ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 661/2010/EU
ze dne 7. července 2010
o hlavních směrech Unie pro rozvoj transevropské dopravní sítě
(přepracování)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na článek 172 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1692/96/ES ze dne 23. července 1996 o hlavních směrech Společenství pro rozvoj transevropské dopravní sítě (3) bylo několikrát podstatně změněno (4). Vzhledem k novým změnám by mělo být uvedené rozhodnutí z důvodu přehlednosti přepracováno.
(2)
Vytvoření a rozvoj transevropských sítí přispívá k dosažení důležitých cílů Unie, jako je řádné fungování vnitřního trhu a upevnění hospodářské a sociální soudržnosti.
(3)
Vytvoření a rozvoj transevropských dopravních sítí na celém území Unie má také specifické cíle v zajištění udržitelné mobility osob a zboží za nejlepších možných podmínek sociálních, environmentálních a bezpečnostních a v integraci všech druhů dopravy se zřetelem k jejich komparativním výhodám. Transevropská síť může vést k vytvoření pracovních míst.
(4)
Nárůst dopravy, zejména z důvodu narůstajícího podílu těžkých nákladních vozidel, vedl v mezinárodních dopravních koridorech k přetížení a vzniku míst s nedostatečnou propustností. Pro zajištění mezinárodní mobility zboží a cestujících je proto nutné kapacitu transevropské sítě optimalizovat.
(5)
Vnitrozemská vodní a námořní doprava na krátké vzdálenosti může mimo jiné snížit přetížení pozemních dopravních cest.
(6)
Integrace sítí na evropské úrovni se může uskutečnit pouze postupně propojením jednotlivých druhů dopravy za účelem lepšího využití předností každého z nich.
(7)
Předpokladem integrace různých druhů dopravy v multimodální síti jsou bod propojení jako námořní přístavy, vnitrozemské přístavy a intermodální terminály.
(8)
Jelikož cílů zamýšleného kroku, a to zejména stanovení hlavních rysů a priorit v oblasti transevropských dopravních sítí, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich vzhledem k nutnosti tyto cíle koordinovat může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(9)
Je nezbytné stanovit, které projekty společného zájmu odpovídají těmto cílům a takto určeným prioritám. Mělo by být přihlédnuto pouze k projektům, které jsou potenciálně ekonomicky životaschopné.
(10)
Existuje potřeba prohlásit prioritní projekty za projekty evropského zájmu, soustředit na tyto projekty financování Unie a zavést mechanismy na podporu koordinace mezi členskými státy s cílem usnadnit splnění projektů v plánovaném termínu.
(11)
V souladu s článkem 170 Smlouvy o fungování Evropské unie má politika transevropské sítě přispět k posílení hospodářské a sociální soudržnosti v rámci Unie. Za tímto účelem je nutné usilovat o co největší soulad hlavních směrů Unie pro transevropskou dopravní síť a programování příslušných finančních nástrojů, které jsou k dispozici na úrovni Unie.
(12)
Následné hodnocení prioritních projektů by mělo usnadnit budoucí přezkoumání hlavních směrů a seznamu prioritních projektů a mělo by pomoci zlepšit metody předběžného hodnocení používané členskými státy.
(13)
Povolení pro některé veřejné a soukromé projekty, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, by měla být udělena až poté, co byly v souladu se stávajícími právními předpisy Unie posouzeny jejich možné vlivy.
(14)
V souladu s článkem 11 Smlouvy o fungování Evropské unie by měly být požadavky na ochranu životního prostředí začleněny do vymezení a provádění politiky Unie v oblasti transevropských sítí. To vyžaduje přednostní podporu infrastruktury pro druhy dopravy, které způsobují menší škody na životním prostředí, jmenovitě železniční dopravu, pobřežní plavbu a vnitrozemskou vodní dopravu.
(15)
Posuzování vlivů na životní prostředí podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (5) bude v budoucnosti prováděno pro všechny plány a programy vedoucí k projektům společného zájmu. Financování dopravní infrastruktury by mělo být podmíněno i dodržením právních předpisů Unie v oblasti životního prostředí, zejména směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (6), směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (7) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (kodifikované znění) (8).
(16)
V rámci obecného cíle, kterým je zajištění udržitelné mobility osob a zboží, by měly být zavedeny mechanismy na podporu rozvoje námořních dálnic mezi členskými státy, které by snížily přetížení silnic nebo zlepšily přístup k okrajovým a ostrovním regionům a státům. Zavedení takových mechanismů, podporovaných mimo jiné zadávacími řízeními, by mělo být průhledné a přizpůsobené potřebám, aniž by tím byly dotčeny pravidla Unie v oblasti hospodářské soutěže nebo veřejných zakázek.
(17)
Užší koordinace mezi státy, které jsou zapojeny do projektů stejné trasy, může být nezbytná pro zlepšení návratnosti investic a jejich časového sladění investic a finančního zajištění.
(18)
Komise by měla předkládat každé dva roky zprávu o provádění tohoto rozhodnutí a do roku 2010 vypracovat zprávu o pokroku při provádění prioritních projektů a případně navrhnout změny seznamu prioritních projektů.
(19)
Výbor by měl být zplnomocněný zejména k tomu, aby byl nápomocen Komisi při přezkoumávání provádění a vývoje hlavních směrů stanovených tímto rozhodnutím.
(20)
Z důvodu přehlednosti by příloha I rozhodnutí č. 1692/96/ES měla být nahrazena novou přílohou obsahující mapy týkající se všech členských států. Tím by se zajistilo, že mapy obsažené v uvedeném rozhodnutí naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1791/2006 (9) budou doplněny o mapy obsažené v aktu o přistoupení z roku 2003. Kromě toho je pro všechny členské státy termínem tohoto plánu rok 2020,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
ČÁST I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Účelem tohoto rozhodnutí je vytvoření hlavních směrů, které budou zahrnovat cíle, priority a hlavní rysy navrhovaných opatření v oblasti transevropské dopravní sítě. Tyto hlavní směry stanoví projekty společného zájmu, jejichž provádění by mělo přispět k rozvoji sítě v Unii.
2. Hlavní směry uvedené v odstavci 1 představují obecný referenční rámec, kterým mají být členské státy a případně Unie podpořeny při provádění projektů společného zájmu zaměřených na zajištění soudržnosti, propojení a interoperability transevropské dopravní sítě a na přístup k této síti. Tyto hlavní směry jsou rovněž určeny k usnadnění zapojení soukromého sektoru.
3. Základní požadavky ohledně interoperability transevropské dopravní sítě, telematiky dopravy a vedlejších služeb jsou vymezeny v souladu se Smlouvami ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES o interoperabilitě železničního systému ve Společenství (10) a odděleně od tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Cíle
1. Transevropská dopravní síť se vytvoří postupně do roku 2020 integrací sítí pozemní, námořní a letecké dopravní infrastruktury v rámci Unie v souladu se schématy vyznačenými na mapách v příloze I nebo se specifikacemi obsaženými v příloze II.
2. Síť musí
a)
zajišťovat udržitelnou mobilitu osob a zboží v oblasti bez vnitřních hranic za nejlepších možných sociálních a bezpečnostních podmínek a současně přispívat k dosahování cílů Unie, zejména pokud jde o životní prostředí a hospodářskou soutěž, a dále upevňovat hospodářskou a sociální soudržnost;
b)
nabízet uživatelům vysoce kvalitní infrastrukturu za ekonomicky přijatelných podmínek;
c)
zahrnovat všechny druhy dopravy, s přihlédnutím k jejich komparativním výhodám;
d)
umožňovat optimální využití stávajících kapacit;
e)
být pokud možno interoperabilní v rámci jednotlivých druhů dopravy a podporovat intermodalitu mezi různými druhy dopravy;
f)
být pokud možno ekonomicky životaschopná;
g)
pokrývat celé území členských států, aby se usnadnil přístup obecně, propojily se ostrovní, uzavřené a okrajové regiony s centrálními regiony a propojily se vzájemně bez míst s nedostatečnou propustností velké aglomerace a regiony Unie;
h)
umožňovat napojení na sítě států Evropského sdružení volného obchodu (ESVO), zemí střední a východní Evropy a středomořských zemí a současně podporovat interoperabilitu a přístup k těmto sítím, pokud se to ukáže být v zájmu Unie.
Článek 3
Rozsah sítě
1. Transevropská síť zahrnuje dopravní infrastrukturu, systémy řízení dopravy a lokalizační a navigační systémy.
2. Dopravní infrastruktura zahrnuje sítě silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravy, námořní dálnice, námořní a vnitrozemské přístavy, letiště a jiné body propojení mezi jednotlivými dopravními sítěmi.
3. Systémy řízení dopravy a lokalizační a navigační systémy zahrnují technické, informační a telekomunikační systémy nezbytné k zajištění harmonického provozu sítě a efektivního řízení dopravy.
Článek 4
Hlavní rysy opatření
Hlavní rysy činnosti Unie se týkají:
a)
vytváření a revize schémat sítě;
b)
určování projektů společného zájmu;
c)
úpravy stávající sítě;
d)
podpory interoperability sítí;
e)
optimální kombinace druhů dopravy, mezi jiným vytvářením uzlů propojení, které by v případě zboží měly být umístěny pokud možno mimo městská centra, aby se umožnil efektivní intermodální provoz;
f)
sledování soudržnosti a doplňkovosti finančních opatření v souladu s pravidly pro jednotlivé finanční nástroje;
g)
výzkumu a vývoje;
h)
spolupráce se třetími zeměmi účastnícími se na rozvoji sítě a uzavření odpovídajících dohod s nimi;
i)
pobídek pro členské státy a mezinárodní organizace, aby rozvíjely cíle sledované Unií;
j)
podpory nepřetržité spolupráce mezi dotčenými stranami;
k)
jakýchkoli jiných opatření, která se ukáží jako nezbytná pro dosažení cílů uvedených v čl. 2 odst. 2.
Článek 5
Priority
Přednost mají se zřetelem k cílům uvedeným v čl. 2 odst. 2 a hlavním rysům opatření uvedeným v článku 4:
a)
vytvoření a rozvoj hlavních spojení a propojení potřebných k odstranění míst s nedostatečnou propustností, k doplnění chybějících úseků a k dokončení hlavních tras, zejména jejich přeshraničních úseků, k překonání přírodních překážek a ke zlepšení interoperability hlavních tras;
b)
vytvoření a rozvoj infrastruktury, která podporuje propojení vnitrostátních sítí pro usnadnění spojení ostrovů nebo oblastí podobných ostrovům a uzavřených, okrajových a nejvzdálenějších regionů na jedné straně a centrálních regionů Unie na straně druhé, zejména v zájmu snížení vysokých přepravních nákladů těchto oblastí;
c)
nutná opatření pro postupné dosažení interoperabilní železniční sítě, pokud možno včetně tras přizpůsobených nákladní dopravě;
d)
nutná opatření na podporu námořní dopravy, pobřežní plavby a vnitrozemské vodní dopravy;
e)
nutná opatření pro integraci železniční a letecké dopravy, zejména ve všech vhodných případech prostřednictvím železničního přístupu k letištím a nezbytné infrastruktury a zařízení;
f)
optimalizace kapacity a účinnosti stávající a nové infrastruktury, podpora intermodality a zlepšení bezpečnosti a spolehlivosti sítě zřizováním a zlepšováním intermodálních terminálů a jejich přístupové infrastruktury nebo rozvojem inteligentních systémů;
g)
integrace hledisek bezpečnosti a životního prostředí do projektování a realizace transevropské dopravní sítě;
h)
rozvoj udržitelné mobility osob a zboží v souladu s cíli Unie pro udržitelný rozvoj.
