РЕШЕНИЕ 2014/912/ОВППС НА СЪВЕТА
от 15 декември 2014 година
в подкрепа на действията в областта на физическата сигурност и управлението на запасите (ФСУЗ) с цел намаляване на риска от незаконна търговия с малки оръжия и леки въоръжения (МОЛВ) и боеприпаси за тях в региона на Сахел
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 26, параграф 2 и член 31, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност,
като има предвид, че:
(1)
На 15 и 16 декември 2005 г. Европейският съвет прие стратегията на ЕС за борба с незаконното натрупване и трафика с МОЛВ и боеприпаси за тях. В тази стратегия Европейският съвет отбелязва, че изобилието на запаси от МОЛВ и боеприпаси прави тези оръжия еднакво леснодостъпни за цивилни лица, престъпници, терористи и бойци и се подчертава необходимостта да продължат превантивните действия за борба с незаконното предлагане на конвенционални оръжия и търсенето на такива оръжия. В стратегията Африка се определя като континента, който в най-голяма степен е засегнат от въздействието на вътрешните конфликти, влошавани от дестабилизиращия приток на МОЛВ.
(2)
На 21 март 2011 г. Съветът одобри стратегията на Европейския съюз за сигурността и развитието на Сахел, с която се осигурява интегрирана рамка за ангажиментите на Съюза в региона на Сахел. Едно от четирите направления за действие на стратегията цели да се укрепи капацитета в областите на сигурността, правоприлагането и правовата държава в региона в подкрепа на борбата със заплахите и справянето с тероризма и организираната престъпност по по-ефективен и съобразен с особеностите му начин, както и да ги обвърже с мерки за добро управление.
(3)
На 14 юни 2006 г. в Абуджа, Нигерия, държавите - членки на Икономическата общност на западноафриканските държави, приеха влязлата в сила на 29 септември 2009 г. Конвенция на Икономическата общност на западноафриканските държави относно малките оръжия и леките въоръжения, боеприсите за тях и други свързани материали. На 30 април 2010 г. в Киншаса, Демократична република Конго, държавите - членки на Икономическата общност на държавите от Централна Африка и Република Руанда, приеха Централноафриканската конвенция за контрол на малките оръжия и леките въоръжения, боеприпасите за тях, частите и компонентите, които могат да се използват за тяхното производство, поправка или сглобяване. Подписалите тези две конвенции държави са поели ангажимент, наред с другото, да предприемат необходимите мерки, за да гарантират безопасното и ефективно управление, съхранение и сигурност на националните запаси от МОЛВ, в съответствие с подходящите стандарти и процедури.
(4)
Буркина Фасо, Мали и Нигерия, както и 23 държави членки, са ратифицирали Договора за търговия с оръжие, а Чад, Мавритания и Нигер са го подписали. Съгласно член 16, параграф 1 от Договора за търговия с оръжие при прилагане на договора, всяка държава - страна по конвенцията, може да потърси помощ, включително правна или законодателна помощ, помощ за изграждане на институционален капацитет, както и техническа, материална или финансова помощ. Тази помощ може да включва управление на запасите, програми за разоръжаване, демобилизация и реинтеграция, примерно законодателство и ефективни практики за прилагане. Всяка държава - страна по конвенцията, която е в състояние да направи това, при поискване предоставя такава помощ.
(5)
Буркина Фасо, Мали, Мавритания и Нигерия са държави - страни по Протокола срещу незаконното производство и трафик с огнестрелни оръжия, техни части и компоненти и боеприпаси към Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност (наричан по-долу „Протоколът за огнестрелните оръжия“).
(6)
Всички държави - членки на ООН, са поели ангажимент за ефективното изпълнение на Програмата за действие на ООН за предотвратяване, борба и премахване на незаконната търговия с малки оръжия и леки въоръжения във всичките ѝ аспекти (наричана по-долу „Програмата за действие на ООН“), както и на Международния инструмент, позволяващ на държавите своевременно и надеждно да идентифицират и проследяват незаконните малки оръжия и леки въоръжения.
