi nebo pro použití v této zemi;
c)
vědomě a úmyslně se účastnit činností, jejichž cílem nebo následkem je obcházení zákazů uvedených v písmenu a) nebo b).
Článek 2
1. Článek 1 se nevztahuje na:
a)
dodávka, prodej nebo převod nesmrtonosného vojenského vybavení nebo vybavení, které může být použito k vnitřním represím, určeného výhradně pro humanitární nebo ochranné účely;
b)
jiné dodávky, prodeje nebo převody zbraní a souvisejícího materiálu;
c)
poskytování technické pomoci, výcviku nebo jiné pomoci, včetně personálu, souvisejících s takovým vybavením;
d)
poskytování finanční pomoci související s takovým vybavením;
jak bylo případně předem schváleno výborem ustaveným podle odstavce 24 rezoluce RB OSN č. 1970 (2011) (dále jen „výbor“).
2. Článek 1 se nevztahuje na dodávku, prodej nebo převod ochranných oděvů, včetně neprůstřelných vest a vojenských přileb, dočasně vyvážených do Libye pracovníky OSN, pracovníky Evropské unie nebo jejích členských států, zástupci sdělovacích prostředků a pracovníky humanitárních a rozvojových organizací a doprovodným personálem pouze pro jejich osobní potřebu.
Článek 3
Zakazuje se nákup věcí uvedených v čl. 1 odst. 1 z Libye státními příslušníky členských států nebo za použití plavidel plujících pod vlajkou členských států nebo letadel těchto států bez ohledu na to, zda výše uvedené věci pocházejí z území Libye či nikoli.
Článek 4
1. Členské státy kontrolují ve shodě se svými vnitrostátními orgány a v souladu se svými právními předpisy a s mezinárodním právem, zejména mořským právem a příslušnými mezinárodními dohodami v oblasti civilního letectví, na svém území, včetně námořních přístavů a letišť, každý náklad směřující do Libye a pocházející z této země, jestliže na základě informací, jež mají k dispozici, existují oprávněné důvody se domnívat, že náklad obsahuje věci, jejichž dodávka, prodej, převod či vývoz jsou podle tohoto rozhodnutí zakázány.
2. Pokud členské státy objeví věci, jejichž dodávka, prodej, převod nebo vývoz jsou zakázány podle tohoto rozhodnutí, zajistí je a odstraní (například zničením, znehodnocením, uskladněním nebo převozem do státu, který není státem původu ani určení).
3. Členské státy v souladu se svými právními předpisy spolupracují na kontrolách a odstranění prováděných v souladu s odstavci 1 a 2.
4. Na letadla a plavidla přepravující náklad do Libye nebo z této země se vztahuje povinnost poskytnout před příjezdem a před odjezdem doplňující informace o veškerém zboží, které je přiváženo do některého členského státu nebo je z něj vyváženo.
Článek 5
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zamezení vstupu na jejich území nebo průjezdu přes ně:
a)
osobám uvedeným v příloze I rezoluce RB OSN č. 1970 (2011) a dalším osobám určeným Radou bezpečnosti nebo výborem v souladu s odstavcem 22 rezoluce RB OSN č. 1970 (2011), jak jsou uvedeny v příloze I;
b)
osobám, na něž se nevztahuje příloha I, zapojeným do vydávání rozkazů, dozoru nebo jiného způsobu vedení v souvislosti se závažnými porušeními lidských práv v Libyi nebo figurujícím jako spoluúčastníci takovéhoto jednání, včetně zapojení do plánování, velení, vydávání rozkazů nebo vedení útoků nebo včetně spoluúčasti na takovémto jednání, a to v rozporu s mezinárodním právem, včetně leteckých útoků vůči civilnímu obyvatelstvu a zařízení, nebo osob, jež jednají pro tyto osoby či jejich jménem nebo na jejich pokyn, jak jsou uvedeny v příloze II.
2. Odstavec 1 nezavazuje členské státy k odmítnutí vstupu svých státních příslušníků na své území.
3. Ustanovení odst. 1 písm. a) se nepoužijí, stanoví-li výbor, že:
a)
cesta dotčené osoby je odůvodněná na základě humanitárních potřeb, včetně náboženských povinností; nebo
b)
výjimka by přispěla k cílům dosažení míru a národního smíření v Libyi a stability v regionu.
