NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 387/2012
ze dne 19. dubna 2012,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 o Evropském rybářském fondu, pokud jde o některá ustanovení týkající se finančního řízení pro některé členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena či ohrožena závažnými obtížemi
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, zejména na čl. 43 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nebývalá světová finanční krize a nebývalý hospodářský útlum vážně poškodily hospodářský růst a finanční stabilitu a vyvolaly podstatné zhoršení finančních a hospodářských podmínek v několika členských státech. Zvláště některé členské státy mají závažné obtíže nebo jim takové obtíže hrozí, zejména problémy týkající se jejich hospodářského růstu, finanční stability a zhoršení jejich schodku a zadlužení, což je kromě jiného způsobeno také mezinárodním hospodářským a finančním prostředím.
(2)
Přestože již byla přijata řada významných opatření včetně změn v právním rámci, která mají vyvážit negativní vlivy finanční krize, její dopad na reálnou ekonomiku, trh práce a občany je pociťován v mnoha směrech. Tlak na vnitrostátní finanční zdroje vzrůstá, a proto by měly být podniknuty další kroky k jeho zmírnění, a to maximálním a optimálním využitím finančních prostředků z Evropského rybářského fondu.
(3)
V souladu s čl. 122 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle nějž může Unie poskytnout finanční pomoc členskému státu, jemuž z důvodu mimo jiné mimořádných událostí, které nemůže ovlivnit, nastaly obtíže nebo je vážně ohrožen závažnými obtížemi, byl nařízením Rady (EU) č. 407/2010 (3) zaveden evropský mechanismus finanční stabilizace s cílem zachovat finanční stabilitu celé Unie.
(4)
Prováděcími rozhodnutími Rady 2011/77/EU (4) a 2011/344/EU (5) poskytla Unie takovou finanční pomoc Irsku a Portugalsku.
(5)
Finanční stabilita Řecka byla postižena vážnými obtížemi již před vstupem nařízení (EU) č. 407/2010 v platnost. Finanční pomoc udělená Řecku proto nemohla vycházet z uvedeného nařízení.
(6)
Dohoda mezi věřiteli a dohoda o mechanismu úvěrů pro Řecko, podepsané dne 8. května 2010, vstoupily v platnost dne 11. května 2010. Dohoda mezi věřiteli má být plně platná a účinná po tříleté programové období, dokud budou v rámci dohody o mechanismu úvěrů existovat dlužné částky.
(7)
Nařízení Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (6), stanoví, že Rada poskytne vzájemnou pomoc, pokud je platební bilance členského státu, který nepřijal euro, v obtížích nebo jí takové obtíže vážně hrozí.
(8)
Rozhodnutími Rady 2009/102/ES (7), 2009/290/ES (8) a 2009/459/ES (9) Unie takovou pomoc poskytla Maďarsku, Lotyšsku a Rumunsku.
(9)
Období, během kterého je Irsku, Maďarsku, Lotyšsku, Portugalsku a Rumunsku finanční pomoc k dispozici, je uvedeno v příslušných rozhodnutích Rady. Období, během kterého byla finanční pomoc k dispozici Maďarsku, skončilo dne 4. listopadu 2010.
(10)
Období, během kterého je finanční pomoc k dispozici Řecku na základě dohody mezi věřiteli a dohody o mechanismu úvěrů, je pro každý členský stát, jenž se na těchto nástrojích podílí, různé.
(11)
Po rozhodnutí Evropské rady ze dne 25. března 2011 podepsali dne 11. července 2011 ministři financí sedmnácti členských států eurozóny Smlouvu o založení Evropského mechanismu stability. Po rozhodnutí hlav států a vlád členských států eurozóny ze dnů 21. června a 9. prosince 2011 byla smlouva změněna s cílem zlepšit účinnost mechanismu a podepsána 2. února 2012. Podle této smlouvy převezme Evropský mechanismus stability do roku 2013 úkoly, které v současnosti plní evropský nástroj finanční stability a evropský mechanismus finanční stabilizace. Tento budoucí mechanismus by proto měl být zohledněn již v tomto nařízení.