(7)
На Петата двугодишна среща на държавите, на която да се разгледа изпълнението на Програмата за действие на ООН (Ню Йорк, 16-20 юни 2014 г.), всички държави - членки на ООН, за пореден път изтъкнаха, че правилното управление на запасите от МОЛВ, по-специално в ситуации на конфликт и след конфликт, е от основно значение за предотвратяване на нещастни случаи и намаляване на риска от пренасочване на МОЛВ към незаконна търговия, незаконни въоръжени групи, терористи и други получатели, които нямат разрешение за това. Държавите - членки на ООН, призоваха за засилване на международното и регионалното сътрудничество и помощ по въпросите на физическата сигурност и управлението на запасите, и поеха ангажимент да се възползват, когато е възможно, от напредъка в областта на технологиите за укрепване на управлението на запасите и мерките за физическа сигурност.
(8)
Народният бунт в Либия през февруари 2011 г. и последвалият въоръжен конфликт, както и политическата криза и кризата на сигурността в Мали през 2012 г. показаха, че недържавни участници, включително терористи, могат да се възползват от неправилно съхранявани и управлявани държавни запаси от МОЛВ и боеприпаси за тях и да ги пренасочват в ущърб на мира и сигурността. В контекста на нарастваща активност от страна на недържавни участници в региона на Сахел, включително в Северна Нигерия, приоритетно значение придобива подобряването на сигурността на местата за съхранение на оръжия и боеприпаси в държавите в Сахел.
(9)
В съответствие с мандата, получен от Общото събрание на ООН (Резолюция 40/151 G, 16 декември 1985 г.) Регионалният център на ООН за мир и разоръжаване в Африка, който е част от Службата на ООН по въпросите на разоръжаването, е натрупал дългогодишен опит в оказване на подкрепа на държавите от Сахел и гражданското общество при прилагането от тяхна страна на международните и регионалните инструменти за контрол върху МОЛВ.
(10)
От 2013 г. насам посредством Службата на ООН за борба срещу противопехотните мини и в съответствие с резолюции 2100 (2013) и 2164 (2014) на Съвета за сигурност на ООН Интегрираната многостранна мисия на ООН за стабилизиране в Мали съдейства на властите на Мали в областта на разминирането и управлението на оръжия и боеприпаси.
(11)
Неправителствената организация Mine Advisory Group (Консултативна група по разминиране) наскоро започна регионален проект по неотложни въпроси, свързани със сигурността и управлението на конвенционални оръжия и боеприпаси в целеви държави в района Сахел-Магреб.
(12)
Съгласно Решение 2011/428/ОВППС на Съвета (1) Съюзът финансира, наред с другото, предоставянето на маркиращо оборудване за правоприлагащите органи в няколко държави в Западна Африка, както и обучение по въпроси, свързани с Международния инструмент, позволяващ на държавите своевременно и надеждно да идентифицират и проследяват незаконните малки оръжия и леки въоръжения (наричанпо-долу „Международният инструмент за проследяване“) и с международните технически насоки за боеприпасите.
(13)
Съгласно Решение 2013/320/ОВППС на Съвета (2) Съюзът подкрепя мерки, насочени към осигуряване на действителна физическа сигурност и управление на запасите (ФСУЗ) в либийските оръжейни арсенали, с цел да се намалят породените от незаконното разпространение на МОЛВ и боеприпаси за тях рискове за сигурността на Либия и на съседните ѝ държави, включително в региона на Сахел.
(14)
Съгласно Решение 2013/698/ОВППС на Съвета (3) Съюзът подкрепя създаването на глобален механизъм за докладване относно незаконни МОЛВ и други конвенционални оръжия и боеприпаси („iTrace“), по-специално въз основа на проучвания на място относно МОЛВ и боеприпаси за тях, разпространявани в засегнати от конфликти райони, включително в Африка.