4. Ustanovení odst. 1 písm. a) se nepoužijí, pokud
a)
vstup na území nebo průjezd přes ně jsou nezbytné pro uskutečnění soudního řízení; nebo
b)
členský stát v jednotlivých případech stanoví, že tento vstup nebo průjezd je nezbytný k prosazování míru a stability v Libyi, a o tomto rozhodnutí do 48 hodin od přijetí informuje výbor.
5. Ustanovením odst. 1 písm. b) nejsou dotčeny případy, kdy je členský stát vázán povinností podle mezinárodního práva, zejména:
a)
jako hostitelská země mezinárodní mezivládní organizace,
b)
jako hostitelská země mezinárodní konference svolané OSN nebo konané pod její záštitou,
c)
podle mnohostranné dohody o výsadách a imunitách nebo
d)
podle smlouvy o smíru z roku 1929 (Lateránský pakt) uzavřené mezi Svatým stolcem (Vatikánským městským státem) a Itálií.
6. Odstavec 5 se vztahuje také na případy, kdy je členský stát hostitelskou zemí Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE).
7. Rada musí být řádně informována o všech případech, kdy členský stát udělí výjimku podle odstavce 5 nebo 6.
8. Členské státy mohou udělit výjimky z opatření uložených podle odst. 1 písm. b), pokud je cesta dotyčné osoby odůvodněna naléhavými humanitární potřebami nebo účastí na mezivládních zasedáních, včetně zasedání podporovaných Unií nebo zasedání, jejichž hostitelem je členský stát vykonávající předsednictví úřadu OBSE, je-li politický dialog veden tak, že přímo podporuje demokracii, lidská práva a právní stát v Libyi.
9. Členský stát, který si přeje udělit výjimky podle odstavce 8, tuto skutečnost písemně oznámí Radě. Výjimka se pokládá za udělenou, pokud jeden nebo více členů Rady nevznese písemně námitku do dvou pracovních dnů od obdržení oznámení o navrhované výjimce. Pokud jeden nebo více členů Rady vznese námitku, může o udělení navrhované výjimky rozhodnout Rada kvalifikovanou většinou.
10. Pokud členský stát podle odstavců 5, 6 a 8 povolí osobám uvedeným v příloze vstup na své území nebo průjezd přes ně, je povolení omezeno na účel, pro který bylo uděleno, a na osoby, kterých se týká.
Článek 6
1. Veškeré finanční prostředky, jiná finanční aktiva a hospodářské zdroje, jež jsou vlastněny nebo kontrolovány, a to přímo či nepřímo:
a)
osobami nebo subjekty uvedenými v příloze II rezoluce RB OSN č. 1970 (2011) a dalšími osobami a subjekty určenými Radou bezpečnosti nebo výborem v souladu s odstavcem 22 rezoluce RB OSN č. 1970 (2011), nebo osobami a subjekty jednajícími jménem těchto osob nebo na jejich pokyn, nebo subjekty, jež jsou jimi vlastněny nebo kontrolovány, uvedenými v příloze III;
b)
osobami a subjekty, na něž se nevztahuje příloha III, zapojenými do vydávání rozkazů, dozoru nebo jiného způsobu vedení v souvislosti se závažnými porušeními lidských práv v Libyi nebo figurujícími jako spoluúčastníci takovéhoto jednání, včetně zapojení do plánování, velení, vydávání rozkazů nebo vedení útoků nebo včetně spoluúčasti na takovémto jednání, a to v rozporu s mezinárodním právem, včetně leteckých útoků vůči civilnímu obyvatelstvu a zařízení, nebo osobami či subjekty, jež jednají jejich jménem nebo na jejich pokyn, nebo subjekty, jež jsou jimi vlastněny nebo kontrolovány, uvedenými v příloze IV,
se zmrazují.
2. Žádné finanční prostředky, jiná finanční aktiva nebo hospodářské zdroje se nezpřístupní fyzickým či právnickým osobám nebo subjektům uvedeným v odstavci 1, a to přímo ani nepřímo ani v jejich prospěch.