(12)
Evropská rada v závěrech ze svého zasedání konaného ve dnech 23. a 24. června 2011 uvítala záměr Komise posílit součinnost mezi úvěrovým programem pro Řecko a finančními prostředky Unie a podpořila snahy zaměřené na zvýšení schopnosti Řecka využívat prostředky Unie k podpoře růstu a zaměstnanosti, čehož se dosáhne zaměřením pozornosti na zvyšování konkurenceschopnosti a vytváření pracovních míst. Evropská rada také uvítala a podpořila přípravu souhrnného programu technické pomoci Řecku, kterou se zabývá Komise společně s členskými státy. Toto nařízení přispívá k tomuto úsilí o posílení součinnosti.
(13)
S cílem usnadnit řízení finančních prostředků Unie, urychlit investice v členských státech a regionech a zvýšit dopad poskytnutých finančních prostředků na hospodářství je nezbytné - v odůvodněných případech, dočasně a aniž by bylo dotčeno programové období 2014 až 2020 - umožnit zvýšení průběžných plateb z Evropského rybářského fondu o částku odpovídající deseti procentním bodům nad platnou míru spolufinancování pro každou prioritní osu pro členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena vážnými problémy a jež požádají o využívání tohoto opatření, což vede k odpovídajícímu snížení příspěvku členského státu. Vzhledem k dočasné povaze uvedeného zvýšení a v zájmu zachování původních měr spolufinancování jakožto referenčního bodu pro výpočet dočasně zvýšených částek by se změny plynoucí z uplatňování mechanismu neměly odrazit ve finančním plánu operačních programů. Mělo by však být možné operační plány aktualizovat s cílem soustředit finanční prostředky na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost a s cílem přizpůsobit jejich cíle snížení celkových dostupných prostředků.
(14)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl uvést všechny informace potřebné k tomu, aby Komise mohla na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu stanovit, že zdroje pro příspěvek členského státu nejsou dostupné. Rovněž by měl prokázat, že zvýšení plateb vyplývající z udělení výjimky je nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů a že problémy se schopností využívat prostředky přetrvávají i při využití maximálních stropů pro míry spolufinancování stanovených v čl. 53 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 (10).
(15)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl dále poskytnout odkaz na příslušné rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, z něhož vyplývá, že má na udělení výjimky nárok. Je nezbytné, aby Komise měla po podání žádosti členského státu dostatek času na ověření správnosti předložených informací a na vznesení případných námitek. V zájmu účinnosti a funkčnosti výjimky by měl platit předpoklad, že pokud Komise nevznese námitku, je tato žádost oprávněná. Pokud Komise námitku vůči žádosti členského státu vznese, měla by o této záležitosti přijmout prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí s uvedením důvodů.
(16)
Pravidla pro výpočet průběžných plateb a vyplacení konečného zůstatku pro operační programy v období, v němž členské státy dostávají finanční podporu Unie pro řešení závažných obtíží postihujících jejich finanční stabilitu, by měla být odpovídajícím způsobem revidována.
(17)
Je nutné zajistit náležité podávání zpráv o využití zvýšených částek poskytnutých členským státům požívajícím dočasné zvýšení průběžných plateb podle tohoto nařízení.
(18)
Po skončení období, během něhož byla k dispozici finanční pomoc, je možné, že bude třeba, aby hodnocení provedená v souladu s čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1198/2006 mimo jiné posoudila, zda snížení vnitrostátního spolufinancování nevedlo k významnému odchýlení od původně stanovených cílů. Taková hodnocení by mohla vést k revizi operačního programu.
(19)
Protože si nebývalá krize, která zasáhla mezinárodní finanční trhy, a nebývalý hospodářský útlum, který vážně poškodil finanční stabilitu několika členských států, vyžadují rychlou reakci s cílem potlačit dopady na celé hospodářství, mělo by toto nařízení vstoupit v platnost co nejdříve. S ohledem na výjimečné okolnosti v dotčených členských státech by se mělo toto nařízení v závislosti na postavení žádajícího členského státu použít zpětně od rozpočtového roku 2010 nebo ode dne, kdy byla finanční pomoc k dispozici, pro období, během nichž členské státy obdržely finanční pomoc ze strany Unie nebo ostatních členských států eurozóny, jejímž účelem bylo řešit závažné obtíže postihující jejich finanční stabilitu.
