РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 25 февруари 2011 година
относно условията за предоговаряне на Паричното споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако
(2011/190/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 219, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът е компетентен в областта на паричните и валутните въпроси от датата на въвеждането на еврото.
(2)
Съветът определя условията за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутния режим.
(3)
На 26 декември 2001 г. бе сключено Парично споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (1) (наричано по-долу „споразумението“).
(4)
Франция има дълготрайни парични връзки с Княжество Монако (наричано по-долу „Монако“) - факт, отразен в редица правни инструменти. Финансовите институции, разположени в Монако, имат право да се рефинансират от френската национална банка (Banque de France), като също така участват в някои френски системи за плащания при същите условия като френските банки.
(5)
В заключенията от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за монетни емисии.
(6)
В Съобщение относно действието на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана Комисията заключи, че е необходимо съществуващото споразумение да бъде изменено с оглед осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Съюза и държавите, с които има подписано парично споразумение.
(7)
Следователно споразумението следва да бъде предоговорено с оглед корекция на тавана за монетни емисии, избиране на компетентна юрисдикция при уреждане на евентуални спорове и корекция на формàта с цел по-голямо доближаване до новия общ образец на парични споразумения. Споразумението следва да остане в сила до сключването на предоговорено споразумение между страните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Франция уведомява Монако относно необходимостта от изменение на споразумението при първа възможност и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Съюзът си поставя за цел внасянето на следните изменения при предоговарянето на споразумението:
а)
предоговореното споразумение се сключва между Съюза, представляван от правителството на Френската република и Комисията, и правителството на Негова светлост принца на Монако;
б)
преразглежда се методът за определяне на тавана за изсичаните от Монако евромонети. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ непроменлива част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Монако, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислена, като средното емитиране на монети на човек от населението във Франция в годината n-1 се умножи по броя на жителите на Монако. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, предоговореното споразумение определя за евромонетите на Монако, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, минимален дял от 80 % от ежегодно изсечените евромонети;
в)
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) се избира за орган, компетентен при уреждане на споровете, които могат да възникнат при прилагане на споразумението. Ако Съюзът или Монако считат, че другата страна не е изпълнила задължение по предоговореното споразумение, те могат да отнесат въпроса към Съда. Решението на Съда ще бъде задължително за страните, които ще вземат необходимите мерки, за да го изпълнят в определен от Съда срок. Ако Съюзът или Монако не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в срок, другата страна може незабавно да прекрати предоговореното споразумение;
г)
коригира се форматът на предоговореното споразумение.
Член 3
Преговорите с Монако се водят от Франция и Комисията, действащи от името на Съюза. Европейската централна банка (ЕЦБ) участва пълноценно в преговорите, като е необходимо съгласието ѝ в областите на нейната компетентност. Франция и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
Франция и Комисията имат право да сключат предоговореното споразумение от името на Европейския съюз, освен ако ИФК или ЕЦБ считат, че предоговреното споразумение следва да бъде отнесено до Съвета.
Член 5
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Член 6
Адресати на настоящото решение са Френската република, Комисията и Европейската централна банка.
Съставено в Брюксел на 25 февруари 2011 година.
DÉCISION DU CONSEIL
du 25 février 2011
concernant les modalités de la renégociation de l’accord monétaire entre le gouvernement de la République française, au nom de la Communauté européenne, et le gouvernement de son Altesse Sérénissime le Prince de Monaco
(2011/190/UE)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 219, paragraphe 3,
vu la recommandation de la Commission européenne,
vu l’avis de la Banque centrale européenne,
considérant ce qui suit:
(1)
Depuis l’introduction de l’euro, l’Union est compétente pour les questions monétaires et de change.
(2)
Il appartient au Conseil de décider des modalités relatives à la négociation et à la conclusion d’accords sur des questions se rapportant au régime monétaire ou de change.
(3)
Le 26 décembre 2001, l’accord monétaire entre le gouvernement de la République française, au nom de la Communauté européenne, et le gouvernement de son Altesse Sérénissime le Prince de Monaco (1) (ci-après dénommé «accord»), a été conclu.