Článek 6
Sítě třetích zemí
Podpora Unie projektům společného zájmu a propojení a interoperabilitě sítí za účelem zajištění slučitelnosti sítí třetích zemí s transevropskou dopravní sítí se stanoví pro jednotlivé případy odpovídajícími postupy podle Smluv.
Článek 7
Projekty společného zájmu
1. Projekty společného zájmu tvoří společný cíl, jehož dosažení závisí na jejich stupni zralosti a na dostupnosti finančních zdrojů, aniž je tím předjímán finanční závazek členského státu nebo Unie.
2. V souladu s pravidly Smluv, zejména pokud jde o hospodářskou soutěž, se za projekt společného zájmu považuje každý projekt, který
a)
sleduje cíle stanovené v čl. 2 odst. 2;
b)
týká se sítě uvedené v čl. 3 odst. 1;
c)
odpovídá jedné nebo více prioritám stanoveným v článku 5; a
d)
je na základě sociálně-ekonomického rozboru nákladů a zisku potenciálně ekonomicky životaschopný.
3. Projekty se musí vztahovat k některé součásti sítě popsané v článcích 9 až 18, a zejména:
a)
se musí týkat tras stanovených na mapách v příloze I nebo
b)
musí odpovídat specifikacím nebo kritériím uvedeným v příloze II.
4. Členské státy přijmou všechna opatření, která považují za nezbytná, v rámci zásad stanovených v čl. 1 odst. 2.
Článek 8
Ochrana životního prostředí
1. Při přípravě a uskutečňování projektů musí členské státy zohlednit ochranu životního prostředí tím, že provádějí podle směrnice 85/337/EHS posuzování vlivů zamýšlených projektů společného zájmu na životní prostředí a uplatňují směrnice 92/43/EHS a 2009/147/ES.
Od 21. července 2004 provádějí členské státy u plánů a programů vedoucích k těmto projektům, zejména pokud se týkají nových tras nebo rozvoje jiné důležité uzlové infrastruktury, posuzování vlivů na životní prostředí podle směrnice 2001/42/ES.
Členské státy berou výsledky tohoto posuzování vlivů na životní prostředí v úvahu při přípravě dotčených plánů a programů v souladu s článkem 8 směrnice 2001/42/ES.
2. Do 21. července 2004 Komise po dohodě s členskými státy vyvine vhodné metody provádění strategického posuzování vlivů na životní prostředí, mimo jiné v zájmu zajištění vhodné koordinace, předcházení duplicitě prací a zjednodušení a zrychlení plánovacích procesů u přeshraničních projektů a koridorů.
K výsledkům této práce a posuzování vlivů projektů transevropských sítí na životní prostředí, které provedou členské státy podle směrnice 2001/42/ES, přihlédne Komise ve své zprávě o hlavních směrech a v případných souvisejících legislativních návrzích na revizi hlavních směrů podle článku 22 tohoto rozhodnutí.
ČÁST 2
SILNIČNÍ SÍŤ
Článek 9
Charakteristiky
1. Transevropská silniční síť zahrnuje dálnice a silnice vysoké kvality, ať stávající, nové nebo které se mají upravit, jež
a)
hrají důležitou úlohu v dálkové přepravě;
b)
jsou obchvaty hlavních městských center na trasách stanovených sítí;
c)
zajišťují propojení s jinými druhy dopravy nebo
d)
spojují uzavřené a okrajové regiony s centrálními regiony Unie.
2. Síť zaručuje uživatelům vysokou, jednotnou a nepřetržitou úroveň služeb, pohodlí a bezpečnosti.
3. Síť zahrnuje rovněž infrastrukturu pro řízení dopravy, informování uživatelů, řešení nehod a mimořádných situací a elektronický výběr mýta, přičemž je tato infrastruktura založena na aktivní spolupráci mezi systémy řízení dopravy na evropské, celostátní a regionální úrovni a poskytovateli informačních služeb o cestování a dopravním provozu a služeb s přidanou hodnotou, což zajistí nutnou doplňkovost s aplikacemi, jejichž využití je umožněno v rámci programu transevropských telekomunikačních sítí.
ČÁST 3
ŽELEZNIČNÍ SÍŤ
Článek 10
Charakteristiky
1. Železniční síť zahrnuje vysokorychlostní železniční síť a konvenční železniční síť.
2. Vysokorychlostní železniční síť, bez ohledu na to, zda využívá stávající nebo novou technologii, zahrnuje:
a)
tratě zvlášť postavené pro vysoké rychlosti, vybavené pro rychlosti obvykle se rovnající nebo přesahující 250 km/h;
b)
zvlášť modernizované vysokorychlostní tratě, vybavené pro rychlosti řádově 200 km/hod;
c)
zvlášť modernizované vysokorychlostní tratě nebo tratě zvlášť postavené pro vysoké rychlosti a propojené s vysokorychlostní železniční tratí, které mají v důsledku topografických, environmentálních, profilových nebo urbanistických omezení zvláštní rysy a u kterých je nutno v jednotlivých případech upravit rychlost.
Tato síť zahrnuje tratě uvedené v části 3 přílohy I. Základní požadavky a technické specifikace pro interoperabilitu platné pro vysokorychlostní železniční tratě používající stávající technologii jsou definovány v souladu se směrnicí Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému (11). Členské státy předem vyrozumí Komisi o otevření každé vysokorychlostní tratě a o technických charakteristikách tratě.
3. Konvenční železniční síť zahrnuje tratě pro konvenční osobní a nákladní železniční dopravu, včetně železničních úseků transevropské sítě kombinované dopravy uvedené v článku 15, přístupová spojení s námořními a vnitrozemskými přístavy společného zájmu a nákladními terminály, které jsou otevřeny pro všechny provozovatele. Základní požadavky a technické specifikace pro interoperabilitu platné pro konvenční železniční tratě jsou definovány v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES ze dne 19. března 2001 o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (12).
4. Železniční síť zahrnuje infrastrukturu a zařízení umožňující integraci železničních a silničních služeb a v případě potřeby námořních služeb a služeb letecké dopravy. V tomto ohledu se zvláštní pozornost věnuje propojení regionálních letišť se sítí.
5. Železniční síť plní nejméně jednu z těchto funkcí:
a)
hraje důležitou úlohu při dálkové přepravě cestujících;
b)
umožňuje případné propojení s letišti;
c)
umožňuje přístup k regionálním a místním železničním sítím;
d)
usnadňuje nákladní přepravu pomocí určování a rozvoje dálkových trs, které jsou určeny pro nákladní přepravu, nebo tras, na kterých je nákladní přeprava upřednostněna;
e)
hraje důležitou roli v kombinované dopravě;
f)
umožňuje prostřednictvím přístavů společného zájmu propojení s pobřežní plavbou a vnitrozemskými vodními cestami.
6. Díky své provázanosti a postupnému uplatňování interoperability, zejména prostřednictvím technické harmonizace a harmonizovaného řídícího a kontrolního systému ERTMS, jež jsou doporučeny pro evropskou železniční síť, nabízí železniční síť uživatelům vysokou úroveň kvality a bezpečnosti. Proto Komise po konzultaci s členskými státy stanoví plán využití, který je koordinován s vnitrostátními plány.
ČÁST 4
SÍŤ VNITROZEMSKÝCH VODNÍCH CESTA VNITROZEMSKÉ PŘÍSTAVY
Článek 11
Charakteristiky
1. Transevropská síť vnitrozemských vodních cest zahrnuje řeky, kanály a různé odbočky a vzájemná spojení. Poskytuje zejména možnost propojení mezi průmyslovými regiony a velkými aglomeracemi a jejich spojení s přístavy.
2. Vnitrozemské vodní cesty, které jsou součástí sítě, musí odpovídat minimálním technickým požadavkům pro třídu IV vodních cest, tj. umožňovat průjezd plavidla nebo tlačného soulodí o délce 80 až 85 m a šířce 9,5 m. Jestliže je vnitrozemská vodní cesta, která je součástí sítě, modernizována nebo nově stavěna, měly by technické specifikace odpovídat alespoň třídě IV, umožňovat pozdější dosažení třídy Va/Vb a dostatečně zohledňovat možnost průjezdu plavidel pro kombinovanou dopravu. Třída Va umožňuje průjezd plavidla nebo tlačného soulodí o délce 110 m a šířce 11,40 m a třída Vb umožňuje průjezd tlačného soulodí o dílce 172 až 185 m a šířce 11,40 m.
3. Vnitrozemské přístavy jsou součástí sítě, zejména jako body propojení mezi vodními cestami uvedenými v odstavci 2 a v článku 15 a jinými druhy dopravy.
4. Síť zahrnuje vnitrozemské přístavy:
a)
otevřené obchodní dopravě,
b)
umístěné na síti vnitrozemských vodních cest vyznačené na schématu v oddílu 4 přílohy I,
c)
propojené s ostatními transevropskými trasami podle přílohy I a
d)
vybavené překládacím zařízením pro intermodální dopravu nebo s ročním objemem nákladní dopravy nejméně 500 000 tun.
Vnitrozemské přístavy uvedené v písm. d) jsou vyznačeny v příloze I.
5. Síť rovněž zahrnuje infrastrukturu řízení provozu. To vyžaduje zejména zavedení interoperabilního inteligentního přepravního a dopravního systému označovaného jako „Říční informační služby“, který má optimalizovat stávající kapacitu a bezpečnost sítě vnitrozemských vodních cest a zlepšit interoperabilitu s jinými druhy dopravy.
ČÁST 5
NÁMOŘNÍ PŘÍSTAVY
Článek 12
Charakteristiky
1. Námořní přístavy umožňují rozvoj námořní dopravy a tvoří výchozí bod pro námořní spojení na ostrovy a body propojení mezi námořní dopravou a jinými druhy dopravy. Poskytují zařízení a služby dopravcům. Jejich infrastruktura nabízí široký rozsah služeb pro přepravu cestujících a zboží, včetně přepravy trajekty a dopravy na krátké a dlouhé vzdálenosti, včetně pobřežní plavby uvnitř Unie a mezi Unií a třetími zeměmi.
2. Námořní přístavy zahrnuté do transevropské dopravní sítě odpovídají jedné z kategorií A, B nebo C, definovaných takto:
A
:
mezinárodní námořní přístavy: přístavy s celkovým ročním objemem přepravy nejméně 1,5 milionu tun nákladu nebo 200 000 cestujících, které jsou, není-li to nemožné, spojeny s pozemními prvky transevropské dopravní sítě, a mají proto důležitou úlohu v mezinárodní námořní dopravě;
B
:
námořní přístavy Unie nespadající do kategorie A: tyto přístavy mají celkový roční objem přepravy nejméně 0,5 milionu tun nákladu nebo od 100 000 do 199 999 cestujících a jsou spojeny, není-li to nemožné, s pozemními prvky transevropské dopravní sítě a jsou vybaveny nezbytným překládacím zařízením pro námořní dopravu na krátké vzdálenosti;
C
:
regionální námořní přístavy: tyto přístavy nesplňují kritéria kategorií A a B, ale jsou umístěny v ostrovních, okrajových nebo nejvzdálenějších regionech, které propojují námořními vodními cestami a/nebo je spojují s centrálními regiony Unie.