(20)
V případech, kdy se předpokládá dočasné zvýšení průběžných plateb, by toto dočasné zvýšení mělo též být posuzováno s ohledem na rozpočtová omezení všech členských států a tato rozpočtová omezení by se měla náležitě projevit v souhrnném rozpočtu Evropské unie. Uplatňování tohoto mechanismu by navíc mělo být časově omezené, neboť jeho hlavním účelem je reagovat na konkrétní aktuální potíže. Mechanismus by proto měl být uplatňován od 1. ledna 2010 a měl by fungovat po omezenou dobu do 31. prosince 2013.
(21)
Nařízení (ES) č. 1198/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1198/2006 se mění takto:
1)
Články 76 a 77 se nahrazují tímto:
„Článek 76
Pravidla pro výpočet průběžných plateb
1. Průběžné platby se vypočítávají tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený ve výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“.
2. Odchylně od odstavce 1, na zvláštní a řádně odůvodněnou žádost členského státu, se výše průběžné platby vypočte jako částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci dané prioritní osy a daného cíle. Tuto částku musí členský stát uvést ve výkazu výdajů.
3. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se na žádost členského státu zvyšují průběžné platby o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z těchto podmínek:
a)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc podle nařízení Rady (EU) č. 407/2010 ze dne 11. května 2010 o zavedení evropského mechanismu finanční stabilizace (11) nebo mu byla dána k dispozici jinými členskými státy eurozóny před vstupem uvedeného nařízení v platnost;
b)
členskému státu je dána k dispozici střednědobá finanční pomoc v souladu s nařízením Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (12);
c)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc v souladu se Smlouvou o založení Evropského mechanismu stability, podepsanou dne 2. února 2012.
4. Při výpočtu průběžných plateb poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v odstavci 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
Tyto částky však jsou brány v úvahu pro účely čl. 79 odst. 1.
5. Zvýšené průběžné platby vyplývající z použití odstavce 3 jsou řídicímu orgánu poskytnuty co nejdříve a smějí být využívány pouze k platbám souvisejícím s prováděním operačního programu.
6. V souvislosti s výročními zprávami v souladu s čl. 67 odst. 1 poskytnou členské státy Komisi náležité informace o využití výjimky uvedené v odstavci 3 tohoto článku, jež ukáží, jak zvýšená podpora přispěla v daném členském státě k posílení konkurenceschopnosti, růstu a zaměstnanosti. Komise tyto informace zohlední při vypracovávání výročních zpráv podle čl. 68 odst. 1.
Článek 77
Pravidla pro výpočet plateb zůstatku
1. Platba zůstatku je omezena na nižší z těchto dvou částek:
a)
částka vypočítaná tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“;
b)
částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci každé prioritní osy a každého cíle. Tuto částku musí členský stát uvést v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle.
2. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se platby konečného zůstatku na žádost členského státu zvyšují o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Při výpočtu platby konečného zůstatku poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v čl. 76 odst. 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 77a
Omezení příspěvku Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb zůstatku
1. Bez ohledu na čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nesmí být příspěvek Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb konečného zůstatku vyšší než příspěvek z veřejných zdrojů a maximální částka pomoci z fondu pro každou prioritní osu a každý prioritní cíl, jak byly stanoveny v rozhodnutí Komise o schválení operačního programu.
2. Výjimku uvedenou v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 Komise uděluje na základě písemné žádosti členského státu, který splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c). Žádost musí být podána do 17. července 2012 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy členský stát splní jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Ve své žádosti předložené Komisi členský stát odůvodní nezbytnost výjimky podle čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 poskytnutím informací nutných pro ověření toho:
a)
že na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu nejsou pro jeho příspěvek dostupné žádné zdroje;
b)
že je zvýšení plateb uvedených v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů;
c)
že problémy přetrvávají, i když se využijí maximální stropy platné pro míru spolufinancování stanovené v čl. 53 odst. 3;
d)
že splňuje jednu z podmínek uvedených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c), což je podloženo odkazem na rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, a rovněž konkrétního data, od kterého byla členskému státu dána k dispozici finanční pomoc.
Komise ověří, zda předložené informace odůvodňují udělení výjimky. Komise vznese veškeré námitky k předloženým informacím do 30 dnů ode dne podání žádosti. Pokud se Komise rozhodne vznést námitku proti žádosti členského státu, přijme o tom prostřednictvím prováděcích aktů příslušné rozhodnutí s uvedením důvodů.
Pokud Komise námitku proti žádosti členského státu nevznese, považuje se tato žádost za odůvodněnou.