(15)
В рамките на своята обща политика за сигурност и отбрана Съюзът започна три действия в региона на Сахел, а именно, на първо място, започналата на 8 август 2012 г. мисия на Европейския съюз по линия на ОПСО в Нигер за подпомагане на борбата срещу организираната престъпност и тероризма в Нигер; на второ място, започналата на 18 февруари 2013 г. военна мисия на Европейския съюз в подкрепа на обучението на въоръжените сили на Мали, с която чрез обучение и консултации се допринася за преструктурирането и реорганизацията на въоръжените сили в Мали; и, на трето място, започналата на 15 април 2014 г. мисия на Европейския съюз по линия на ОПСО в Мали за предоставяне на стратегически съвети и обучение на силите за вътрешна сигурност в Мали.
(16)
От 2011 г. насам по линия на Инструмента, допринасящ за стабилността и мира, Съюзът оказва подкрепа на Службата на ООН по наркотиците и престъпността в усилията ѝ за насърчаване на ратифицирането и изпълнението на Протокола за огнестрелните оръжия, по-специално в Западна Африка. От 2010 г. насам в рамките на същия инструмент Съюзът осигурява финансова подкрепа за Регионалния център за малки оръжия в региона на Големите езера, Африканския рог и съседните държави, установен в Найроби,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
Член 1
1. Съюзът допринася за сигурността и стабилността в региона на Сахел, като подпомага държавите в региона да предотвратяват пренасочването и незаконния трафик на държавни МОЛВ и боеприпаси чрез подобряване на физическата сигурност и управлението на запасите (ФСУЗ).
2. Дейностите, които Съюзът ще подкрепя, имат следните конкретни цели:
а)
да създават необходимия политически консенсус относно подобряване на процедурите в областта на ФСУЗ и да насърчават регионалното сътрудничество и обмена на знания;
б)
да подпомагат държавите, към които са насочени, в разработването на актуално законодателство, административни процедури и практически стандартни оперативни процедури, които да служат за основа на укрепването на ФСУЗ в съответствие с международните стандарти за добри практики;
в)
да предоставят пряка помощ за извършването на дейности в областта на управлението и сигурността на запасите, включително чрез обновяване на съоръжения за съхранение, унищожаване на излишни, остарели или незаконни МОЛВ, както и пилотното въвеждане на нови технологии.
Подробно описание на тези дейности се съдържа в приложението.
Член 2
1. Върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност (наричан по-долу „върховният представител“) отговаря за изпълнението на настоящото решение.
2. Техническото изпълнение на дейностите, посочени в член 1, параграф 2, се извършва от Службата на ООН по въпросите на разоръжаването чрез нейния Регионален център за мир и разоръжаване в Африка. Службата на ООН по въпросите на разоръжаването изпълнява тези задачи под ръководството на върховния представител. За тази цел върховният представител постига необходимите договорености със Службата на ООН по въпросите на разоръжаването.
Член 3
1. Референтната сума за изпълнение на дейностите, посочени член 1, параграф 2, е в размер на 3 561 257,06 EUR. Общият прогнозен бюджет на целия проект е 4 129 393,06 EUR, като той се осигурява чрез съфинансиране.
2. Разходите, финансирани от предвидената в параграф 1 сума, се управляват в съответствие с процедурите и правилата на Съюза, приложими за общия бюджет на Съюза.
3. Комисията осъществява надзор върху правилното използване на посочено в параграф 1 финансово участие на Съюза. За тази цел тя сключва споразумение за финансиране със Службата на ООН по въпросите на разоръжаването. В споразумението се предвижда, че Службата на Организацията на обединените нации по въпросите на разоръжаването гарантира, че приносът на Съюза се отразява в съответствие с неговия размер.
4. Комисията полага усилия да сключи споразумението за финансиране, посочено в параграф 3, възможно най-скоро след 15 декември 2014 г. Тя информира Съвета и върховния представител за всички трудности в хода на този процес, както и за датата на сключване на споразумението за финансиране, в срок от две седмици след подписването.