Námořní přístavy kategorie A jsou na základě nejaktuálnějších údajů o přístavech vyznačeny na informativních mapách ve schématech uvedených v oddílu 5 přílohy I.
3. Kromě kritérií stanovených v článku 7 musí projekty námořních přístavů společného zájmu vztahující se k námořním přístavům zahrnutým do sítě transevropských námořních přístavů splňovat kritéria a specifikace uvedené v příloze II.
Článek 13
Námořní dálnice
1. Transevropská síť námořních dálnic má soustředit toky nákladní dopravy na námořní logistické trasy tak, aby se zlepšila stávající námořní spojení, která jsou životaschopná, pravidelná a často využívaná, nebo aby se vytvořila taková nová spojení pro přepravu zboží mezi členskými státy, a tím se snížilo přetížení silnic nebo se zlepšila dostupnost okrajových a ostrovních regionů a států. Námořní dálnice by neměly vylučovat kombinovanou přepravu osob a zboží za předpokladu, že nákladní doprava bude převažovat.
2. Transevropská síť námořních dálnic se skládá ze zařízení a infrastruktury pro nejméně dva přístavy ve dvou různých členských státech. Zařízení a infrastruktura zahrnují nejméně v jednom členském státě prvky, jako je zařízení přístavu, elektronické logistické systémy řízení, bezpečnost, ochranu, správní a celní řízení a infrastrukturu pro přímý přístup z moře a ze země, včetně způsobů pro zajištění celoroční splavnosti, zejména pomocí dostupných vlečných zařízení a zabezpečení zimního přístupu ledoborci.
3. Součástí transevropské sítě námořních dálnic jsou vodní cesty nebo kanály určené v části 4 přílohy I, které spojují dvě evropské námořní dálnice nebo dva jejich úseky a značně přispívají ke zkrácení námořních tras, zvýšení efektivnosti a úsporám času přepravy.
4. Projekty společného zájmu transevropské sítě námořních dálnic navrhují nejméně dva členské státy a jsou přizpůsobeny skutečným potřebám. Navrhované projekty obecně zahrnují státní i soukromý sektor v souladu s postupy, které, dříve než lze pomoc poskytnutou ze státních rozpočtů v případě potřeby doplnit o pomoc ze strany Unie, stanoví zadávací řízení v jedné z těchto podob:
a)
veřejná výzva k podávání návrhů organizovaná společně dotčenými členskými státy za účelem zřízení nových spojení z přístavu kategorie A podle definice v čl. 12 odst. 2, který je předem vybrán v rámci námořní oblasti, podle projektu č. 21 uvedeného v příloze III;
b)
pokud je poloha přístavů srovnatelná, veřejná výzva k podávání návrhů organizovaná společně dotčenými členskými státy a určená sdružením, ve kterých jsou zastoupeny alespoň přepravní společnosti a přístavy, které se nacházejí v jedné z námořních oblastí podle projektu č. 21 uvedeného v příloze III.
5. Projekty společného zájmu v transevropské síti námořních dálnic
a)
se zaměřují na zařízení a infrastrukturu, které tvoří síť námořních dálnic;
b)
aniž jsou dotčeny články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie, mohou zahrnovat podporu na zahájení činnosti, pokud je v důsledku zadávacího řízení podle odstavce 4 státní podpora považována za nutnou pro finanční životaschopnost projektu; podpora na zahájení činnosti je omezena na dva roky a poskytuje se pouze na podporu řádně odůvodněných kapitálových nákladů; podpora nesmí přesáhnout nejnižší odhadovanou částku nutnou k zahájení daných spojení; podpora nesmí vést k narušení hospodářské soutěže na relevantních trzích v rozporu se společným zájmem;
c)
mohou rovněž zahrnovat činnosti, které mají širší přínosy a nesouvisejí s konkrétními přístavy, například zpřístupnění zařízení pro rozbíjení ledu a bagrování lodí nebo informačních systémů včetně systémů řízení dopravy a systémů elektronických hlášení.
6. Projekty společného zájmu transevropské sítě námořních dálnic se předkládají Komisi ke schválení.
7. Komise do tří let předloží výboru uvedenému v čl. 21 odst. 1 počáteční seznam konkrétních projektů společného zájmu. Tímto upřesní koncepci námořních dálnic.
Tento seznam bude rovněž předán Evropskému parlamentu.
ČÁST 6
LETIŠTĚ
Článek 14
Charakteristiky
1. Transevropská síť letišť zahrnuje letiště na území Unie, která jsou otevřena komerční letecké přepravě a splňují kritéria stanovená v části 6 přílohy II. Tato letiště jsou klasifikována odlišně podle rozsahu a typu přepravy, kterou odbavují, a podle své funkce v rámci sítě. Umožňují rozvoj leteckých spojů a propojení letecké dopravy a jiných druhů dopravy.
2. Mezinárodní spojovací body a spojovací body Unie tvoří jádro transevropské sítě letišť. Spojení mezi Unií a ostatními zeměmi světa se uskutečňuje převážně prostřednictvím mezinárodních spojovacích bodů. Spojovací body Unie zajišťují v zásadě spojení uvnitř Unie, přičemž přeprava mimo Unii dosud představuje menší část jejich činnosti. Regionální spojovací body a přístupové body usnadňují přístup k jádru sítě nebo přispívají k dopravnímu otevření ostrovních nebo okrajových regionů.
3. Mezinárodní spojovací body a spojovací body Unie se případně postupně napojí na vysokorychlostní trati železniční sítě. Síť zahrnuje infrastruktury a zařízení, které umožňují integraci leteckých, železničních a případně i námořních dopravních služeb.
ČÁST 7
SÍŤ KOMBINOVANÉ DOPRAVY
Článek 15
Charakteristiky
Transevropská síť kombinované dopravy zahrnuje
a)
železniční tratě a vnitrozemské vodní cesty vhodné pro kombinovanou dopravu a námořní cesty, které případně v kombinaci s nejkratší možnou počáteční nebo konečnou silniční dopravou umožňují dálkovou přepravu zboží;
b)
intermodální terminály vybavené zařízením umožňujícím překládku mezi železnicí, vnitrozemskými vodními cestami, námořními trasami a silnicemi;
c)
po nezbytnou dobu vhodný vozový park, pokud to charakteristiky dosud nepřizpůsobené infrastruktury vyžadují.
ČÁST 8
ŘÍDICÍ A INFORMAČNÍ SÍŤ NÁMOŘNÍ DOPRAVY
Článek 16
Charakteristiky
Transevropská řídicí a informační síť námořní dopravy zahrnuje:
a)
pobřežní a přístavní systémy řízení dopravy;
b)
lokalizační systémy plavidel;
c)
oznamovací systémy pro plavidla přepravující nebezpečné věci nebo znečisťující látky;
d)
komunikační systémy pro tísňové situace a bezpečnost na moři.
ČÁST 9
ŘÍDICÍ SÍŤ LETECKÉ DOPRAVY
Článek 17
Charakteristiky
Transevropská řídicí síť letecké dopravy zahrnuje vzdušný prostor vyhrazený pro obecné letectví, letové cesty, navigační zařízení, systémy plánování a správy provozu a systém řízení letového provozu (kontrolní střediska, prostředky dohledu a komunikace), které jsou nezbytné pro bezpečné a efektivní letectví v evropském vzdušném prostoru.
ČÁST 10
LOKALIZAČNÍ A NAVIGAČNÍ SÍŤ
Článek 18
Charakteristiky
Transevropská síť lokalizačních a navigačních systémů zahrnuje družicové lokalizační a navigační systémy a systémy, které budou vymezeny v budoucím evropském radionavigačním plánu. Tyto systémy poskytují spolehlivé a efektivní služby pro stanovení polohy a navigaci, které mohou být využity ve všech druzích dopravy.
ČÁST 11
KOORDINACE MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 19
Evropský koordinátor
1. Pro usnadnění koordinovaného provádění určitých projektů, zejména přeshraničních projektů nebo úseků přeshraničních projektů zahrnutých mezi projekty, které jsou prohlášeny za projekty evropského zájmu podle článku 25, může Komise po dohodě s dotčenými členskými státy a po konzultaci s Evropským parlamentem jmenovat osobu „evropského koordinátora“.
2. Evropský koordinátor je vybírán zejména na základě svých zkušeností s evropskými orgány a znalostí, které se týkají financování a sociálně-ekonomického a environmentálního hodnocení významných projektů.
3. Rozhodnutí Komise o jmenování evropského koordinátora určí způsob, kterým má plnit úkoly podle odstavce 5.
4. Evropský koordinátor jedná jménem a v zastoupení Komise. Jeho působnost se obvykle týká jednoho projektu, zejména v případě přeshraničního projektu, ale v případě nutnosti může být rozšířena a může se vztahovat na celou významnou osu. Evropský koordinátor vypracuje společně s dotčenými členskými státy pracovní plán své činnosti.
5. Evropský koordinátor
a)
ve spolupráci s dotčenými členskými státy prosazuje společné metody hodnocení projektů a radí případně navrhovatelům projektů v otázkách financování projektů;
b)
každý rok vypracovává zprávu pro Evropský parlament, Komisi a dotčené členské státy o pokroku dosaženém při provádění jednoho nebo více projektů, za které odpovídá, o novém regulatorním nebo jiném vývoji, který by mohl ovlivnit charakteristiky projektů, a o obtížích a překážkách, které mohou vést ke značnému zpoždění oproti termínům uvedeným v příloze III;
c)
spolu s dotčenými členskými státy konzultuje s regionálními a místními orgány, provozovateli, uživateli dopravy a zástupci občanské společnosti, aby získal úplnější znalost poptávky po dopravních službách, možnostech investičního financování a druhu služeb, které je nutno zabezpečit pro usnadnění přístupu k takovému financování.
6. Dotčené členské státy spolupracují s evropským koordinátorem a poskytují mu informace nutné k plnění úkolů podle odstavce 5.
7. Aniž jsou dotčeny platné postupy stanovené právními předpisy Unie a vnitrostátními právními předpisy, může Komise požadovat stanovisko evropského koordinátora při posuzování žádostí o financování Unie u projektů nebo skupin projektů, za které evropský koordinátor odpovídá.
ČÁST 12
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Vnitrostátní plány a programy
Členské státy poskytují Komisi stručný přehled vnitrostátních plánů a programů, které sestavují pro rozvoj transevropské dopravní sítě, zejména pokud jde o projekty prohlášené za projekty evropského zájmu uvedené v článcích 24 až 27. Po přijetí vnitrostátních plánů a programů je členské státy zašlou Komisi pro informaci.
Článek 21
Výbor pro sledování hlavních směrů a výměnu informací
1. Komisi je nápomocen Výbor pro sledování hlavních směrů a výměnu informací (dále jen „výbor“); skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. V tomto výboru se uskutečňuje výměna informací o plánech a programech oznámených členskými státy a může být přezkoumána každá otázka vztahující se k rozvoji transevropské dopravní sítě.
Článek 22
Zpráva
Komise předloží každé dva roky Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o provádění hlavních směrů popsaných v tomto rozhodnutí.
Při sestavování této zprávy je Komisi nápomocen výbor.
Ke zprávě budou případně přiloženy legislativní návrhy na revizi hlavních směrů; tyto legislativní návrhy mohou případně zahrnovat změny seznamu prioritních projektů v příloze III nebo dodatky k tomuto seznamu projektů, které jsou v souladu s čl. 23 odst. 1. Revize se zaměří zejména na projekty, které přispívají k územní soudržnosti Unie v souladu s čl. 23 odst. 1 písm. e).