4. V žádosti členského státu musí být též podrobně popsáno zamýšlené využití výjimky stanovené v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 a poskytnuty informace o doplňkových opatřeních, jež mají vést k soustředění finančních prostředků na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost, včetně případné úpravy operačních programů.
5. Výjimka stanovená v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 se nevztahuje na výkazy výdajů předložené po 31. prosinci 2013.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
U následujících členských států se však použije se zpětnou působností:
a)
v případě Irska, Řecka a Portugalska s účinkem ode dne, kdy byla těmto členským státům dána k dispozici finanční pomoc v souladu s čl. 76 odst. 3;
b)
v případě Maďarska, Lotyšska a Rumunska s účinkem od 1. ledna 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 19. dubna 2012.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 387/2012
(2012. gada 19. aprīlis),
ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1198/2006 par Eiropas Zivsaimniecības fondu attiecībā uz konkrētiem noteikumiem par finanšu pārvaldību konkrētām dalībvalstīm, kuras saskaras ar nopietnām grūtībām vai kurām draud šādas grūtības attiecībā uz to finanšu stabilitāti
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Vēl nepieredzēta pasaules finanšu krīze un ekonomikas lejupslīde ir būtiski iedragājusi ekonomisko izaugsmi un finanšu stabilitāti, kā arī izraisījusi ievērojamu finanšu un ekonomiskās situācijas pasliktināšanos vairākās dalībvalstīs. Konkrēti, dažas dalībvalstis saskaras ar nopietnām grūtībām vai tām draud šādas grūtības, īpaši problēmas attiecībā uz ekonomisko izaugsmi, finanšu stabilitāti un budžeta deficīta un parāda situācijas pasliktināšanos, starptautiskās ekonomikas un finanšu vides dēļ.
(2)
Kaut arī jau ir veikti nozīmīgi pasākumi krīzes negatīvās ietekmes mazināšanai, tostarp grozījumi tiesību aktos, finanšu krīzes ietekme uz reālo ekonomiku, darba tirgu un iedzīvotājiem ir jūtama plašā apmērā. Palielinās spiediens uz valstu finansiālajiem resursiem, un būtu jāveic turpmāki pasākumi tā mazināšanai, maksimāli un optimāli izmantojot Eiropas Zivsaimniecības fonda finansējumu.
(3)
Atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 122. panta 2. punktam, kurā paredzēta iespēja piešķirt Savienības finansiālu palīdzību dalībvalstij, kurai ir grūtības vai kurai nopietni draud lielas grūtības, ko izraisījuši, inter alia, ārkārtēji notikumi, kurus tā nevar ietekmēt, ar Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010 (3) ir izveidots Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisms ar nolūku saglabāt Savienības finanšu stabilitāti.
(4)
Ar Padomes Īstenošanas lēmumiem 2011/77/ES (4) un 2011/344/ES (5) šādu Savienības finansiālo palīdzību piešķīra attiecīgi Īrijai un Portugālei.
(5)
Grieķija saskārās ar nopietnām grūtībām saistībā ar finanšu stabilitāti jau pirms Regulas (ES) Nr. 407/2010 stāšanās spēkā. Tāpēc finansiālo palīdzību Grieķijai nevarēja pamatot uz minēto regulu.
(6)
Kreditoru nolīgums un Aizdevumu mehānisma nolīgums attiecībā uz Grieķiju tika parakstīts 2010. gada 8. maijā un stājās spēkā 2010. gada 11. maijā. Kreditoru nolīgumam jāpaliek spēkā pilnā apmērā trīs gadu programmas laikposmā, kamēr saskaņā ar Aizdevumu mehānisma nolīgumu nav samaksātas visas summas.
(7)
Padomes Regulu (EK) Nr. 332/2002 (2002. gada 18. februāris), ar ko izveido vidēja termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm (6), paredz, ka Padomei jāsniedz savstarpēja palīdzība gadījumos, kad dalībvalsts, kurā nav ieviests euro, ir nonākusi grūtībās vai arī tai draud nopietnas grūtības attiecībā uz maksājumu bilanci.
(8)
Ar Padomes Lēmumiem 2009/102/EK (7), 2009/290/EK (8) un 2009/459/EK (9) šādu Savienības finansiālo palīdzību piešķīra attiecīgi Ungārijai, Latvijai un Rumānijai.