3. Výjimky lze učinit v případě finančních prostředků, finančních aktiv a hospodářských zdrojů, jež jsou:
a)
nezbytné pro úhradu základních výdajů, včetně plateb za potraviny, nájemné nebo splátek hypotéky, plateb za léčivé přípravky a lékařskou péči, daní, pojistného a poplatků za veřejné služby;
b)
určené výlučně k úhradě přiměřených honorářů za odborné výkony a k náhradě výdajů vzniklých v souvislosti s poskytováním právních služeb v souladu s vnitrostátními právními předpisy; nebo
c)
určené výlučně k úhradě poplatků, v souladu s vnitrostátními právními předpisy, na běžné vedení nebo správu zmrazených finančních prostředků, jiné finanční pomoci a hospodářských zdrojů,
poté, co dotyčný členský stát tam, kde je to vhodné, oznámí výboru úmysl umožnit přístup k takovým finančním prostředkům, dalším finančním aktivům nebo hospodářským zdrojům, a pokud výbor do pěti pracovních dnů od tohoto oznámení nevydá zamítavé rozhodnutí.
4. Výjimky lze učinit rovněž pro finanční prostředky a hospodářské zdroje, jež jsou:
a)
nezbytné pro úhradu mimořádných výdajů, po případném oznámení dotyčného členského státu zaslaném výboru a po schválení výborem; nebo
b)
předmětem soudcovského, správního nebo rozhodčího zástavního práva nebo rozhodnutí; v takovém případě mohou být finanční prostředky, jiná finanční aktiva a hospodářské zdroje použity k výdajům souvisejícím s tímto zástavním právem nebo rozhodnutím, pokud bylo toto zástavní právo zřízeno nebo rozhodnutí vydáno přede dnem přijetí rezoluce RB OSN č. 1970 (2011) a není ve prospěch osoby či subjektu uvedených v odstavci 1, a to po případném oznámení dotyčného členského státu zaslaném výboru.
5. Odstavec 1 nebrání určeným osobám nebo subjektům provést platbu vyplývající ze smlouvy, jež byla uzavřena dříve, než byly tyto osoby nebo subjekty zařazeny na seznam, za předpokladu, že příslušný členský státy určil, že tuto platbu přímo ani nepřímo neobdrží osoba nebo subjekt uvedené v odstavci 1, a to poté, co dotyčný členský stát tam, kde je to vhodné, oznámí výboru úmysl provést nebo obdržet takovéto platby nebo umožnit uvolnění zmrazených finančních prostředků, jiných finančních aktiv nebo hospodářských zdrojů za tímto účelem, a toto oznámení výboru učiní deset pracovních dní před přijetím příslušného rozhodnutí.
6. Odstavec 2 se nepoužije, jsou-li na zmrazené účty připsány:
a)
úroky nebo jiné výnosy splatné z těchto účtů; nebo
b)
platby splatné podle smluv, dohod nebo závazků, které vznikly před datem, od nějž se na tyto účty vztahují omezující opatření,
za předpokladu, že se na takové úroky, jiné výnosy a platby i nadále vztahuje odstavec 1.
Článek 7
Osobám nebo subjektům uvedeným v přílohách I, II, III nebo IV ani jakékoli jiné osobě nebo subjektu v Libyi, včetně libyjské vlády, ani jakékoli osobě nebo subjektu, která vznese nárok prostřednictvím této osoby nebo subjektu nebo v její či jeho prospěch, se nepřiznají žádné nároky, a to ani kompenzace nebo jiný nárok tohoto druhu, jako je nárok na započtení pohledávek nebo nárok v rámci záruky v souvislosti s jakoukoli smlouvou nebo transakcí, jejíž plnění bylo přímo či nepřímo, zcela či částečně dotčeno z důvodu opatření, o nichž bylo rozhodnuto podle rezoluce RB OSN č. 1970 (2011), včetně opatření Unie nebo kteréhokoli členského státu k provedení příslušných rozhodnutí Rady bezpečnosti nebo opatření stanovených tímto rozhodnutím nebo v souladu nebo spojitosti s nimi.
Článek 8
1. Rada provede změny příloh I a III na základě rozhodnutí přijatých Radou bezpečnosti nebo výborem.
2. Rada na návrh členských států nebo vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku stanoví seznamy uvedené v přílohách II a IV a přijímá jejich změny.
Článek 9
1. Pokud Rada bezpečnosti nebo výbor zařadí na seznam určitou osobu nebo subjekt, Rada tuto osobu nebo subjekt zahrne do přílohy I nebo III.