Член 4
1. Върховният представител докладва на Съвета за изпълнението на настоящото решение въз основа на редовни доклади, изготвяни от Службата на ООН по въпросите на разоръжаването. Тези доклади служат за основа на оценката от страна на Съвета.
2. Комисията предоставя информация по финансовите аспекти на изпълнението на дейностите, посочени в член 1, параграф 2.
Член 5
1. Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
2. Срокът на действие на настоящото решение изтича 42 месеца след датата на сключване на съответното споразумение за финансиране, посочено в член 3, параграф 3, или шест месеца след датата на приемането на настоящото решение, ако в рамките на този срок все още не е сключено споразумение за финансиране.
Съставено в Брюксел на 15 декември 2014 година.
DECYZJA RADY 2014/912/WPZiB
z dnia 15 grudnia 2014 r.
w sprawie wspierania działań w zakresie bezpieczeństwa fizycznego i zarządzania zapasami w celu ograniczenia ryzyka nielegalnego handlu bronią strzelecką i lekką (BSiL) oraz amunicją do tych rodzajów broni w regionie Sahelu
RADA UNII EUROPEJSKIEJ,
uwzględniając Traktat o Unii Europejskiej, w szczególności jego art. 26 ust. 2 i art. 31 ust. 1,
uwzględniając wniosek Wysokiego Przedstawiciela Unii do Spraw Zagranicznych i Polityki Bezpieczeństwa,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
W dniach 15 i 16 grudnia 2005 r. Rada Europejska przyjęła „Strategię UE zwalczania nielegalnego gromadzenia i obrotu bronią strzelecką i lekką oraz amunicją do niej”. W strategii tej Rada Europejska uznaje, że mnogość zasobów BSiL i amunicji powoduje, że staje się ona łatwo dostępna cywilom, przestępcom, terrorystom i uczestnikom walk, oraz podkreśla potrzebę prowadzenia działań prewencyjnych w celu zwalczania nielegalnej podaży broni konwencjonalnej i popytu na nią. W strategii tej wskazano też, że Afryka pozostaje kontynentem najbardziej narażonym na skutki konfliktów wewnętrznych, które są zaostrzane przez destabilizujący napływ BSiL.
(2)
W dniu 21 marca 2011 r. Rada zatwierdziła „Strategię Unii Europejskiej na rzecz bezpieczeństwa i rozwoju w regionie Sahelu”, która nakreśla zintegrowane ramy służące zaangażowaniu Unii w regionie Sahelu. Jeden z czterech aspektów działania strategii jest skierowany na umocnienie potencjału w sektorach bezpieczeństwa, egzekwowania prawa i praworządności w tym regionie, aby zwalczać zagrożenia oraz skuteczniej i w sposób bardziej wyspecjalizowany radzić sobie z terroryzmem i przestępczością zorganizowaną, jak również powiązać te zjawiska ze środkami odnoszącymi się do dobrych rządów.
(3)
W dniu 14 czerwca 2006 r. w Abudży (Nigeria) państwa członkowskie Wspólnoty Gospodarczej Państw Afryki Zachodniej (ECOWAS) przyjęły Konwencję ECOWAS w sprawie broni strzeleckiej i lekkiej, amunicji do tych rodzajów broni i innych powiązanych materiałów, która weszła w życie w dniu 29 września 2009 r. W dniu 30 kwietnia 2010 r. w Kinszasie (Demokratyczna Republika Konga) państwa członkowskie Wspólnoty Gospodarczej Państw Afryki Środkowej (ECCAS) i Republika Rwandy przyjęły Konwencję Środkowoafrykańską w sprawie kontroli broni strzeleckiej i lekkiej, amunicji do tych rodzajów broni, części i komponentów, które mogą być wykorzystane do jej wytwarzania, naprawy lub składania. W obu konwencjach państwa sygnatariusze zobowiązały się między innymi do podjęcia środków koniecznych do zapewnienia - zgodnie z odpowiednimi normami i procedurami - bezpiecznego i skutecznego zarządzania krajowymi zapasami BSiL oraz przechowywania i ochrony tych zapasów.