(9)
Laikposms, kurā Īrijai, Ungārijai, Latvijai, Portugālei un Rumānijai ir pieejama finansiālā palīdzība, ir noteikts attiecīgajos Padomes lēmumos. Laikposms, kurā finansiāla palīdzība tika darīta pieejama Ungārijai, beidzās 2010. gada 4. novembrī.
(10)
Laikposms, kurā Grieķijai ir pieejama finansiāla palīdzība saskaņā ar Kreditoru nolīgumu un Aizdevumu mehānisma nolīgumu, ir atšķirīgs katrai šajos instrumentos iesaistītajai dalībvalstij.
(11)
Pēc Eiropadomes 2011. gada 25. marta lēmuma 17 eurozonas dalībvalstu finanšu ministri 2011. gada 11. jūlijā parakstīja līgumu par Eiropas Stabilizācijas mehānisma izveidi. Pēc eurozonas dalībvalstu valsts galvu un valdību vadītāju lēmumiem, kas pieņemti 2011. gada 21. jūlijā un 9. decembrī, līgumā tika izdarītas izmaiņas, lai uzlabotu mehānisma efektivitāti, un tas tika parakstīts 2012. gada 2. februārī. Saskaņā ar minēto līgumu Eiropas Stabilizācijas mehānisms līdz 2013. gadam pārņems uzdevumus, kurus pašlaik veic Eiropas finanšu stabilitātes instruments un Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisms. Tādējādi šis jaunais mehānisms jau būtu jāņem vērā šajā regulā.
(12)
Eiropadome 2011. gada 23. un 24. jūnija secinājumos atzinīgi novērtēja Komisijas nodomu uzlabot sinerģiju starp Grieķijai paredzēto aizdevuma programmu un Savienības fondiem un atbalstīja centienus palielināt Grieķijas spējas apgūt Savienības piešķirtos līdzekļus, lai veicinātu izaugsmi un nodarbinātību, pārorientējot uzmanību uz konkurētspējas uzlabošanu un darba vietu izveidi. Turklāt secinājumos atzinīgi vērtēts un atbalstīts tas, ka Komisija kopā ar dalībvalstīm gatavo visaptverošu tehniskās palīdzības programmu Grieķijai. Šī regula sniedz ieguldījumu šādos sinerģijas veicināšanas centienos.
(13)
Lai sekmētu Savienības finansējuma pārvaldību, paātrinātu ieguldījumus dalībvalstīs un reģionos un palielinātu finansējuma ietekmi uz ekonomiku, pamatotos gadījumos, pagaidu kārtā un neskarot 2014.-2020. gada plānošanas periodu, ir nepieciešams atļaut starpposma maksājumu palielinājumu no Eiropas Zivsaimniecības fonda par summu, kas atbilst desmit procentpunktiem virs līdzfinansējuma likmes, kāda piemērojama katram prioritārajam virzienam dalībvalstīm, kuras saskaras ar nopietnām grūtībām attiecībā uz finanšu stabilitāti un kuras ir lūgušas iespēju izmantot šo pasākumu, kas paredz attiecīgi samazināt valsts līdzfinansējumu. Tā kā minētais palielinājums ir īslaicīgs un lai saglabātu sākotnējās līdzfinansējuma likmes kā atsauces vērtību uz laiku palielinātās summas aprēķināšanā, izmaiņas, kas izriet no mehānisma piemērošanas, nebūtu jāatspoguļo darbības programmās iekļautajā finanšu plānā. Tomēr būtu jāparedz iespēja darbības programmas atjaunināt, lai līdzekļus vērstu uz konkurētspēju, izaugsmi un nodarbinātību un lai programmu mērķus saskaņotu ar kopējā pieejamā finansējuma samazinājumu.
(14)
Dalībvalstij, kura Komisijai lūdz iespēju izmantot atkāpi saskaņā ar šo regulu, savā lūgumā būtu jāsniedz visa informācija, kas vajadzīga, lai, pamatojoties uz datiem par šīs valsts makroekonomikas un fiskālo situāciju, noteiktu, ka līdzekļi valsts līdzfinansējumam nav pieejami. Tajā arī būtu jānorāda, ka ar atkāpi paredzētais maksājumu palielinājums ir vajadzīgs, lai nodrošinātu darbības programmu turpmāku īstenošanu, un ka problēmas ar absorbcijas spēju pastāv pat tad, ja tiek izmantoti maksimālie apjomi, kas piemērojami Padomes Regulas (EK) Nr. 1198/2006 (10) 53. panta 3. punktā minētajām līdzfinansējuma likmēm.