(4)
La France entretient depuis longtemps des relations monétaires particulières avec la Principauté de Monaco, qui sont fondées sur différents instruments juridiques. Les établissements financiers situés dans la Principauté de Monaco ont accès aux facilités de refinancement de la Banque de France et participent à certains systèmes de paiement français dans les mêmes conditions que les banques françaises.
(5)
Dans ses conclusions du 10 février 2009, le Conseil a invité la Commission à réexaminer le fonctionnement des accords monétaires existants et à envisager d’éventuelles augmentations des plafonds pour l’émission des pièces.
(6)
La Commission a estimé, dans sa communication concernant le fonctionnement des accords monétaires conclus avec la Principauté de Monaco, la République de Saint-Marin et l’État de la Cité du Vatican, que l’accord, dans sa forme actuelle, devait être modifié de façon à assurer une approche plus cohérente dans les relations entre l’Union et les pays ayant signé un accord monétaire.
(7)
Il convient donc de renégocier l’accord afin d’adapter le plafond pour l’émission de pièces, de désigner une juridiction compétente pour le règlement des litiges éventuels et d’adapter le format de l’accord afin de le rapprocher du nouveau modèle commun pour les accords monétaires. L’accord devrait rester en vigueur jusqu’à ce qu’un accord renégocié soit conclu entre les parties,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
La République française informe la Principauté de Monaco de la nécessité de modifier l’accord dès que possible, et propose de renégocier les dispositions pertinentes de l’accord.
Article 2
Lors de la renégociation de l’accord, l’Union souhaite introduire les modifications suivantes:
a)
l’accord renégocié est conclu entre l’Union, représentée par le gouvernement de la République française et la Commission, et le gouvernement de son Altesse Sérénissime le Prince de Monaco;
b)
la méthode de calcul du plafond d’émission de pièces en euros de la Principauté de Monaco est révisée. Le nouveau plafond est calculé au moyen d’une méthode qui combinera une partie fixe destinée à éviter que les pièces de la Principauté de Monaco ne fassent l’objet d’une spéculation numismatique excessive, en satisfaisant la demande du marché des pièces de collection, et une partie variable calculée en multipliant le volume d’émission de pièces moyen par habitant de la France pour l’année n-1 par le nombre d’habitants de la Principauté de Monaco. Sans préjudice de l’émission de pièces de collection, l’accord renégocié fixe à 80 % des pièces en euros émises chaque année, la proportion minimale de pièces en euros de la Principauté de Monaco devant être mises en circulation à leur valeur nominale;
c)
la Cour de justice de l’Union européenne (ci-après dénommée «Cour de justice») est chargée de résoudre les litiges pouvant survenir lors de l’application de l’accord. Si l’Union ou la Principauté de Monaco considère que l’autre partie n’a pas rempli l’une de ses obligations au titre de l’accord, elle peut porter l’affaire devant la Cour de justice. L’arrêt de la Cour de justice est contraignant pour les parties, qui prennent les mesures nécessaires pour se conformer à celui-ci dans le délai fixé par la Cour de justice. Si l’Union ou la Principauté de Monaco ne prend pas les mesures nécessaires pour se conformer à l’arrêt dans le délai imparti, l’autre partie peut mettre fin immédiatement à l’accord renégocié;
d)
le format de l’accord renégocié est adapté.
Article 3
Les négociations avec la Principauté de Monaco sont menées par la République française et la Commission au nom de l’Union. La Banque centrale européenne (BCE) est pleinement associée à ces négociations et son accord est requis sur les questions relevant de son domaine de compétence. La République française et la Commission soumettent le projet d’accord renégocié au comité économique et financier (CEF) pour avis.
Article 4
La République française et la Commission sont habilitées à conclure l’accord renégocié au nom de l’Union, sauf si le CEF ou la BCE estime que l’accord renégocié devrait être soumis au Conseil.
Article 5
La présente décision prend effet le jour de sa notification.
Article 6
La République française, la Commission et la Banque centrale européenne sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 25 février 2011.