2. Pokud Rada rozhodne, že se na určitou osobu nebo subjekt budou vztahovat opatření uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 1 písm. b), změní odpovídajícím způsobem přílohy II a IV.
3. Rada sdělí osobě či subjektu uvedené v odstavcích 1 a 2 své rozhodnutí, včetně důvodů zařazení na seznam, a to buď přímo, je-li známa adresa, nebo zveřejněním oznámení, a této osobě či subjektu umožní se k této záležitosti vyjádřit.
4. Jsou-li předloženy připomínky nebo nové podstatné důkazy, Rada své rozhodnutí přezkoumá a dotčenou osobu či subjekt o této skutečnosti informuje.
Článek 10
1. V přílohách I, II, III a IV jsou uvedeny důvody pro zařazení uvedených dotčených osob a subjektů na seznam, jak je stanovila Rada bezpečnosti nebo výbor s ohledem na přílohy I a III.
2. V přílohách I, II, III a IV jsou rovněž uvedeny informace nezbytné k identifikaci dotčených osob nebo subjektů, poskytnuté Radou bezpečnosti nebo výborem s ohledem na přílohy I a III, pokud jsou tyto informace k dispozici. Pokud jde o osoby, mohou tyto informace zahrnovat jména, včetně přezdívek, datum a místo narození, státní příslušnost, číslo pasu a číslo průkazu totožnosti, pohlaví, adresu, je-li známa, a funkci nebo povolání. Pokud jde o subjekty, mohou tyto informace zahrnovat názvy, místo a datum registrace, registrační číslo a místo podnikání. Přílohy I a III rovněž zahrnují datum určení Radou bezpečnosti nebo výborem.
Článek 11
Pro dosažení co největšího účinku opatření stanovených v tomto rozhodnutí podporuje Unie třetí země v přijímání obdobných omezujících opatření.
Článek 12
1. Toto rozhodnutí se odpovídajícím způsobem přezkoumá, změní nebo zruší, zejména s ohledem na příslušná rozhodnutí Rady bezpečnosti.
2. Opatření podle čl. 5 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 1 písm. b) jsou pravidelně a nejméně každých dvanáct měsíců přezkoumávána. Tato opatření přestávají pro dotčené osoby a subjekty platit, pokud Rada postupem podle čl. 8 odst. 2 stanoví, že již nejsou splněny podmínky pro jejich použití.
Článek 13
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Bruselu dne 28. února 2011.
PADOMES LĒMUMS 2011/137/KĀDP
(2011. gada 28. februāris)
par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 29. pantu,
tā kā:
(1)
Eiropas Savienība 2011. gada 23. februārī pauda dziļas bažas par notiekošo Lībijā. ES stingri nosodīja vardarbību un spēka pielietošanu pret civiliedzīvotājiem un pauda nožēlu par represijām pret mierīgiem demonstrāciju dalībniekiem.
(2)
ES atkārtoti aicināja izbeigt spēka pielietošanu un veikt pasākumus, lai pievērstos iedzīvotāju likumīgajām prasībām.
(3)
Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome (turpmāk “Drošības padome”) 2011. gada 26. februārī pieņēma Rezolūciju 1970 (“ANO DPR 1970 (2011)”, ar ko ieviesa ierobežojošus pasākumus pret Lībiju un personām un vienībām, kuras iesaistītas būtiskos cilvēktiesību pārkāpumos pret Lībijas iedzīvotājiem, tostarp piedalījušās uzbrukumos civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tādējādi pārkāpjot starptautiskās tiesības.
(4)
Ņemot vērā to, cik nopietna ir situācija Lībijā, ES uzskata, ka ir jāievieš papildu ierobežojoši pasākumi.
(5)
Ir vajadzīga turpmāka Eiropas Savienības rīcība, lai īstenotu dažus pasākumus,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Ieroču un ar tiem saistīto visa veida materiālu, tostarp ieroču un munīcijas, militāro transportlīdzekļu un aprīkojuma, paramilitārā aprīkojuma un tā rezerves daļu, kā arī aprīkojuma, ko var izmantot iekšējai apspiešanai, tieša vai netieša piegāde, pārdošana vai nodošana Lībijai, ko veic dalībvalstu pilsoņi vai no dalībvalstu teritorijām, vai caur tām vai, izmantojot kuģus, kuri kuģo ar to karogu, vai to gaisa kuģus, ir aizliegta neatkarīgi no tā, vai darbību izcelsme ir to teritorijā, vai nav.