Článek 23
Prioritní projekty
1. Prioritní projekty jsou projekty společného zájmu podle článku 7, u kterých posouzení potvrdí, že:
a)
mají odstranit místo s nedostatečnou propustností nebo doplnit chybějící spojení na významné trase transevropské sítě, zejména pokud se jedná o přeshraničními projekty, překonání přírodních překážek nebo projekty s přeshraničním úsekem;
b)
mají takový rozsah, u kterého významně napomůže dlouhodobé plánování na evropské úrovni;
c)
celkově představují potenciální čisté sociálně-ekonomické přínosy a jiné sociálně-ekonomické výhody;
d)
významně zlepšují mobilitu zboží a osob mezi členskými státy, a tím také přispívají k interoperabilitě vnitrostátních sítí;
e)
přispívají k územní soudržnosti Unie integrací sítí nových členských států a zlepšováním spojení s okrajovými a ostrovními regiony;
f)
přispívají k udržitelnému rozvoji dopravy tím, že zlepšují bezpečnost a snižují škody na životním prostředí, které jsou způsobeny dopravou, zejména podporou přesunu druhů dopravy ve prospěch železnice, intermodální dopravy, vnitrozemských vodních cest a námořní dopravy;
g)
prokazují odhodlání dotčených členských států včas provést studie a hodnotící postupy pro dokončení práce v souladu s předem sjednaným datem, na základě vnitrostátních plánů nebo jiného rovnocenného dokumentu týkajícího se daného projektu.
2. Prioritní projekty, u nichž měly práce začít do roku 2010, jejich úseky a data sjednaná pro dokončení prací podle odst. 1 písm. g) jsou uvedeny v příloze III.
3. Do roku 2010 Komise vypracuje zprávu o pokroku a případně navrhne změny seznamu prioritních projektů určených v příloze III v souladu s odstavcem 1.
Článek 24
Prohlášení evropského zájmu
Prioritní projekty určené v příloze III jsou prohlášeny za projekty evropského zájmu. Toto prohlášení se provádí výhradně v souladu s postupem stanoveným ve Smlouvách a v právních aktech na nich založených.
Článek 25
Projekty prohlášené za projekty evropského zájmu
1. Aniž je dotčen právní základ daného finančního nástroje Unie, členské státy:
a)
při předkládání svých projektů v rámci Fondu soudržnosti podle nařízení Rady (ES) č. 1084/2006 ze dne 11. července 2006 o Fondu soudržnosti (13) přiřadí náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu;
b)
při předkládání svých projektů v rámci rozpočtu pro transevropské sítě v souladu s články 5 a 9 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 680/2007 ze dne 20. června 2007, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování finanční pomoci Společenství v oblasti transevropských dopravních a energetických sítí (14), přiřadí náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
2. Aniž je dotčen právní základ daného finančního nástroje Unie, Komise:
a)
podporuje členské státy, aby přihlížely k projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu při plánování programů strukturálních fondů, zejména v regionech, na které se vztahuje cíl „Konvergence“, s ohledem na vnitrostátní dopravní plány, které spadají do působnosti stávajících rámců podpory Unie;
b)
zajistí, aby země, které splňují podmínky pro využití nástroje předvstupní pomoci (NPP), přiřazovaly při předkládání svých projektů v rámci tohoto nástroje v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1085/2006 ze dne 17. července 2006, kterým se zřizuje nástroj předvstupní pomoci (NPP) (15), náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
3. Při odhadu svých finančních potřeb přiřadí Komise náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
Článek 26
Zpoždění při dokončení projektů prohlášených za projekty evropského zájmu
1. V případě značného zpoždění oproti konečnému termínu roku 2010 při zahájení prací na jednom z projektů prohlášených za projekty evropského zájmu požádá Komise dotčené členské státy, aby zpoždění do tří měsíců zdůvodnily. Na základě poskytnuté odpovědi konzultuje Komise všechny dotčené členské státy v zájmu řešení problému, který způsobil zpoždění.
Komise může po konzultaci s výborem a v rámci svého aktivního sledování provádění projektu, který byl prohlášen za projekt evropského zájmu, a s řádným ohledem na zásadu proporcionality rozhodnout o přijetí vhodných opatření. Dotčené členské státy mají před přijetím těchto opatření příležitost se k nim vyjádřit.
Evropský parlament je o každém přijatém opatření neprodleně informován.
Při přijímání těchto opatření bere Komise náležitě v úvahu podíl odpovědnosti každého dotčeného členského státu za zpoždění a zdrží se opatření, která by ovlivnila provádění projektu v členských státech, které nejsou za zpoždění odpovědné.
2. Pokud není projekt prohlášený za projekt evropského zájmu z větší části dokončen v přiměřené lhůtě po očekávaném datu dokončení uvedeném v příloze III a za zpoždění odpovídají všechny dotčené členské státy, Komise jej přezkoumá postupem podle odstavce 1 s cílem odejmout jeho zařazení jako projektu, který byl prohlášen za projekt evropského zájmu, s využitím přezkumného postupu uvedeného v čl. 22 třetím pododstavci.
Komise vždy přezkoumá projekt po uplynutí lhůty 15 let poté, co byl prohlášen za projekt evropského zájmu ve smyslu tohoto rozhodnutí.
Článek 27
Posuzování sociálně-ekonomických vlivů a vlivů na životní prostředí
1. Pět let po dokončení projektu prohlášeného za projekt evropského zájmu nebo jednoho z jeho úseků provedou dotčené členské státy posouzení jeho sociálně-ekonomických vlivů a jeho vlivů na životní prostředí, včetně jeho vlivů na obchod a volný pohyb osob a zboží mezi členskými státy, na územní soudržnost a udržitelný rozvoj. O výsledcích tohoto posouzení informují členské státy Komisi.
2. Pokud projekt prohlášený za projekt evropského zájmu zahrnuje přeshraniční úsek, který je z technického a finančního hlediska nedělitelný, koordinují dotčené členské státy své postupy při posuzování sociálně-ekonomických vlivů projektu a vynaloží veškeré úsilí na provedení mezinárodního přezkumu před vydáním stavebního povolení a ve stávajícím rámci.
3. Ostatní úseky projektů evropského zájmu členské státy koordinují v jednotlivých případech na dvoustranném nebo mnohostranném základě.
4. Koordinované akce nebo mezinárodní přezkum podle odstavce 2 se použijí, aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z právních předpisů Unie o ochraně životního prostředí, zejména povinnosti týkající se posuzování vlivů na životní prostředí. Dotčené členské státy informují Komisi o zahájení a výsledku takových koordinovaných akcí nebo mezinárodního přezkumu. Komise zahrne tyto informace do zprávy uvedené v čl. 22.
Článek 28
Přeshraniční úseky
V souvislosti s určitými prioritními projekty určí členské státy přeshraniční úseky mezi dvěma členskými státy včetně námořních dálnic na základě kritérií, která stanoví výbor, a oznámí je Komisi.
Půjde zejména o úseky, které jsou z technického a finančního hlediska nedělitelné nebo ke kterým s dotčené členské státy zaváží společně a pro které zavedou společnou strukturu.
Článek 29
Zrušení
Rozhodnutí č. 1692/96/ES se zrušuje.
Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze V.
Článek 30
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 31
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Ve Štrasburku dne 7. července 2010.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS Nr. 661/2010/ES
(2010. gada 7. jūlijs)
par Savienības pamatnostādnēm Eiropas transporta tīkla attīstībai
(pārstrādāta versija)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 172. panta pirmo daļu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 1692/96/EK (1996. gada 23. jūlijs) par Kopienas pamatnostādnēm Eiropas transporta tīkla attīstībai (3) ir vairākkārt būtiski grozīts (4). Ņemot vērā to, ka ir vajadzīgi jauni grozījumi, skaidrības labad būtu lietderīgi pārstrādāt minēto lēmumu.
(2)
Eiropas transporta tīklu izveide un attīstība tuvina tādus svarīgus Savienības mērķus kā iekšējā tirgus vienmērīga darbība un ekonomiskās un sociālās kohēzijas nostiprināšana.
(3)
Eiropas transporta tīkla izveidei un attīstīšanai Savienības teritorijā ir arī īpaši mērķi nodrošināt stabilus pasažieru un preču pārvadājumus ar iespējami labākajiem sociālajiem, ekoloģiskajiem un drošības nosacījumiem un integrēt visus transporta veidus, ņemot vērā to salīdzinošās priekšrocības. Viens no Eiropas tīkla iespējamiem aspektiem ir darbavietu radīšana.
(4)
Satiksmes plūsmas pieaugums, jo īpaši smago kravas transportlīdzekļu pieaugošā skaita dēļ, rada arvien lielāku noslogotību un sastrēgumus starptautiskajos transporta koridoros. Lai nodrošinātu preču un pasažieru starptautisko mobilitāti, ir svarīgi optimizēt Eiropas transporta tīkla caurlaides spēju.
(5)
Mazā kabotāža var, inter alia, atslogot satiksmi iekšzemes transporta maršrutos.
(6)
Tīkla integrēšanu Eiropas mērogā var attīstīt vienīgi pakāpeniski, sasaistot dažādus transporta veidus ar nolūku labāk izmantot katram no tiem piemītošās priekšrocības.
(7)
Savstarpējā savienojuma punkti, tostarp jūras ostas, iekšējās ostas un kombinētā transporta termināļi, ir priekšnoteikums dažādo transporta veidu integrēšanai multimodālā transporta tīklā.
(8)
Ņemot vērā to, ka veicamās darbības mērķus - proti, paredzēt galvenās nostādnes un prioritātes Eiropas transporta tīklu jomā - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka tādēļ, ņemot vērā vajadzību saskaņot šos mērķus, tos labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā lēmumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai.
(9)
Ir jāidentificē vispārējas intereses projekti, kas palīdz sasniegt šos mērķus un atbilst šādi noteiktās darbības prioritātēm. Būtu jāņem vērā vienīgi potenciāli ekonomiski dzīvotspējīgi projekti.
(10)
Ir vajadzība prioritāros projektus atzīt par Eiropas intereses projektiem, koncentrēt Savienības finansējumu šādiem projektiem un ieviest mehānismus, kas veicinātu koordināciju starp dalībvalstīm un atvieglinātu projektu pabeigšanu atbilstīgi vēlamajam grafikam.
(11)
Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 170. pantu Eiropas komunikāciju tīkla politikai būtu jāpalīdz stiprināt ekonomisko un sociālo kohēziju Savienībā. Lai sasniegtu šo mērķi, būtu jācenšas palielināt atbilstību starp Savienības pamatnostādnēm Eiropas transporta tīklam un attiecīgo Savienības līmenī pieejamo finanšu instrumentu plānošanu.
(12)
Prioritāro projektu a posteriori novērtēšanai būtu jāatvieglina pamatnostādņu un prioritāro projektu saraksta pārskatīšana nākotnē un jāpalīdz uzlabot dalībvalstu izmantotās a priori novērtēšanas metodes.
(13)
Dažiem privātiem un publiskiem projektiem, kam var būt ievērojama ietekme uz vidi, atļauja būtu jāpiešķir vienīgi pēc tam, kad atbilstoši pastāvošajiem Savienības noteikumiem iepriekš ir novērtēta šī iespējamā ietekme.