(15)
Dalībvalstij, kura Komisijai lūdz iespēju izmantot atkāpi saskaņā ar šo regulu, būtu arī jāsniedz atsauce uz attiecīgo Padomes lēmumu vai citu tiesību aktu, saskaņā ar kuru dalībvalsts ir tiesīga izmantot atkāpi. Komisijai ir jābūt pietiekami ilgam laikam no dalībvalsts lūguma iesniegšanas dienas, lai pārbaudītu iesniegtās informācijas pareizību un paustu iebildumus. Lai atkāpe būtu efektīva un darbotiesspējīga, būtu jāpieņem, ka šāds lūgums ir pamatots, ja Komisija nepauž iebildumus. Ja Komisija pauž iebildumus pret dalībvalsts lūgumu, tā, izmantojot īstenošanas aktus, pieņem attiecīgu lēmumu, kurā pamato iemeslus.
(16)
Atbilstoši būtu jāgroza noteikumi par starpposma maksājumu un darbības programmu noslēguma maksājumu aprēķināšanu laikposmā, kurā dalībvalstis saņem Savienības finansiālo palīdzību, lai novērstu nopietnas grūtības, kas saistītas ar finanšu stabilitāti.
(17)
Ir jānodrošina, ka tiek sniegti pienācīgi ziņojumi par to, kā tiek izmantotas palielinātās summas, kas darītas pieejamas tām dalībvalstīm, kuras izmanto starpposma maksājumu pagaidu palielinājumu saskaņā ar šo regulu.
(18)
Pēc tā laikposma beigām, kurā ir bijusi pieejama finansiālā palīdzība, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1198/2006 18. panta 2. punktu veiktajos novērtējumos varētu būt jāizvērtē, inter alia, vai valsts līdzfinansējuma samazinājums neizraisa ievērojamu nobīdi no sākotnēji noteiktajiem mērķiem. Šādi novērtējumi var izraisīt darbības programmas pārskatīšanu.
(19)
Tā kā vēl nepieredzētā krīze, kas ietekmējusi starptautiskos finanšu tirgus, un vēl nepieredzētā ekonomikas lejupslīde, kas būtiski iedragāja vairāku dalībvalstu finanšu stabilitāti, prasa steidzamu rīcību, lai cīnītos ar sekām ekonomikā kopumā, šai regulai būtu jāstājas spēkā pēc iespējas drīzāk. Ņemot vērā attiecīgo dalībvalstu ārkārtas apstākļus, tā būtu jāpiemēro ar atpakaļejošu spēku, sākot - atkarībā no lūguma iesniedzējas dalībvalsts statusa - vai nu no 2010. budžeta gada, vai no dienas, kad finansiālā palīdzība tika darīta pieejama, attiecībā uz tiem laikposmiem, kuros dalībvalstis saņēma finansiālo palīdzību no Savienības vai citām eurozonas dalībvalstīm, lai novērstu nopietnas grūtības, kas saistītas ar to finanšu stabilitāti.
(20)
Ja paredzēts starpposma maksājuma pagaidu palielinājums, tas būtu jāņem vērā arī saistībā ar budžeta ierobežojumiem, kas skar visas dalībvalstis, un minētajiem budžeta ierobežojumiem vajadzētu būt pienācīgi atspoguļotiem Eiropas Savienības vispārējā budžetā. Turklāt, tā kā mehānisma galvenais mērķis ir risināt konkrētas pašreizējās grūtības, būtu jāierobežo tā piemērošanas termiņš. Tādēļ mehānismu būtu jāsāk piemērot 2010. gada 1. janvārī, un tā darbības ilgums būtu jāparedz uz ierobežotu laikposmu līdz 2013. gada 31. decembrim.