2. Aizliegts:
a)
jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Lībijā vai izmantošanai Lībijā tieši vai netieši sniegt ar militārām darbībām saistītu tehnisku palīdzību, mācības vai citu palīdzību, tostarp nodrošināt bruņotus algotņus, vai 1. punktā minēto preču nodrošināšanu, uzturēšanu un izmantošanu;
b)
jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Lībijā vai izmantošanai Lībijā tieši vai netieši sniegt finansiālu palīdzību, kas saistīta ar militārām darbībām, vai 1. punktā minēto preču nodrošināšanu, uzturēšanu un izmantošanu;
c)
apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai sekas ir apiet a) un b) apakšpunktā minētos aizliegumus.
2. pants
1. Lēmuma 1. pantu nepiemēro:
a)
darbībām, lai piegādātu, pārdotu vai nodotu militāru aprīkojumu, kas nav nāvējošs, vai aprīkojumu, ko varētu izmantot iekšējai apspiešanai, taču kas paredzēts vienīgi humānām un aizsardzības vajadzībām;
b)
cita veida ieroču vai ar tiem saistīto materiālu piegādei, pārdošanai vai nodošanai;
c)
tādas tehniskās palīdzības, mācību vai citas palīdzības, tostarp personāla palīdzības, sniegšanai, kas saistīta ar šādu aprīkojumu;
d)
tādas finansiālās palīdzības sniegšanai, kas saistīta ar šādu aprīkojumu;
kā iepriekš atbilstīgi apstiprinājusi Komiteja, kas izveidota saskaņā ar ANO DPR 1970 (2011) 24. punktu (turpmāk “Komiteja”).
2. Lēmuma 1. pants neattiecas uz tādu aizsargtērpu, tostarp bruņuvestu un bruņucepuru, piegādi, pārdošanu vai nodošanu, ko ANO personāls, Eiropas Savienības vai tās dalībvalstu personāls, plašsaziņas līdzekļu pārstāvji, humānās palīdzības un attīstības programmu darbinieki un ar to saistītais personāls uz laiku eksportē uz Lībiju tikai personīgām vajadzībām.
3. pants
Dalībvalstu valstspiederīgajiem vai izmantojot to kuģus, kuri kuģo ar to karogu, vai to gaisa kuģus, aizliegts iepirkt no Lībijas 1. panta 1. punktā minētos priekšmetus un tehnoloģijas, neatkarīgi no tā, vai to izcelsme ir Lībijas teritorijā vai ārpus tās.
4. pants
1. Saskaņā ar savām valsts iestādēm un tiesību aktiem un atbilstīgi starptautiskām tiesībām, jo īpaši ar jūras tiesībām un atbilstīgiem starptautiskiem nolīgumiem civilās aviācijas jomā, dalībvalstis savā teritorijā, tostarp jūras ostās un lidostās, inspicē visas kravas, kas tiek sūtītas uz Lībiju un kas tiek saņemtas no Lībijas, ja to rīcībā ir informācija, kas dod pietiekamu pamatu uzskatīt, ka kravā ir priekšmeti, kuru piegāde, pārdošana, nodošana vai eksports saskaņā ar šo lēmumu ir aizliegta.
2. Atklājot priekšmetus, kuru piegāde, pārdošana, nodošana vai eksports saskaņā ar šo lēmumu ir aizliegta, dalībvalstis tos konfiscē un likvidē (tostarp iznīcinot, padarot darboties nespējīgas, nododot glabāšanā vai nododot likvidēšanai valstij, kas nav izcelsmes vai galamērķa valsts).
3. Dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem savstarpēji sadarbojas, veicot pārbaudes un iznīcināšanas darbības saskaņā ar 1. un 2. punktu.
4. Uz gaisa kuģiem un kuģiem, kas transportē kravas uz Lībiju un no tās, attiecas prasība pirms iebraukšanas un izbraukšanas sniegt papildu informāciju par visām precēm, ko ieved dalībvalstī vai izved no tās.