(14)
Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 11. pantu, nosakot un īstenojot Savienības politiku Eiropas komunikāciju tīklu jomā, būtu jāņem vērā vides aizsardzības prasības. Tas nozīmē, ka priekšroka ir tādu transporta veidu infrastruktūrai, kuri rada mazāku kaitējumu videi, proti, dzelzceļam, mazajai kabotāžai un pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem.
(15)
Vides novērtējums atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (5) nākotnē būtu jāveic visiem plāniem un programmām, kuru rezultātā rodas vispārējas intereses projekti. Transporta infrastruktūras finansējumam vajadzētu būt arī atkarīgam no atbilstības Savienības tiesību aktiem vides jomā, jo īpaši Padomes Direktīvai 85/337/EEK (1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (6), Padomes Direktīvai 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (7) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (8).
(16)
Saskaņā ar vispārējo mērķi nodrošināt personu un preču ilgtspējīgu mobilitāti būtu jāievieš mehānismi, kas atbalstītu jūras transporta maģistrāļu attīstību starp dalībvalstīm, lai samazinātu autoceļu noslogotību un/vai uzlabotu piekļuvi nomaļiem un salu reģioniem un valstīm. Šādu mehānismu izveidei, kuru atbalsta, inter alia, ar konkursa procedūrām, vajadzētu būt pārskatāmai un saskaņotai ar vajadzībām, un tā nekādā veidā nedrīkstētu būt pretrunā Savienības konkurences vai publiskā iepirkuma noteikumiem.
(17)
Var būt vajadzīga ciešāka koordinācija starp valstīm, kas iesaistītas attiecīgā maršruta projektos, lai uzlabotu ieguldījumu atdevi un veicinātu ieguldījumu saskaņošanu un apvienotu finansēšanas paketi.
(18)
Komisijai reizi divos gados būtu jāsniedz ziņojums par šā lēmuma īstenošanu, un līdz 2010. gadam Komisijai būtu jāizstrādā ziņojums par prioritāro projektu īstenošanā paveikto un, vajadzības gadījumā, jāierosina prioritāro projektu saraksta grozījumi.
(19)
Jo īpaši komiteja būtu jāpilnvaro sniegt palīdzību Komisijai, pārbaudot to, kā tiek īstenotas un attīstās ar ar šo lēmumu noteiktās pamatnostādnes.
(20)
Skaidrības labad Lēmuma Nr. 1692/96/EK I pielikums būtu jāaizstāj ar jaunu pielikumu, kurā iekļautas kartes, kas attiecas uz visām dalībvalstīm; ar to nodrošinātu, ka valstu kartes, kas jau ir iekļautas minētajā lēmumā, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (9), tiek papildinātas ar kartēm, kuras iekļautas 2003. gada Pievienošanās aktā. Turklāt attiecībā uz tīkla shēmu termiņš attiecībā uz visām dalībvalstīm ir 2020. gads,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
1. IEDAĻA
VISPĀRĪGI PRINCIPI
1. pants
Mērķis
1. Šā lēmuma mērķis ir noteikt pamatnostādnes, kas aptver Eiropas transporta tīkla jomā paredzēto pasākumu mērķus, prioritātes un vispārīgās nostādnes. Šīs pamatnostādnes identificē vispārējas intereses projektus, kuru īstenošanai būtu jāveicina tīkla attīstība visā Savienībā.
2. Pamatnostādnes, kas minētas 1. punktā, veido vispārīgu atsauces sistēmu, kuras uzdevums ir mudināt dalībvalstis un, attiecīgos gadījumos, Savienību īstenot vispārējas intereses projektus, kuru uzdevums ir nodrošināt Eiropas transporta tīkla kohēziju, savstarpēju sasaisti un savstarpēju izmantojamību, kā arī piekļuvi šim tīklam. Šo pamatnostādņu mērķis ir arī veicināt privātā sektora iesaisti.
3. Būtiskas prasības attiecībā uz Eiropas transporta tīkla savstarpēju izmantojamību, transporta telemātiku un palīgdienestiem ir definētas saskaņā ar Līgumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā (10) un atsevišķi no šā lēmuma.
2. pants
Mērķi
1. Eiropas transporta tīkls veidojams pakāpeniski līdz 2020. gadam, integrējot visas Savienības sauszemes, jūras un gaisa transporta infrastruktūras tīklus saskaņā ar I pielikuma kartēs norādītajām skicēm un/vai II pielikuma specifikācijām.
2. Tīklam:
a)
jānodrošina personu un preču ilgtspējīga pārvietošanās teritorijā bez iekšējām robežām ar iespējami labākajiem sociālajiem un drošības nosacījumiem, palīdzot sasniegt Savienības mērķus, jo īpaši attiecībā uz vidi un konkurenci, un jāpalīdz stiprināt ekonomisko un sociālo kohēziju;
b)
jāpiedāvā lietotājiem augstas kvalitātes infrastruktūra ar pieņemamiem ekonomiskajiem nosacījumiem;
c)
jāaptver visi transporta veidi, ņemot vērā to salīdzinošās priekšrocības;
d)
jāļauj optimāli izmantot esošās jaudas;
e)
jāpieļauj pēc iespējas lielāka transporta veidu savstarpēja izmantojamība un jāveicina dažādu transporta veidu kopdarbība;
f)
jābūt pēc iespējas ekonomiski dzīvotspējīgam;
g)
jāaptver visa dalībvalstu teritorija, lai atvieglotu piekļuvi kopumā, sasaistītu salas, nošķirtus un nomaļus reģionus ar centrālajiem reģioniem un bez sastrēgumiem savstarpēji savienotu Savienības lielākās konurbācijas un reģionus;
h)
jāspēj pieslēgties Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstu, Centrāleiropas un Austrumeiropas valstu un Vidusjūras valstu tīkliem, vienlaikus veicinot savstarpēju izmantojamību un piekļuvi šiem tīkliem, ciktāl tas ir Savienības interesēs.
3. pants
Tīkla darbības joma
1. Eiropas tīklu veido transporta infrastruktūras, satiksmes vadības sistēmas un vietas noteikšanas un navigācijas sistēmas.
2. Transporta infrastruktūru veido autoceļu, dzelzceļu un iekšējo ūdensceļu tīkli, jūras maģistrāles, jūras ostas un iekšējo ūdensceļu ostas, lidostas un citi dažādu transporta veidu savstarpējā savienojuma punkti.
3. Satiksmes vadības sistēmas un vietas noteikšanas un navigācijas sistēmas ietver vajadzīgās tehniskās iekārtas un informācijas un elektrosakaru sistēmas, kas nodrošina tīkla saskaņotu darbību un satiksmes efektīvu vadību.
4. pants
Pasākumu vispārīgās nostādnes
Savienības pasākumu vispārīgās nostādnēs aptvertie jautājumi ir:
a)
tīklu skiču izstrāde un pārskatīšana;
b)
vispārējas intereses projektu apzināšana;
c)
esošā tīkla pielāgošana;
d)
tīkla savstarpējas izmantojamības veicināšana;
e)
transporta veidu optimāla kombinēšana, inter alia, veidojot savstarpējo savienojumu centrus, kam kravu gadījumā vajadzētu būt izvietotiem pēc iespējas tālāk no pilsētām, lai ļautu pēc iespējas efektīvāk izpausties dažādu transporta veidu kopdarbībai;
f)
finanšu palīdzības konsekvence un savstarpēja papildināmība atbilstoši noteikumiem, ko piemēro katram finansēšanas instrumentam;
g)
pētniecība un izstrāde;
h)
sadarbība ar attiecīgām trešām valstīm, attīstot tīklu un slēdzot ar tām piemērotus nolīgumus;
i)
dalībvalstu un starptautisku organizāciju mudināšana palīdzēt sasniegt Savienības mērķus;
j)
pastāvīgas sadarbības veicināšana starp ieinteresētajām pusēm;
k)
citi 2. panta 2. punktā minēto mērķu sasniegšanai vajadzīgie pasākumi.
5. pants
Prioritātes
Ņemot vērā 2. panta 2. punktā noteiktos mērķus un 4. pantā noteiktās pasākumu vispārīgās nostādnes, prioritātes ir:
a)
vajadzīgo pamatposmu un savstarpējo savienojumu izveide un attīstība, lai novērstu sastrēgumus, aizpildītu trūkstošos posmus un pabeigtu galvenos maršrutus, jo īpaši to pārrobežas posmus, šķērsotu dabiskos šķēršļus un uzlabotu savstarpējo izmantojamību galvenajos maršrutos;
b)
infrastruktūras izveide un attīstība, kas veicina valsts mēroga tīklu savstarpēju savienošanu, lai atvieglinātu, pirmkārt, salu vai tām līdzīgu teritoriju, nošķirto, nomaļo un attālāko reģionu savienošanu un, otrkārt, Savienības centrālo reģionu savienošanu, jo īpaši nolūkā samazināt augstās transporta izmaksas šajās teritorijās;
c)
nepieciešamie pasākumi, lai pakāpeniski nodrošinātu savstarpēji izmantojamu dzelzceļa tīklu, tostarp, kur iespējams, maršrutus, kas pielāgoti kravu pārvadājumiem;
d)
nepieciešamie pasākumi, kas veicina jūras pārvadājumus lielos attālumos, mazajā kabotāžā un pa iekšējiem ūdensceļiem;
e)
nepieciešamie pasākumi, lai integrētu dzelzceļa un gaisa transportu, jo īpaši ar dzelzceļa piekļuvi lidostām attiecīgos gadījumos, un vajadzīgās infrastruktūras un iekārtas;
f)
esošās un jaunās infrastruktūras caurlaides spējas un efektivitātes optimizācija, pārvadātāju sadarbības veicināšana un tīkla drošības un uzticamības uzlabošana, izveidojot un uzlabojot kombinētās satiksmes termināļus un to piekļuvi infrastruktūrai un/vai izmantojot automatizētās sistēmas;
g)
drošības un vides apsvērumu integrācija Eiropas transporta tīkla projektēšanā un īstenošanā;
h)
personu un preču pastāvīgu pārvietošanās iespēju attīstība atbilstīgi Savienības ilgtspējīgas attīstības mērķiem.
6. pants
Trešo valstu tīkli
To, kā Savienība veicina vispārējas intereses projektus un tīkla savstarpējus savienojumus un savstarpēju izmantojamību, lai nodrošinātu trešo valstu tīklu savietojamību ar Eiropas transporta tīklu, nosaka katrā atsevišķā gadījumā atbilstoši attiecīgajām procedūrām Līgumos.
7. pants
Vispārējas intereses projekti
1. Vispārējas intereses projekti veido kopēju mērķi, kura īstenošana ir atkarīga no to gatavības pakāpes un pieejamiem finanšu resursiem, neietekmējot dalībvalsts vai Savienības finanšu saistības.
2. Saskaņā ar Līgumu noteikumiem, jo īpaši attiecībā uz konkurences jautājumiem, par vispārējas intereses projektu uzskata jebkuru projektu, kas:
a)
ir vērsts uz 2. panta 2. punktā izklāstīto mērķu sasniegšanu;
b)
attiecas uz 3. panta 1. punktā aprakstīto tīklu;
c)
atbilst vienai vai vairākām prioritātēm, kas noteiktas 5. pantā; un
d)
ir ekonomiskā ziņā potenciāli dzīvotspējīgs, pamatojoties uz sociālekonomisko izmaksu un ieguvumu analīzi.
3. Projekti attiecas uz kādu no elementiem tīklā, kas aprakstīts 9. līdz 18. pantā, un jo īpaši:
a)
attiecas uz I pielikuma kartēs noteiktajiem ceļiem; un/vai
b)
atbilst specifikācijām vai kritērijiem, kas sniegti II pielikumā.