(21)
Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Regula (EK) Nr. 1198/2006,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
1. pants
Regulu (EK) Nr. 1198/2006 groza šādi:
1)
regulas 76. un 77. pantu aizstāj ar šādiem:
“76. pants
Starpposma maksājumu aprēķināšanas noteikumi
1. Starpposma maksājumus aprēķina, līdzfinansējuma likmi, kas pašreizējā finansēšanas plānā noteikta šim prioritārajam virzienam un mērķim, piemērojot valsts ieguldījumam, kas katram prioritārajam virzienam un katram konverģences mērķim / mērķim, kas nav konverģences mērķis, norādīti izdevumu deklarācijā, ko apstiprinājusi sertifikācijas iestāde.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, pamatojoties uz konkrētu un atbilstīgi pamatotu dalībvalsts lūgumu, starpposma maksājumu aprēķina kā Savienības palīdzības summu, kas samaksāta vai maksājama saņēmējiem saistībā ar prioritāro virzienu un mērķi. Šī summa dalībvalstij jānorāda izdevumu deklarācijā.
3. Atkāpjoties no 53. panta 3. punkta, pēc dalībvalsts lūguma starpposma maksājumus palielina par summu, kas atbilst desmit procentpunktiem virs esošās līdzfinansējuma likmes katram dalībvalstu prioritārajam virzienam līdz maksimums 100 %, ko piemēro nesen deklarētajiem valsts attaisnotajiem izdevumiem katrā apstiprinātajā izdevumu deklarācijā, kas iesniegta laikposmā, kad dalībvalsts atbilst kādam no turpmāk minētajiem nosacījumiem:
a)
tai ir pieejama finansiāla palīdzība saskaņā ar Padomes Regulu (ES) Nr. 407/2010 (2010. gada 11. maijs), ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu (11), vai pirms minētās regulas stāšanās spēkā tai ir pieejama citu eurozonas dalībvalstu palīdzība;
b)
tai ir pieejama vidēja termiņa finansiāla palīdzība saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 332/2002 (2002. gada 18. februāris), ar ko izveido vidēja termiņa finansiālas palīdzības mehānismu attiecībā uz dalībvalstu maksājumu bilancēm (12);
c)
tai ir pieejama finansiāla palīdzība saskaņā ar līgumu par Eiropas Stabilizācijas mehānisma izveidi, ko parakstīja 2012. gada 2. februārī.
4. Lai aprēķinātu starpposma maksājumus pēc tam, kad dalībvalsts vairs nesaņem 3. punktā minēto Savienības finansiālo palīdzību, Komisija neņem vērā palielinātās summas, kas izmaksātas saskaņā ar minēto punktu.
Tomēr minētās summas ņem vērā 79. panta 1. punktā minētajiem nolūkiem.
5. Palielinātos starpposma maksājumus, kas izriet no 3. punkta piemērošanas, pēc iespējas drīzāk dara pieejamus vadošajai iestādei un izmanto vienīgi tam, lai veiktu darbības programmas īstenošanas maksājumus.
6. Saistībā ar gada ziņojumiem saskaņā ar 67. panta 1. punktu dalībvalstis sniedz Komisijai atbilstīgu informāciju par šā panta 3. punktā minētās atkāpes izmantošanu, izklāstot, kā palielinātais atbalsta apjoms ir palīdzējis veicināt konkurētspēju, izaugsmi un nodarbinātību attiecīgajā dalībvalstī. Komisija šo informāciju ņem vērā, izstrādājot gada ziņojumus, kas paredzēti 68. panta 1. punktā.
77. pants
Noslēguma maksājumu aprēķināšanas noteikumi
1. Noslēguma maksājumi ir mazākās no turpmāk norādītajām divām summām:
a)
summa, kuru aprēķina, līdzfinansējuma likmi, kas pašreizējā finansēšanas plānā noteikta šim prioritārajam virzienam un mērķim, piemērojot valsts ieguldījumam, kas katram prioritārajam virzienam un katram konverģences mērķim / mērķim, kas nav konverģences mērķis, norādīti noslēguma izdevumu deklarācijā, ko apstiprinājusi sertifikācijas iestāde;
b)
Savienības palīdzības summa, kas samaksāta vai maksājama saņēmējiem saistībā ar katru prioritāro virzienu un katru mērķi. Šo summu dalībvalsts attiecībā uz katru prioritāro virzienu un katru mērķi norāda galīgajā izdevumu deklarācijā, kuru apstiprinājusi sertifikācijas iestāde.