(4)
Burkina Faso, Mali i Nigeria ratyfikowały traktat o handlu bronią, podobnie jak 23 państwa członkowskie Unii, natomiast Czad, Mauretania i Niger podpisały ten traktat. Art. 16 ust. 1 traktatu o handlu bronią przewiduje że „wykonując niniejszy traktat, każde państwo strona może szukać pomocy, w tym pomocy prawnej lub prawodawczej, pomocy w zakresie tworzenia zdolności instytucjonalnych oraz pomocy technicznej, materialnej lub finansowej. Taka pomoc może obejmować zarządzanie zapasami, programy dotyczące rozbrojenia, demobilizacji i reintegracji, modelowe przepisy oraz skuteczne praktyki wykonawcze. Każde państwo strona zdolne do świadczenia takiej pomocy, dostarcza ją na życzenie.”.
(5)
Burkina Faso, Mali, Mauretania i Nigeria są państwami stronami Protokołu przeciwko nielegalnemu wytwarzaniu i obrotowi bronią palną, jej częściami i komponentami oraz amunicją, uzupełniającego Konwencję Narodów Zjednoczonych przeciwko międzynarodowej przestępczości zorganizowanej („protokół o handlu bronią”).
(6)
Wszystkie państwa członkowskie ONZ są zaangażowane w skuteczne wykonywanie Programu działania ONZ na rzecz zapobiegania nielegalnemu handlowi bronią strzelecką i lekką, zwalczania i eliminowania go we wszystkich aspektach („program działania ONZ”), jak również międzynarodowego instrumentu umożliwiającego państwom identyfikowanie i śledzenie, w odpowiednim czasie i w niezawodny sposób, nielegalnej broni strzeleckiej i lekkiej.
(7)
Na piątym odbywającym się co dwa lata posiedzeniu państw służącym analizie wykonywania programu działania ONZ (Nowy Jork, 16-20 czerwca 2014 r.) wszystkie państwa członkowskie ONZ ponownie podkreśliły, że odpowiednie zarządzanie zapasami BSiL, w szczególności w sytuacjach konfliktowych i pokonfliktowych, ma podstawowe znaczenie w zapobieganiu wypadkom i zmniejszaniu ryzyka przejmowania broni do celów nielegalnego handlu i kierowania jej do nielegalnych ugrupowań zbrojnych, terrorystów i innych nieupoważnionych odbiorców. Państwa członkowskie ONZ wezwały do wzmocnienia współpracy międzynarodowej i regionalnej oraz do pomocy w zarządzaniu zapasami i w kwestiach bezpieczeństwa fizycznego, a także podjęły się wykorzystywania - o ile jest to wykonalne - postępów technicznych, aby ulepszyć zarządzanie zapasami, w tym środki służące bezpieczeństwu fizycznemu.
(8)
Powstanie ludowe w Libii w lutym 2011 r. i będący jego następstwem konflikt zbrojny oraz kryzys polityczny i w zakresie bezpieczeństwa w Mali w 2012 r. uwidoczniły, w jaki sposób podmioty niepaństwowe - w tym również terroryści - mogą wykorzystywać nieodpowiednio zabezpieczone i zarządzane zapasy rządowe, aby przejąć BSiL i amunicję ze szkodą dla pokoju i bezpieczeństwa. W kontekście zintensyfikowanych działań podmiotów niepaństwowych w regionie Sahelu, w tym w północnej Nigerii, zwiększenie bezpieczeństwa broni i amunicji w państwach Sahelu stało się priorytetem.