4. Dalībvalstis veic visus pasākumus, ko tās atbilstīgi 1. panta 2. punktā izklāstītajiem principiem uzskata par vajadzīgiem.
8. pants
Vides aizsardzība
1. Projektu plānošanā un īstenošanā dalībvalstis ņem vērā vides aizsardzību, atbilstīgi Direktīvai 85/337/EEK veicot ietekmes uz vidi novērtēšanu īstenojamajiem vispārējas intereses projektiem un piemērojot Direktīvas 92/43/EEK un 79/409/EEK.
No 2004. gada 21. jūlija vides novērtēšanu plāniem un programmām, kuru rezultātā rodas šādi projekti, jo īpaši tad, ja tie attiecas uz jauniem maršrutiem vai citu nozīmīgu infrastruktūras mezglu attīstību, veic dalībvalstis atbilstīgi Direktīvai 2001/42/EK.
Sagatavojot attiecīgos plānus un programmas atbilstīgi Direktīvas 2001/42/EK 8. pantam, dalībvalstis ņem vērā tādas vides novērtēšanas rezultātus.
2. Pirms 2004. gada 21. jūlija Komisija ar dalībvalstu piekrišanu izveido atbilstīgas metodes ietekmes uz vidi stratēģiskās novērtēšanas ieviešanai ar mērķi, inter alia, nodrošināt atbilstīgu koordināciju, izvairīties no darbu dublēšanas un panākt pārrobežu projektu un koridoru plānošanas procesu vienkāršošanu un paātrināšanu.
Šā darba rezultātus un dalībvalstu atbilstīgi Direktīvai 2001/42/EK īstenoto Eiropas tīklu projektu vides novērtēšanas rezultātus Komisija pēc vajadzības ņem vērā savā ziņojumā par pamatnostādnēm un iespējamajos tam pievienotajos tiesību aktu priekšlikumos par pamatnostādņu pārskatīšanu, kā paredzēts šā lēmuma 22. pantā.
2. IEDAĻA
CEĻU TĪKLS
9. pants
Raksturojums
1. Eiropas ceļu tīkls sastāv no esošiem, jauniem vai pielāgojamiem autoceļiem un augstas kvalitātes ceļiem, kuriem:
a)
ir svarīga nozīme tālsatiksmē; vai
b)
kas veido apvadu galvenajām pilsētkopām tīklā identificētajos maršrutos; vai
c)
nodrošina savienojumu ar citiem transporta veidiem; vai
d)
sasaista nošķirtus sauszemes reģionus un nomaļos reģionus ar Savienības centrālajiem reģioniem.
2. Tīkls nodrošina lietotājiem augstu, vienveidīgu un pastāvīgu apkalpošanas, ērtību un drošības līmeni.
3. Tīkls ietver arī infrastruktūru satiksmes vadībai, lietotāju informācijai, starpgadījumu un ārkārtas gadījumu novēršanai un maksas elektroniskai iekasēšanai, un šādas infrastruktūras pamatā ir aktīva sadarbība starp satiksmes vadības sistēmām Eiropas, valstu un reģionālā līmenī un ceļojumu un satiksmes informācijas un pievienotās vērtības pakalpojumu sniedzējiem, kuri nodrošinās vajadzīgo savstarpējo papildināmību ar lietojumiem, kuru izmantošanu veicina saskaņā ar Eiropas telekomunikāciju tīklu programmu.
3. IEDAĻA
DZELZCEĻA TĪKLS
10. pants
Īpašības
1. Dzelzceļa tīklu veido ātrgaitas dzelzceļa līnijas un parastās dzelzceļa līnijas.
2. Neatkarīgi no tā, vai ātrgaitas dzelzceļa tīklā ir izmantotas pašreizējās vai jaunās tehnoloģijas, to veido:
a)
īpaši izbūvētas ātrgaitas līnijas, kuras aprīkotas kustībai ar ātrumu, kas ir 250 km/h vai lielāks;
b)
īpaši modernizētas ātrgaitas līnijas, kuras aprīkotas kustībai ar ātrumu, kas ir apmēram 200 km/h;
c)
īpaši modernizētas ātrgaitas līnijas vai īpaši ātrgaitai būvētas līnijas, kuras pievienotas ātrgaitas dzelzceļa tīklam un kurām topogrāfisku vai vides, reljefa vai pilsētplānošanas ierobežojumu dēļ piemīt specifiskas īpašības, un kurās ātrums jāpielāgo katrā konkrētā gadījumā.
Ātrgaitas dzelzceļa tīklu veido līnijas, kuras norādītas I pielikuma 3. iedaļā. Būtiskās prasības un savstarpējās izmantojamības tehniskās specifikācijas, kas piemērojamas ātrgaitas dzelzceļa līnijām, izmantojot pašreizējās tehnoloģijas, nosaka atbilstīgi Padomes Direktīvai 96/48/EK (1996. gada 23. jūlijs) par Eiropas ātrgaitas dzelzceļu sistēmas savstarpēju izmantojamību (11). Dalībvalstis iepriekš informē Komisiju par ikvienas ātrgaitas dzelzceļa līnijas atklāšanu un tās tehniskajiem parametriem.
3. Parasto dzelzceļa tīklu veido līnijas pasažieru un kravas parastajiem pārvadājumiem pa dzelzceļu, tostarp 15. pantā minētā Eiropas kombinētā transporta tīkla dzelzceļa posmi, pieslēgumi vispārējas intereses jūras un iekšējām ostām un kravas termināļiem, kuri ir pieejami visiem pārvadātājiem. Būtiskās prasības un savstarpējās izmantojamības tehniskās specifikācijas, kas piemērojamas parastajām dzelzceļa līnijām, definē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2001/16/EK (2001. gada 19. marts) par Eiropas parasto dzelzceļu sistēmas savstarpēju izmantojamību (12).
4. Dzelzceļa tīklā iekļauj infrastruktūras un iekārtas, kas ļauj integrēt dzelzceļa transportu un autotransportu un, ja vajadzīgs, jūras un gaisa transporta pakalpojumus. Šajā sakarā īpaša uzmanība veltāma reģionālo lidostu savienojumam ar tīklu.
5. Dzelzceļa tīkls veic vismaz vienu no šādām funkcijām:
a)
tam ir nozīmīga loma tālsatiksmes pasažieru pārvadājumos;
b)
tas attiecīgā gadījumā nodrošina savstarpējo savienojumu ar lidostām;
c)
tas nodrošina piekļuvi reģionālajiem un vietējiem dzelzceļa tīkliem;
d)
tas veicina kravu pārvadājumus, nosakot un attīstot maģistrālos ceļus, kas paredzēti kravu pārvadājumiem, vai maršrutus, kuros preču vilcieniem ir priekšroka;
e)
tam ir nozīmīga loma kombinētajā transportā;
f)
tas nodrošina savstarpējo savienojumu ar mazo kabotāžu un iekšējiem ūdensceļiem caur vispārējas intereses ostām.
6. Dzelzceļa tīkls lietotājiem sniedz augsta līmeņa kvalitāti un drošību, pateicoties tā nepārtrauktībai un pakāpeniskai savstarpējās izmantojamības nodrošināšanai, kuru jo īpaši panāk ar tehnisko saskaņošanu un ERTMS saskaņoto kontroles un vadības sistēmu, ko iesaka Eiropas dzelzceļu tīklam. Tālab Komisija, apspriedusies ar dalībvalstīm, izveido īstenošanas plānu, kas koordinēts ar valstu plāniem.
4. IEDAĻA
IEKŠĒJO ŪDENSCEĻU TĪKLS UN IEKŠĒJĀS OSTAS
11. pants
Raksturojums
1. Eiropas iekšējo ūdensceļu tīklu veido upes, kanāli un dažādi atzarojumi un posmi, kas tos savieno. Tas ļauj, inter alia, savstarpēji savienot rūpniecības reģionus un lielākās konurbācijas un saistīt tos ar ostām.
2. Tīklā ietilpstošajiem ūdensceļiem ir obligāti tādi tehniskie parametri, kas noteikti IV kategorijas ūdensceļam, kurš ļauj izbraukt kuģim vai stumjamu liellaivu virknei garumā no 80 līdz 85 m un 9,50 m platumā. Modernizējot vai izbūvējot tīklā ietilpstošu ūdensceļu, tehniskajām specifikācijām būtu jāatbilst vismaz IV kategorijai, būtu jāļauj vēlāk sasniegt Va/Vb kategoriju un būtu jānodrošina kombinētajā transportā izmantojamu kuģu kustība. Minētā Va kategorija ļauj uzņemt kuģi vai stumjamu liellaivu virkni garumā līdz 110 m un platumā līdz 11,40 m, bet Vb kategorija ļauj uzņemt stumjamu liellaivu virkni garumā no 172 līdz 185 m un platumā līdz 11,40 m.
3. Iekšējās ostas ir tīkla daļa, jo īpaši kā savienojuma punkti starp 2. punktā un 15. pantā minētajiem ūdensceļiem un citiem transporta veidiem.
4. Tīkls ietver iekšējās ostas, kuras:
a)
ir izmantojamas komerciālajiem pārvadājumiem;
b)
atrodas iekšējo ūdensceļu tīklā, kā parādīts skicē I pielikuma 4. iedaļā;
c)
ir sasaistītas ar citiem Eiropas transporta maršrutiem, kā parādīts I pielikumā; un
d)
ir aprīkotas ar pārkraušanas iekārtām intermodālajam transportam vai kuru kravu apgrozījuma apjoms ir vismaz 500 000 tonnu gadā.
Iekšējās ostas, kas minētas d) apakšpunktā, ir norādītas I pielikumā.
5. Tīkls ietver arī satiksmes vadības infrastruktūru. Tas jo īpaši nozīmē savstarpēji izmantojamas, automatizētas satiksmes un transporta sistēmas izveidi, kas pazīstama kā “Upju informācijas pakalpojumi” un paredzēta, lai uzlabotu iekšējo ūdensceļu tīkla esošo caurlaides spēju un drošību un uzlabotu savstarpējo izmantojamību ar citiem transporta veidiem.
5. IEDAĻA
JŪRAS OSTAS
12. pants
Raksturojums
1. Jūras ostas ļauj attīstīties jūras transportam un ir posmi kuģu satiksmei ar salām un jūras transporta un citu pārvadājumu veidu savienojuma mezgli. Tās nodrošina pārvadātājus ar aprīkojumu un pakalpojumiem. To infrastruktūra nodrošina plaša diapazona pakalpojumus pasažieru un kravu pārvadājumiem, tostarp prāmju pakalpojumus un tuvu un tālu jūras pārvadājumu pakalpojumus, ietverot piekrastes kuģu satiksmi, Savienībā un starp Savienību un trešām valstīm.
2. Eiropas transporta tīklā iekļautās jūras ostas atbilst kādai no turpmāk definētajām kategorijām A, B vai C:
A
.
starptautiskas jūras ostas: ostas, kuru ikgadējā apgrozība ir vismaz 1,5 miljoni tonnu kravas vai 200 000 pasažieru un kuras, ja vien tas nav neiespējami, ir savienotas ar Eiropas transporta tīkla sauszemes elementiem un tādējādi ieņem svarīgu vietu starptautiskajā jūras transportā;
B
.