2. Atkāpjoties no 53. panta 3. punkta noteikumiem, pēc dalībvalsts lūguma noslēguma maksājumus palielina par summu, kas atbilst desmit procentpunktiem virs esošās līdzfinansējuma likmes katram dalībvalstu prioritārajam virzienam līdz maksimums 100 %, ko piemēro nesen deklarētajiem valsts attaisnotajiem izdevumiem katrā apstiprinātajā izdevumu deklarācijā, kas iesniegta laikposmā, kad dalībvalsts atbilst kādam no 76. panta 3. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem.
3. Lai aprēķinātu noslēguma maksājumus pēc tam, kad dalībvalsts vairs nesaņem 76. panta 3. punktā minēto Savienības finansiālo palīdzību, Komisija neņem vērā palielinātās summas, kas izmaksātas saskaņā ar minēto punktu.
2)
iekļauj šādu pantu:
“77.a pants
Ierobežojums Savienības ieguldījumam, ko veido starpposma maksājumi un noslēguma maksājumi
1. Neatkarīgi no 76. panta 3. punkta un 77. panta 2. punkta Savienības ieguldījums, ko veido starpposma maksājumi un noslēguma maksājumi, nepārsniedz valsts ieguldījumu un EZF palīdzības maksimālo apjomu katram prioritārajam virzienam, kā noteikts Komisijas lēmumā, ar ko apstiprina darbības programmu.
2. Šā panta 76. panta 3. punktā un 77. panta 2. punktā minētās atkāpes Komisija piešķir pēc tādas dalībvalsts rakstiska lūguma, kura atbilst kādam no 76. panta 3. punkta a), b) un c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem. Minēto lūgumu iesniedz līdz 2012. gada 17. jūlijam vai divu mēnešu laikā pēc tam, kad dalībvalsts atbilst kādam no 76. panta 3. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem.
3. Komisijai iesniegtajā lūgumā dalībvalsts pamato nepieciešamību pēc 76. panta 3. punktā un 77. panta 2. punktā minētās atkāpes, sniedzot informāciju, kas nepieciešama, lai noteiktu, ka:
a)
pamatojoties uz datiem par šīs valsts makroekonomikas un fiskālo situāciju, līdzekļi valsts līdzfinansējumam nav pieejami;
b)
ir jāpalielina 76. panta 3. punktā un 77. panta 2. punktā minētie maksājumi, lai nodrošinātu darbības programmu turpmāku īstenošanu;
c)
problēmas pastāv pat tad, ja tiek izmantoti maksimālie apjomi, kas piemērojami 53. panta 3. punktā minētajām līdzfinansējuma likmēm;
d)
tā atbilst kādam no 76. panta 3. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem, ko pamato ar atsauci uz Padomes lēmumu vai citu tiesību aktu, kā arī konkrētu sākuma dienu, kad dalībvalstij tika darīta pieejama finanšu palīdzība.
Komisija pārbauda, vai iesniegtā informācija pamato atkāpes piešķiršanu. Komisija 30 dienu laikā no lūguma iesniegšanas dienas pauž iebildumus par iesniegto informāciju. Ja Komisija nolemj iebilst pret dalībvalsts lūgumu, tā, izmantojot īstenošanas aktus, pieņem attiecīgu lēmumu, kurā pamato iemeslus.
Ja Komisija nepauž iebildumus pret dalībvalsts lūgumu, minēto lūgumu uzskata par pamatotu.
4. Dalībvalsts lūgumā izklāsta arī to, kā paredzēts izmantot 76. panta 3. punktā un 77. panta 2. punktā minēto atkāpi, un sniedz informāciju par papildu pasākumiem, kas paredzēti, lai līdzekļus vērstu uz konkurētspēju, izaugsmi un nodarbinātību, tostarp vajadzības gadījumā izdarot izmaiņas darbības programmās.
5. Regulas 76. panta 3. punktā un 77. panta 2. punktā paredzēto atkāpi nepiemēro deklarācijām, kas iesniegtas pēc 2013. gada 31. decembra.”
2. pants
Šī regula stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Tomēr šādām dalībvalstīm to piemēro ar atpakaļejošu spēku:
a)
Īrijai, Grieķijai un Portugālei - no dienas, kad minētajām dalībvalstīm tika darīta pieejama finansiālā palīdzība saskaņā ar 76. panta 3. punktu;
b)
Ungārijai, Latvijai un Rumānijai - no 2010. gada 1. janvāra.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2012. gada 19. aprīlī