5. pants
1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai to teritorijā neieceļotu vai lai to tranzītā nešķērsotu:
a)
personas, kas uzskaitītas ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) I pielikumā, turklāt arī personas, ko sarakstā iekļāvusi ANO Drošības padome vai saskaņā ar ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) 22. punktu izveidotā Komiteja, kuras uzskaitītas I pielikumā;
b)
personas, uz kurām neattiecas I pielikums, bet kuras ir iesaistītas vai līdzdarbojas būtisku cilvēktiesību pārkāpumu pret Lībijas iedzīvotājiem pasūtīšanā, kontrolēšanā vai citādā vadīšanā, tostarp iesaistoties vai līdzdarbojoties tādu uzbrukumu civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tostarp gaisa uzlidojumu, plānošanā, vadīšanā, pasūtīšanā vai veikšanā, kuri ir pretrunā ar starptautiskajām tiesībām, vai personas, kas darbojas viņu vārdā vai viņu uzdevumā vai viņu vadībā, kā uzskaitīts II pielikumā.
2. Šā panta 1. punkts neuzliek par pienākumu dalībvalstij aizliegt saviem valstspiederīgajiem ieceļot tās teritorijā.
3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja Komiteja nosaka, ka:
a)
ceļojums notiek steidzamu humānu iemeslu dēļ, tostarp reliģiska pienākuma dēļ;
b)
izņēmums sekmētu miera un nacionālā izlīguma panākšanu Lībijā, kā arī stabilitāti reģionā.
4. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja:
a)
ieceļošana vai teritorijas šķērsošana tranzītā ir vajadzīga, lai īstenotu tiesas procesu; vai
b)
dalībvalsts katrā gadījumā atsevišķi konstatē, ka ieceļošana vai teritorijas šķērsošana tranzītā ir vajadzīga, lai veicinātu mieru un stabilitāti Lībijā, un dalībvalstis 48 stundu laikā pēc šāda konstatējuma informē Komiteju.
5. Šā panta 1. punkta b) apakšpunkts neskar gadījumus, ja dalībvalstij jāpilda starptautisko tiesību aktu saistības, proti:
a)
tā ir starptautiskas starpvaldību organizācijas uzņēmējvalsts;
b)
tā ir ANO sasauktas vai tās aizgādībā rīkotas starptautiskas konferences uzņēmējvalsts;
c)
saskaņā ar daudzpusēju nolīgumu, ar ko piešķir privilēģijas un imunitāti; vai
d)
saskaņā ar 1929. gada Samierināšanās Līgumu (Laterāna Pakts), ko noslēdza Svētais Krēsls (Vatikāna Pilsētvalsts) un Itālija.
6. Šā panta 5. punktu uzskata par piemērojamu arī gadījumos, ja kāda dalībvalsts ir Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) uzņēmējvalsts.
7. Padomi pienācīgi informē par visiem gadījumiem, kad dalībvalsts pieļauj izņēmumu saskaņā ar 5. vai 6. punktu.
8. Dalībvalstis var piešķirt izņēmumus 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem pasākumiem, ja ceļošana ir attaisnojama steidzamu humānu iemeslu dēļ vai tāpēc, lai piedalītos starpvaldību sanāksmēs, tostarp tajās, kuras atbalsta Savienība vai kuras rīko dalībvalsts, kas ir EDSO prezidentvalsts, un kurās notiek politisks dialogs, kas tieši atbalsta demokrātiju, cilvēktiesības un tiesiskumu Lībijā.
9. Dalībvalsts, kas vēlas piešķirt 8. punktā minēto izņēmumu, rakstveidā par to paziņo Padomei. Izņēmumu uzskata par piešķirtu, izņemot, ja viens vai vairāki Padomes locekļi rakstiski iebilst pret šādu rīcību divu darba dienu laikā no brīža, kad saņemts paziņojums par ierosināto izņēmumu. Gadījumā, ja viens vai vairāki Padomes locekļi iebilst, Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt lēmumu piešķirt ierosināto izņēmumu.
10. Gadījumos, ja saskaņā ar 5., 6. un 8. punktu dalībvalsts atļauj ieceļot tās teritorijā vai šķērsot tranzītā tās teritoriju personām, kas minētas pielikumā, atļauja ir derīga tikai tam mērķim, kam tā ir izsniegta, un personām, kuras tajā norādītas.