Savienības jūras ostas, kas nav iekļautas A kategorijā: šo ostu ikgadējā apgrozība ir vismaz 0,5 miljoni tonnu kravu vai no 100 000 līdz 199 999 pasažieriem, un tās, ja vien tas nav neiespējami, ir savienotas ar Eiropas transporta tīkla sauszemes elementiem un aprīkotas ar vajadzīgajām pārkraušanas iekārtām īsiem pārvadājumiem pa jūru;
C
.
reģionālās ostas: šīs ostas neatbilst A un B kategorijas kritērijiem, tomēr tās atrodas salu, nošķirtos vai attālos reģionos, tos ar jūras satiksmi savienojot savā starpā un/vai ar Savienības centrālajiem reģioniem.
A kategorijas jūras ostas ir parādītas orientējošajās kartēs I pielikuma 5. iedaļas skicēs, pamatojoties uz jaunākajiem datiem par ostām.
3. Papildus tiem kritērijiem, kas izklāstīti 7. pantā, tie jūras ostu vispārējas intereses projekti, kas attiecas uz Eiropas jūras ostu tīklā iekļautajām jūras ostām, atbilst II pielikuma kritērijiem un specifikācijām.
13. pants
Jūras maģistrāles
1. Eiropas jūras maģistrāļu tīkls ir paredzēts, lai koncentrētu kravu plūsmas jūras loģistikas maršrutos nolūkā uzlabot esošos jūras transporta posmus vai izveidot jaunus, dzīvotspējīgus regulāra un bieža jūras transporta posmus kravu pārvadāšanai starp dalībvalstīm, kas samazinātu autoceļu noslogotību un/vai uzlabotu piekļuvi nomaļiem un salu reģioniem un valstīm. Jūras maģistrāles nedrīkst būt šķērslis pasažieru un kravu kombinētajam transportam, ja vien dominē kravu pārvadāšana.
2. Eiropas jūras maģistrāļu tīklu veido aprīkojums un infrastruktūra, iekļaujot vismaz divas ostas divās dažādās dalībvalstīs. Aprīkojums un infrastruktūra vismaz vienā dalībvalstī ietver tādus elementus kā ostas iekārtas, elektroniskās loģistikas vadības sistēmas, drošības un administratīvās un muitas procedūras, kā arī infrastruktūru tiešai piekļuvei sauszemei un jūrai, tostarp veidus, kā nodrošināt navigāciju visa gada laikā, jo īpaši padziļināšanas iekārtas un ledlaužus piekļuvei ostām ziemā.
3. Ūdensceļi vai kanāli, kā norādīts I pielikuma 4. iedaļā, kuri savieno divas Eiropas jūras maģistrāles vai to posmus un sniedz būtisku ieguldījumu jūras maršrutu saīsināšanā, efektivitātes palielināšanā un kuģošanas laika ietaupīšanā, ir daļa no Eiropas jūras maģistrāļu tīkla.
4. Eiropas jūras maģistrāļu tīkla vispārējas intereses projektus ierosina vismaz divas dalībvalstis, un tie atbilst faktiskajām vajadzībām. Ierosinātajos projektos parasti iesaista gan valsts, gan privāto sektoru atbilstīgi procedūrām, kuras - pirms tam, kad no valsts budžeta piešķirtā palīdzība var vajadzības gadījumā tikt papildināta ar palīdzību no Savienības - paredz konkursu vienā no šiem veidiem:
a)
paziņojums par atklātu konkursu, ko kopīgi organizē attiecīgās dalībvalstis un kas paredzēts, lai izveidotu jaunas līnijas no A kategorijas ostām, kuras definētas 12. panta 2. punktā un kuras šīs valstis iepriekš izvēlas katrā jūras reģionā, kā norādīts projektā Nr. 21, kas minēts III pielikumā;
b)
paziņojums par atklātu konkursu, kuru kopīgi organizē attiecīgās dalībvalstis un mērķa konsorciji, kuri apvieno vismaz tās kuģniecības sabiedrības un ostas, kas atrodas vienā no jūras reģioniem, kā norādīts projektā Nr. 21, kas minēts III pielikumā, ciktāl ostu atrašanās vietas ir salīdzināmas.
5. Eiropas jūras maģistrāļu tīkla vispārējas intereses projektos:
a)
darbību koncentrē uz aprīkojumu un infrastruktūru, kura veido jūras maģistrāļu tīklu;
b)
neskarot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu, var ietver sākuma palīdzību, ja 4. punktā minētā konkursa rezultātā projekta finansiālajai dzīvotspējai ir nepieciešams valsts atbalsts; sākuma palīdzības ilgums nepārsniedz divus gadus, un to piešķir tikai pienācīgi pamatotu kapitāla izmaksu atbalstam; palīdzība nedrīkst pārsniegt minimālo aprēķināto apjomu, kas vajadzīgs, lai sāktu attiecīgo līniju darbību; palīdzība nedrīkst izraisīt konkurences traucējumus attiecīgajos tirgos pretēji vispārējām interesēm;
c)
var arī iekļaut tādas darbības, no kurām ir plašāks labums un kuras nav saistītas ar konkrētām ostām, piemēram, padarot pieejamas iekārtas ledus laušanas un bagarēšanas darbībām, kā arī informācijas sistēmas, tostarp satiksmes vadības un elektroniskās ziņošanas sistēmas.
6. Eiropas jūras maģistrāļu tīkla vispārējas intereses projektus nosūta Komisijai apstiprināšanai.
7. Komisija trīs gados iesniedz 21. panta 1. punktā minētajai komitejai sākotnējo sarakstu ar konkrētajiem vispārējas intereses projektiem, tādējādi konkretizējot jūras maģistrāļu jēdzienu.
Šo sarakstu nosūta arī Eiropas Parlamentam.
6. IEDAĻA
LIDOSTAS
14. pants
Raksturojums
1. Eiropas lidostu tīklu veido lidostas, kuras atrodas Savienības teritorijā, kuras var izmantot komerciāliem gaisa pārvadājumiem un kuras atbilst II pielikuma 6. iedaļā noteiktajiem kritērijiem. Šīs lidostas klasificē atšķirīgi, ņemot vērā satiksmes apjomu un veidu, kā arī ņemot vērā to funkcijas tīklā. Tās ļauj attīstīt lidojumu savienojumus un gaisa transporta savienojumus ar citiem transporta veidiem.
2. Starptautiskie satiksmes mezgli un Savienības satiksmes mezgli veido Eiropas lidostu tīkla pamatu. Savienojumi starp Savienību un pārējo pasauli notiek galvenokārt starptautiskajos satiksmes mezglos. Savienības satiksmes mezgli pamatā nodrošina savienojumus Savienības robežās, bet savienojumi ārpus Savienības joprojām ir salīdzinoši neliela to darbības daļa. Reģionālās satiksmes mezgli un piekļuves punkti ļauj nokļūt līdz pamattīklam vai līdz nomaļiem un nošķirtiem reģioniem.
3. Starptautiskos un Savienības satiksmes mezglus vajadzības gadījumā pakāpeniski savieno ar dzelzceļa tīkla ātrgaitas līnijām. Dzelzceļa tīklā iekļauj infrastruktūras un iekārtas, kas ļauj integrēt dzelzceļa transportu un gaisa transportu un, ja vajadzīgs, jūras transporta pakalpojumus.
7. IEDAĻA
KOMBINĒTĀ TRANSPORTA TĪKLS
15. pants
Raksturlielumi
Eiropas kombinētā transporta tīklu veido:
a)
kombinētajam transportam piemēroti dzelzceļi un iekšējie ūdensceļi un jūras ceļi, kas - attiecīgā gadījumā apvienojumā ar īsāko iespējamo sākuma un/vai gala kravu autopārvadājumu posmu - ļauj pārvadāt preces lielos attālumos;
b)
intermodālie termināļi, kas aprīkoti ar iekārtām, kuras ļauj veikt pārkraušanu starp dzelzceļu, iekšējiem ūdensceļiem, kuģošanas līnijām un autoceļiem;
c)
pagaidu piemērots ritošais sastāvs, ja tas nepieciešams sakarā ar vēl nepielāgotas infrastruktūras raksturlielumiem.
8. IEDAĻA
KUĢOŠANAS VADĪBAS UN INFORMĀCIJAS TĪKLS
16. pants
Raksturojums
Eiropas kuģošanas vadības un informācijas tīkls attiecas uz:
a)
piekrastes un ostu kuģošanas vadības sistēmām;
b)
kuģu vietas noteikšanas sistēmām;
c)
ziņošanas sistēmām kuģiem, kuri pārvadā bīstamas vai piesārņojošas kravas;
d)
jūras avāriju un drošības sakaru sistēmām.
9. IEDAĻA
GAISA SATIKSMES PĀRVALDĪBAS TĪKLS
17. pants
Raksturojums
Eiropas gaisa satiksmes pārvaldības tīklu veido vispārējas intereses aviācijai atvēlētā gaisa telpa, gaisa satiksmes līnijas, aeronavigācijas līdzekļi, satiksmes plānošanas un pārvaldības sistēmas un gaisa satiksmes vadības sistēma (dispečeru centri, uzraudzības un sakaru iekārtas), kas vajadzīgi drošai un efektīvai aviācijai Eiropas gaisa telpā.
10. IEDAĻA
VIETAS NOTEIKŠANAS UN NAVIGĀCIJAS TĪKLS
18. pants
Raksturojums
Eiropas vietas noteikšanas un navigācijas sistēmu tīklu veido satelītu vietas noteikšanas un navigācijas sistēmas un sistēmas, kas būs jānosaka topošajā Eiropas Radionavigācijas plānā. Šīs sistēmas sniedz drošu un efektīvu vietas noteikšanas un navigācijas pakalpojumu, ko var izmantot visi transporta veidi.
11. IEDAĻA
KOORDINĀCIJA STARP DALĪBVALSTĪM
19. pants
Eiropas koordinators
1. Lai veicinātu to, ka koordinēti tiek īstenoti konkrēti projekti, jo īpaši pārrobežu projekti vai pārrobežu projektu posmi, kas iekļauti starp 25. pantā minētajiem Eiropas interešu projektiem, Komisija pēc vienošanās ar attiecīgajām dalībvalstīm un apspriešanās ar Eiropas Parlamentu var iecelt personu, ko sauc par “Eiropas koordinatoru”.
2. Eiropas koordinatoru izvēlas, jo īpaši pamatojoties uz viņa pieredzi saistībā ar Eiropas iestādēm un zināšanām par jautājumiem, kas attiecas uz galveno projektu finansēšanu un sociālekonomisko un vides novērtējumu.
3. Komisijas lēmumā iecelt Eiropas koordinatoru norāda, kā viņš veiks uzdevumus, kas norādīti 5. punktā.
4. Eiropas koordinators rīkojas Komisijas vārdā. Eiropas koordinatora pārziņā parasti ir viens projekts, jo īpaši pārrobežu projekta gadījumā, bet, vajadzības gadījumā to var paplašināt, lai ietvertu visu galveno asi. Eiropas koordinators kopā ar attiecīgajām dalībvalstīm izveido darba plānu savām darbībām.