(9)
Regionalny Ośrodek ONZ ds. Pokoju i Rozbrojenia w Afryce (UNREC), stanowiący część Biura ONZ ds. Rozbrojenia (UNODA) posiada długoletnie doświadczenie w udzielaniu wsparcia państwom i społeczeństwu obywatelskiemu regionu Sahelu we wdrażaniu instrumentów międzynarodowych i regionalnych w zakresie kontroli BSiL, zgodnie z jego mandatem otrzymanym od Zgromadzenia Ogólnego ONZ (rezolucja nr 40/151 G z 16 grudnia 1985 r.).
(10)
Od 2013 r. Wszechstronna Zintegrowana Misja Stabilizacyjna ONZ w Mali (MINUSMA) za pośrednictwem Służby Działań Przeciwminowych ONZ (UNMAS) wspierała władze Mali w działaniach związanych z rozminowywaniem oraz zarządzaniem bronią i amunicją, zgodnie z rezolucjami Rady Bezpieczeństwa ONZ nr 2100 (2013 r.) i 2164 (2014 r.).
(11)
Organizacja pozarządowa Mine Advisory Group (MAG) rozpoczęła niedawno projekt regionalny obejmujący pilne kwestie dotyczące bezpieczeństwa broni konwencjonalnej i amunicji oraz zarządzania bronią konwencjonalną i amunicją w państwach docelowych w regionie Sahelu i Maghrebu.
(12)
Zgodnie z decyzją Rady 2011/428/WPZiB (1), Unia finansowała między innymi dostarczanie sprzętu do oznaczania agencjom zajmującym się egzekwowaniem prawa w kilku państwach Afryki Zachodniej, jak również zapewnianie szkoleń dotyczących międzynarodowego instrumentu umożliwiającego śledzenie oraz międzynarodowych wytycznych technicznych dotyczących amunicji.
(13)
Zgodnie z decyzją Rady 2013/320/WPZiB (2) Unia wspiera działania zmierzające do zapewnienia należytego bezpieczeństwa fizycznego i zarządzania zapasami w libijskich arsenałach broni w celu ograniczania ryzyka, jakie stwarza nielegalne rozprzestrzenianie BSiL i amunicji do tych rodzajów broni, dla bezpieczeństwa Libii i państw z nią sąsiadujących, w tym w regionie Sahelu.
(14)
Zgodnie z decyzją Rady 2013/698/WPZiB (3) Unia wspiera stworzenie globalnego mechanizmu raportowania w zakresie nielegalnej BSiL i innej broni konwencjonalnej i amunicji („iTrace”), opartego w szczególności na badaniach terenowych w dziedzinie BSiL i amunicji będących w obrocie w obszarach objętych konfliktem, również w Afryce.
(15)
W ramach wspólnej polityki bezpieczeństwa i obrony Unia rozpoczęła trzy misje w regionie Sahelu, a mianowicie: po pierwsze - misję EUCAP Sahel Niger, która rozpoczęła się w dniu 8 sierpnia 2012 r. i która ma wspierać walkę z przestępczością zorganizowaną i terroryzmem w Nigrze, po drugie - misję szkoleniową Unii Europejskiej w Mali, która rozpoczęła się w dniu 18 lutego 2013 r. i która ma przyczynić się do odbudowy i reorganizacji malijskich sił zbrojnych przez zapewnienie szkoleń i doradztwa; oraz, po trzecie - misję EUCAP Sahel Mali, która rozpoczęła się w dniu 15 kwietnia 2014 r. i która ma zapewnić doradztwo strategiczne i szkolenia wewnętrznym siłom bezpieczeństwa w Mali.
(16)
W ramach Instrumentu na rzecz przyczyniania się do Stabilności i Pokoju Unia wspiera od 2011 r. wysiłki Biura ONZ ds. Narkotyków i Przestępczości zmierzające do promowania ratyfikacji i wykonania protokołu o handlu bronią, w szczególności w Afryce Zachodniej. W ramach tego instrumentu od 2010 r. Unia wspiera finansowo Regionalne Centrum Broni Strzeleckiej i Lekkiej (RECSA) w regionie Wielkich Jezior, Rogu Afryki i w państwach sąsiadujących z siedzibą w Nairobi,
PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
Artykuł 1
1. Unia przyczynia się do bezpieczeństwa i stabilności w regionie Sahelu poprzez wspomaganie państw tego regionu w zapobieganiu przejmowania rządowej BSiL i amunicji do tych rodzajów broni oraz kierowaniu ich do nielegalnego handlu przez poprawę bezpieczeństwa fizycznego i zarządzania zapasami.