6. pants
1. Visi līdzekļi, citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kuri tieši vai netieši pieder vai kurus tieši vai netieši kontrolē:
a)
personas, kas uzskaitītas ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) II pielikumā, turklāt arī personas, ko sarakstā iekļāvusi ANO Drošības padome vai saskaņā ar ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) 22. punktu izveidotā Komiteja, vai personas vai vienības, kas darbojas viņu vārdā vai vadībā, vai vienības, kas tām pieder vai ko tās kontrolē, kuras uzskaitītas III pielikumā;
b)
personas un vienības, uz kurām neattiecas III pielikums, bet kuras ir iesaistītas vai līdzdarbojas būtisku cilvēktiesību pārkāpumu pret Lībijas iedzīvotājiem pasūtīšanā, kontrolēšanā vai citādā vadīšanā, tostarp iesaistoties vai līdzdarbojoties tādu uzbrukumu civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tostarp gaisa uzlidojumu, plānošanā, vadīšanā, pasūtīšanā vai veikšanā, kuri ir pretrunā ar starptautiskajām tiesībām; vai personas vai vienības, kas darbojas viņu vārdā vai viņu vadībā, vai vienības, kas tām pieder vai ko tās kontrolē, kā uzskaitīts IV pielikumā,
tiek iesaldēti.
2. Nekādus līdzekļus, citus finanšu aktīvus vai saimnieciskus resursus nedara tieši vai netieši pieejamus 1. punktā minētajām juridiskām vai fiziskām personām vai vienībām vai to interesēs.
3. Izņēmumi pieļaujami attiecībā uz līdzekļiem, citiem finanšu aktīviem un saimnieciskajiem resursiem, ja:
a)
nepieciešami, lai segtu pamatizdevumus, tostarp maksājumus par pārtikas produktiem, īri vai hipotēku, medikamentiem un ārstniecisko palīdzību, nodokļu, apdrošināšanas prēmiju un komunālo pakalpojumu maksājumus;
b)
paredzēti vienīgi samērīgai samaksai par kvalificētu darbu un saskaņā ar valsts tiesību aktiem - atlīdzībai par izdevumiem, kas saistīti ar juridiskiem pakalpojumiem; vai
c)
paredzēti vienīgi nodevu maksājumiem vai pakalpojumu maksājumiem par iesaldēto līdzekļu, citu finanšu aktīvu vai saimniecisko resursu pastāvīgu turēšanu un saglabāšanu atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem,
pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts nosūtījusi Komitejai paziņojumu par nodomu vajadzības gadījumā atļaut pieeju šādiem līdzekļiem, citiem finanšu aktīviem un saimnieciskajiem resursiem un, ja Komiteja piecu darba dienu laikā pēc šāda paziņojuma nav pieņēmusi pretēju lēmumu.
4. Izņēmumi pieļaujami arī gadījumos, ja:
a)
līdzekļi un saimnieciskie resursi ir vajadzīgi ārkārtas izdevumiem, pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts atbilstīgi ir nosūtījusi paziņojumu Komitejai un Komiteja to ir apstiprinājusi; vai
b)
uz līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem attiecas tiesisks, administratīvs vai arbitrāžas noteikts apgrūtinājums vai spriedums; tādā gadījumā līdzekļus, citus finanšu aktīvus un saimnieciskos resursus var izmantot, lai apmierinātu šādu apgrūtinājumu vai spriedumu, ar nosacījumu, ka apgrūtinājums vai spriedums stājies spēkā pirms ANO DPR 1970 (2011) pieņemšanas dienas un tas nav 1. punktā minētās personas vai vienības interesēs, un ka attiecīgā dalībvalsts atbilstīgi par to ir informējusi Komiteju.
5. Šā panta 1. punkts neliedz sarakstā iekļautai personai vai vienībai veikt obligātus maksājumus saskaņā ar līgumu, kas stājies spēkā pirms šīs personas vai vienības iekļaušanas sarakstā, ja attiecīgā dalībvalsts ir secinājusi, ka maksājumu tieši vai netieši nesaņem šā panta 1. punktā minēta persona vai vienība, un pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts ir informējusi Komiteju par nodomu veikt vai saņemt šādus maksājumus vai vajadzības gadījumā atļaut atcelt līdzekļu vai saimniecisko resursu iesaldēšanu šim nolūkam, to dara desmit darba dienas pirms šādas atļaujas.