5. Eiropas koordinators:
a)
sadarbībā ar attiecīgajām dalībvalstīm veicina kopējas metodes projektu novērtēšanai un, attiecīgā gadījumā, sniedz padomu projektu virzītājiem par projektu finansiālo paketi;
b)
katru gadu sagatavo ziņojumu Eiropas Parlamentam, Komisijai un attiecīgajām dalībvalstīm par panākumiem, īstenojot projektu(-us), par ko viņš atbild, par reglamentējošiem vai citādiem jaunievedumiem, kas var ietekmēt projektu īpatnības, un par visām grūtībām un šķēršļiem, kas var radīt būtisku aizkavēšanos attiecībā uz III pielikumā noteiktajiem termiņiem;
c)
kopā ar attiecīgajām dalībvalstīm apspriežas ar reģionālajām un vietējām iestādēm, pārvadātājiem, transporta izmantotājiem un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, lai gūtu pilnīgākas zināšanas par transporta pakalpojumu pieprasījumu, ieguldījumu finansēšanas iespējām un to, kāda veida pakalpojumi jāsniedz, lai atvieglinātu piekļuvi šādam finansējumam.
6. Attiecīgās dalībvalstis sadarbojas ar Eiropas koordinatoru un sniedz viņam visu vajadzīgo informāciju, lai izpildītu 5. punktā minētos uzdevumus.
7. Neskarot Savienības un valstu tiesību aktos noteiktās piemērojamās procedūras, Komisija var lūgt Eiropas koordinatora viedokli, kad tā pārbauda pieteikumus uz Savienības finansējumu projektiem vai to grupām, par kurām Eiropas koordinators atbild.
12. IEDAĻA
KOPĒJI NOTEIKUMI
20. pants
Valsts plāni un programmas
Dalībvalstis iesniedz Komisijai to valsts plānu un programmu kopsavilkumus, ko tās izstrādā nolūkā attīstīt Eiropas transporta tīklu, jo īpaši attiecībā uz 24. līdz 27. pantā minētajiem projektiem, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem. Tiklīdz valsts plāni un programmas ir pieņemtas, dalībvalstis tās nosūta Komisijai zināšanai.
21. pants
Pamatnostādņu uzraudzības un informācijas apmaiņas komiteja
1. Komisijai palīdz Pamatnostādņu uzraudzības un informācijas apmaiņas komiteja, turpmāk “komiteja”, kurā ir dalībvalstu pārstāvji un kuras priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis.
2. Komiteja apmainās ar informāciju par dalībvalstu izziņotajiem plāniem un programmām un var lemt par visiem jautājumiem, kas attiecas uz Eiropas transporta tīkla attīstību.
22. pants
Ziņojums
Komisija reizi divos gados iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai ziņojumu par šajā lēmumā izklāstīto pamatnostādņu īstenošanu.
Komiteja palīdz Komisijai sagatavot ziņojumu.
Ziņojumam vajadzības gadījumā pievieno tiesību aktu projektus, kuros pārskata pamatnostādnes; vajadzības gadījumā šajos tiesību aktu projektos var iekļaut grozījumus III pielikumā iekļautajā prioritāro projektu sarakstā vai papildinājumus šim projektu sarakstam, kas atbilst 23. panta 1. punktam. Pārskatīšanā jo īpaši ņem vērā projektus, kas veicina Savienības teritoriālo kohēziju atbilstīgi 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam.
23. pants
Prioritārie projekti
1. Prioritāri projekti ir 7. pantā minētie vispārējas intereses projekti, ja pārbaudē tiek apstiprināts, ka tie:
a)
ir paredzēti, lai novērstu sastrēgumus vai aizpildītu trūkstošus posmus nozīmīgos Eiropas tīkla maršrutos, jo īpaši projekti, kuri ir pārrobežu projekti, šķērso dabiskos šķēršļus vai kuros ir pārrobežas posms;
b)
ir tādos mērogos, ka tiem būtiski palīdzēs ilgtermiņa plānošana Eiropas līmenī;
c)
kopumā sniedz potenciālu tīru sociālekonomisku ieguvumu un citus sociālekonomiskus labumus;
d)
būtiski uzlabo kravu un pasažieru mobilitāti starp dalībvalstīm un tādējādi veicina arī valsts mēroga tīklu savstarpējo izmantojamību;
e)
veicina Savienības teritoriālo kohēziju, integrējot jauno dalībvalstu tīklus un uzlabojot savienojumus ar nomaļajiem un salu reģioniem;
f)
veicina ilgtspējīgu transporta attīstību, uzlabojot drošību un samazinot transporta radīto kaitējumu videi, jo īpaši veicinot kravu novirzīšanu uz dzelzceļiem, vairākveidu pārvadājumiem, iekšējiem ūdensceļiem un jūras transportu;
g)
pierāda attiecīgo dalībvalstu apņemšanos laikus veikt pētījumus un novērtēšanas procedūras, lai pabeigtu darbu līdz iepriekš saskaņotam datumam, pamatojoties uz valsts plāniem vai citu līdzvērtīgu dokumentu, kas saistīts ar attiecīgo projektu.
2. Prioritārie projekti, pie kuriem darbu plānots sākt pirms 2010. gada, to posmi un termiņi, kas saskaņoti iepriekš, lai pabeigtu 1. punkta g) apakšpunktā minēto darbu, ir noteikti III pielikumā.
3. Līdz 2010. gadam Komisija sagatavo progresa ziņojumu un vajadzības gadījumā ierosina grozījumus prioritāro projektu sarakstā, kas saskaņā ar 1. punktu dots III pielikumā.
24. pants
Eiropas interešu atzīšana
Prioritārie projekti, kas norādīti III pielikumā, tiek atzīti par Eiropas interešu projektiem. Šādu atzīšanu veic vienīgi saskaņā ar procedūru, kas noteikta Līgumos un tiesību aktos, kas uz tiem balstīti.
25. pants
Projekti, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem
1. Neskarot attiecīgā Savienības finanšu instrumenta juridisko pamatu, dalībvalstis:
a)
iesniedzot savus projektus saskaņā ar Kohēzijas fondu atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 1084/2006 (2006. gada 11. jūlijs) par Kohēzijas fonda izveidi (13), piešķir pienācīgu prioritāti projektiem, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem;
b)
iesniedzot projektus saskaņā ar budžetu Eiropas komunikāciju tīkliem atbilstīgi 5. un 9. pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 680/2007 (2007. gada 20. jūnijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus Kopienas finansiālā atbalsta piešķiršanai Eiropas transporta un enerģētikas tīklu jomā (14), piešķir pienācīgu prioritāti projektiem, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem.
2. Neskarot attiecīgā Savienības finanšu instrumenta juridisko pamatu, Komisija:
a)
mudina dalībvalstis projektus, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem, ņemt vērā, plānojot struktūrfondu programmas, jo īpaši reģionos, uz kuriem attiecas mērķis “Konverģence”, ņemot vērā valsts transporta plānus, uz kuriem attiecas esošās Savienības atbalsta shēmas;
b)
gādā, lai valstis, kuras ir tiesīgas izmantot Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA), iesniedzot projektus saskaņā ar minēto instrumentu atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1085/2006 (2006. gada 17. jūlijs), ar ko izveido Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA) (15), piešķirtu pienācīgu prioritāti projektiem, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem.
3. Prognozējot savas finansiālās vajadzības, Komisija piešķir pienācīgu prioritāti projektiem, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem.
26. pants
Kavēšanās pabeigt projektus, kas atzīti par Eiropas interešu projektiem
1. Būtiska kavējuma gadījumā attiecībā uz termiņu 2010. gadā, sākot darbu ar kādu no Eiropas interešu projektiem, Komisija aicina attiecīgās dalībvalstis trīs mēnešos izskaidrot kavējuma iemeslus. Pamatojoties uz saņemto atbildi, Komisija apspriežas ar visām attiecīgajām dalībvalstīm, lai atrisinātu problēmu, kas izraisījusi kavēšanos.
Saziņā ar komiteju, aktīvi uzraugot Eiropas interešu projektu īstenošanu un pienācīgi ievērojot proporcionalitātes principu, Komisija var nolemt pieņemt attiecīgus pasākumus. Attiecīgajām dalībvalstīm dod iespēju iesniegt piezīmes par šādiem pasākumiem pirms to pieņemšanas.
Par ikvienu pieņemto pasākumu tūlīt informē Eiropas Parlamentu.
Pieņemot šos pasākumus, Komisija pienācīgi ņem vērā ikvienas attiecīgās dalībvalsts atbildības daļu par kavējumu un atturas no tādiem pasākumiem, kas varētu ietekmēt projekta īstenošanu dalībvalstīs, kuras nav atbildīgas par kavējumu.
2. Ja Eiropas interešu projekts nav pēc būtības pabeigts pieņemamā laikposmā pēc III pielikumā norādītā paredzamā pabeigšanas termiņa un ja visas attiecīgās dalībvalstis ir atbildīgas par kavējumu, Komisija saskaņā ar 1. punktā minēto procedūru pārskata projektu, lai atbilstīgi 22. panta trešajā daļā minētajai pārskatīšanas procedūrai pārtrauktu to klasificēt kā Eiropas interešu projektu.
Jebkurā gadījumā Komisija projektu pārskata, beidzoties 15 gadu laikposmam pēc tam, kad tas atzīts par Eiropas interešu projektu šā lēmuma nozīmē.
27. pants
Sociālekonomiskās ietekmes un ietekmes uz vidi novērtējums
1. Piecus gadus pēc Eiropas interešu projekta vai tā posmu pabeigšanas attiecīgās dalībvalstis novērtē tā sociālekonomisko ietekmi un ietekmi uz vidi, tostarp ietekmi uz tirdzniecību un personu un preču brīvu apriti starp dalībvalstīm, teritoriālo kohēziju un pastāvīgu attīstību. Dalībvalstis informē Komisiju par minētās novērtēšanas rezultātiem.
2. Ja projektā, kas atzīts par Eiropas interešu projektu, iekļauts pārrobežu posms, kurš tehniski un finansiāli ir nedalāms, attiecīgās dalībvalstis koordinē savas procedūras tā sociālekonomisko seku novērtēšanai un visiem spēkiem cenšas pirms būvatļauju izsniegšanas un atbilstīgi pastāvošajai sistēmai veikt starptautisku informācijas pieprasīšanu.
3. Citus Eiropas interešu projektu posmus dalībvalstis katrā konkrētā gadījumā koordinē divpusēji vai daudzpusēji.
4. Koordinētās darbības vai starptautisko informācijas pieprasīšanu, kas minēta 2. punktā, īsteno, neskarot saistības, kuras uzliek Savienības tiesību akti vides aizsardzības jomā, jo īpaši saistības, kuras attiecas uz ietekmes uz vidi novērtēšanu. Attiecīgās dalībvalstis informē Komisiju par šādas koordinētās darbības vai starptautiskās informācijas pieprasīšanas uzsākšanu un rezultātiem. Komisija iekļauj šo informāciju 22. pantā minētajā ziņojumā.
28. pants
Pārrobežu posmi
Konkrētu prioritāro projektu sakarā dalībvalstis atbilstīgi komitejas noteiktajiem kritērijiem apzina pārrobežu posmus starp divām dalībvalstīm, tostarp jūras maģistrāles, un par tiem paziņo Komisijai.
Tie jo īpaši ir posmi, kuri tehniski un finansiāli ir nedalāmi vai kurus attiecīgās dalībvalstis apņemas īstenot kopīgi, un kuru gadījumā tās ieviesīs kopēju struktūru.
29. pants
Atcelšana
Lēmumu Nr.1692/96/EK atceļ.
Atsauces uz atcelto lēmumu uzskata par atsaucēm uz šo lēmumu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu V pielikumā.
30. pants
Stāšanās spēkā
Šis lēmums stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
31. pants
Adresāti
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2010. gada 7. jūlijā