2. Działania, które ma wspierać Unia, mają następujące konkretne cele:
a)
generowanie koniecznego wsparcia politycznego dla ulepszenia procedur związanych z poprawą bezpieczeństwa fizycznego i zarządzaniem zapasami oraz promowanie regionalnej współpracy i upowszechniania wiedzy;
b)
wspieranie państw docelowych w opracowywaniu aktualnych przepisów, procedur administracyjnych i praktycznych standardowych procedur operacyjnych, stanowiących podwaliny pod lepsze bezpieczeństwo fizyczne i zarządzanie zapasami zgodnie z międzynarodowymi standardami w zakresie najlepszych praktyk;
c)
bezpośrednie wspieranie realizacji działań związanych z zarządzaniem zapasami i bezpieczeństwem, w tym poprzez remont magazynów, niszczenie nadwyżek, przestarzałej bądź nielegalnej BSiL oraz pilotowanie nowych technologii.
Szczegółowy opis tych działań znajduje się w załączniku.
Artykuł 2
1. Za wykonanie niniejszej decyzji odpowiada Wysoki Przedstawiciel Unii do Spraw Zagranicznych i Polityki Bezpieczeństwa („wysoki przedstawiciel”).
2. Techniczną realizację działań, o których mowa w art. 1 ust. 2, prowadzi UNODA za pośrednictwem UNREC. UNODA wykonuje te zadania pod kierownictwem wysokiego przedstawiciela. W tym celu wysoki przedstawiciel dokonuje koniecznych uzgodnień z UNODA.
Artykuł 3
1. Finansowa kwota odniesienia na realizację działań, o których mowa w art. 1 ust. 2, wynosi 3 561 257,06 EUR. Łączny szacunkowy budżet całego projektu wynosi 4 129 393,06 EUR, co zostaje zapewnione poprzez współfinansowanie.
2. Wydatkami pokrywanymi z kwoty określonej w ust. 1 zarządza się zgodnie z procedurami i zasadami Unii mającymi zastosowanie do budżetu ogólnego Unii.
3. Komisja nadzoruje właściwą realizację wkładu Unii, o którym mowa w ust. 1. W tym celu zawiera z UNODA umowę o finansowaniu. Umowa ta zawiera zobowiązanie UNODA do zapewnienia, aby wkład Unii był wyeksponowany stosownie do jego wielkości.
4. Komisja dąży do tego, aby umowa o finansowaniu, o której mowa w ust. 3, została zawarta jak najszybciej po dniu 15 grudnia 2014 r. Informuje Radę i wysokiego przedstawiciela o wszelkich trudnościach napotkanych w tym procesie oraz o dacie zawarcia umowy o finansowaniu w ciągu dwóch tygodni od podpisania.
Artykuł 4
1. Wysoki przedstawiciel składa Radzie sprawozdania z wykonania niniejszej decyzji na podstawie regularnych sprawozdań przygotowywanych przez UNODA. Sprawozdania te stanowią dla Rady podstawę do dokonania oceny.
2. Komisja dostarcza informacji na temat aspektów finansowych realizacji działań, o których mowa w art. 1 ust. 2.
Artykuł 5
1. Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem jej przyjęcia.
2. Niniejsza decyzja wygasa 42 miesiące po zawarciu odnośnej umowy o finansowaniu, o której mowa w art. 3 ust. 3, lub sześć miesięcy po dacie jej przyjęcia jeżeli w okresie tym nie zawarto żadnej umowy o finansowaniu.
Sporządzono w Brukseli dnia 15 grudnia 2014 r.