6. Šā panta 2. punktu nepiemēro šādām darbībām ar iesaldēto kontu:
a)
procentu ienākumiem vai citiem ieņēmumiem no šiem kontiem vai
b)
maksājumiem, kas nokārtojami saskaņā ar līgumiem, nolīgumiem un saistībām, kuras radušās pirms dienas, kad uz minētajiem kontiem attiecināja ierobežojošus pasākumus,
ar noteikumu, ka visiem šādiem procentiem, citiem ieņēmumiem un maksājumiem turpina piemērot 1. punktu.
7. pants
Tādu Personu un vienību, kas iekļautas un uzskaitītas sarakstā I, II, III vai IV pielikumā, vai citu Lībijas personu vai vienību, tostarp Lībijas valdības, vai kādas personas vai vienības, kas iesniedz prasību šādas personas vai vienības vārdā vai rīkojas to labā, prasības neapmierina, tostarp prasības par kompensāciju vai citas šāda veida prasības, piemēram, ieskaitu, garantijas nodrošinātu prasību, kas saistīta ar kādu līgumu vai darījumu, ko tieši vai netieši, pilnībā vai daļēji skāruši pasākumi, kas pieņemti saskaņā ar ANO DPR 1970 (2011), tostarp Savienības un dalībvalstu pasākumi saskaņā ar attiecīgo Drošības padomes lēmumu vai šajā lēmumā noteikto prasību īstenošanu.
8. pants
1. Padome īsteno grozījumus I un III pielikumā, pamatojoties uz Drošības padomes vai Komitejas noteikto.
2. Padome pēc dalībvalstu vai Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos ierosinājuma pieņem II un IV pielikumā iekļauto sarakstu un tajā izdarītos grozījumus.
9. pants
1. Ja Drošības padome vai Komiteja iekļauj sarakstā personu vai vienību, Padome šo personu vai vienību iekļauj sarakstā I vai III pielikumā.
2. Ja Padome nolemj uz personu vai vienību attiecināt 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos pasākumus, tā attiecīgi groza II un IV pielikumu.
3. Padome paziņo 1. un 2. punktā minētai personai vai vienībai par savu lēmumu, tostarp pamatojumu tās iekļaušanai sarakstā, nosūtot to vai nu tieši, ja tās adrese ir zināma, vai arī publicējot paziņojumu, dodot attiecīgai personai vai vienībai iespēju paust savus apsvērumus.
4. Ja ir iesniegti apsvērumi vai ja ir iesniegti jauni būtiski pierādījumi, Padome pārskata savu lēmumu un attiecīgi informē šo personu vai vienību.
10. pants
1. Šā lēmuma I, II, III un IV pielikumā norāda pamatojumu attiecīgo personu un vienību iekļaušanai sarakstā, kā noteikusi Drošības padome vai Komiteja attiecībā uz I un III pielikumu.
2. Lēmuma I, II, III un IV pielikumā attiecīgā gadījumā iekļauj arī vajadzīgo informāciju attiecīgo personu vai vienību identificēšanai, ja tāda ir pieejama, kā noteikusi Drošības padome vai Komiteja attiecībā uz I un III pielikumu. Attiecībā uz personām šāda informācija var būt vārdi, tostarp pieņemtie vārdi, dzimšanas datums un vieta, valstspiederība, pases un identitātes kartes numurs, dzimums, adrese, ja tā ir zināma, kā arī amats vai profesija. Attiecībā uz vienībām tāda informācija var būt nosaukumi, reģistrācijas vieta un datums, reģistrācijas numurs un uzņēmējdarbības veikšanas vieta. I un III pielikumā ietver arī datumu, kad Drošības padome vai Komiteja to ir iekļāvusi sarakstā.
11. pants
Lai šajā lēmumā noteikto pasākumu ietekme būtu iespējami lielāka, Savienība aicina trešās valstis pieņemt līdzīgus ierobežojošus pasākumus.
12. pants
1. Šo lēmumu vajadzības gadījumā atbilstīgi pārskata, groza vai atceļ, jo īpaši ņemot vērā atbilstīgus Drošības padomes lēmumus.
2. Pasākumus, kas minēti 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā, pārskata regulāri un vismaz reizi 12 mēnešos. Tos pārstāj piemērot attiecībā uz attiecīgajām personām un vienībām, ja Padome saskaņā ar 8. panta 2. punktā minēto procedūru secina, ka vairs nepastāv nosacījumi to piemērošanai.
13. pants
Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
Briselē, 2011. gada 28. februārī