РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 5 април 2011 година
относно мерки C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 и N 19/10), приведени в действие от нидерландската държава в полза на ABN AMRO Group NV (създадено в резултат на сливане между Fortis Bank Nederland и ABN AMRO N)
(нотифицирано под номер C(2011) 2114)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/823/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с член 108, параграф 2 от Договора и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби Fortis Bank Nederland („FBN“) (а именно нидерландското банково дъщерно дружество на финансовото холдингово дружество Fortis SA/NV (2)), включително активите на ABN AMRO Holding, които са собственост на FBN („ABN AMRO N“) за сумата от 12,8 млрд. EUR. В рамките на същата сделка нидерландската държава също така замени Fortis Bank SA/NV, белгийското банково дъщерно дружество на Fortis SA/NV, в качеството си на кредитор по заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност 16,1 млрд. EUR (3). Нидерландската държава също така предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR и се споразумя да обезщети Fortis SA/NV за разходи и задължения, които произтичат от споразумението между акционерите в консорциума („САК“). В САК се описват правата и задълженията на трите финансови институции (Fortis SA/NV, Banco Santander и Royal Bank of Scotland („RBS“) или трите „участника в консорциума“), които съвместно са участвали в търг за ABN AMRO Holding посредством новосъздаденото правно образувание „RFS Holdings“. На 7 октомври 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за своите мерки от 3 октомври 2008 г. (а именно придобиването на FBN за сумата от 12,8 млрд. EUR, новацията на дългосрочните заеми с номинална стойност 16,1 млрд. EUR и механизма за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR, наричани по-долу „интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.“) като мерки, които не представляват държавна помощ, за да получи правна сигурност по отношение на тези мерки. Тъй като мерките вече са били приведени в действие, Комисията регистрира делото като NN-дело (тоест NN53b/08).
(2)
По време на преговорите, довели до придобиването на FBN на 3 октомври 2008 г., нидерландската държава се позова на външния доклад за оценка, изготвен от […] (4), копие от който беше изпратено на Комисията на 15 октомври 2008 г.
(3)
С писмо от 30 октомври 2008 г. Комисията уведоми нидерландското министерство на финансите за своето предварително становище, че мерките от 3 октомври 2008 г. изглежда представляват държавна помощ, предоставена на FBN. На 20 ноември 2008 г. беше проведена среща между службите на Комисията и нидерландската държава.
(4)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе официално решение да не отделя FBN от ABN AMRO N, а вместо това да се стреми към сливане на двете дружества („сливането“) съгласно по-ранните планове на Fortis SA/NV.
(5)
На 3 декември 2008 г. Комисията взе решение (5) („решението от 3 декември 2008 г.“), в което мерките, взети от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г. в полза на Fortis Bank SA/NV, се обявяват за съвместима с общия пазар държавна помощ. При все това в съображение 4 от това решение изрично се посочва, че Комисията ще прецени в рамките на отделна процедура дали приложените мерки от 3 октомври 2008 г. също са включвали помощ, предоставена на FBN.
(6)
На 17 декември 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да придобие ABN AMRO N от FBN за 6,5 млрд. EUR. Придобиването се извърши на 24 декември 2008 г. На 2 февруари 2008 г. нидерландските власти уведомиха Комисията, че придобиването е мярка, която не представлява държавна помощ, с цел получаване на правна сигурност.
(7)
На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(8)
На 6 март 2009 г. нидерландската държава изпрати на Комисията доклад от комплексната проверка (6) за придобитото предприятие, който бе изготвен от […] по искане на нидерландската държава.
(9)
С решение от 8 април 2009 г. („решението от 8 април 2009 г.“) Комисията стартира процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от договора под дело номер C11/09 (ex-NN53b/08) по отношение на предполагаема помощ, предоставена на FBN и ABN AMRO N.
(10)
На 6 май 2009 г. Комисията получи писмена жалба от Van Lanschot Bank („жалбоподателят“), нидерландски конкурент на FBN и ABN AMRO N. Тази жалба бе препратена от Комисията на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., като с нея бе поискано представянето на мнения. Нидерландската държава поиска удължаване на крайния срок до 20 август 2009 г. и изпрати подробен отговор на жалбоподателя на 22 септември 2009 г. Жалбоподателят предостави допълнителна информация с писма от 21 август 2009 г. и 28 август 2009 г. Тези писма бяха препратени на нидерландската държава на 23 септември 2009 г., а нидерландската държава отговори на 29 октомври 2009 г.
(11)
На 15 май 2009 г. нидерландската държава изпрати писмо на Комисията, с което отговори на редица въпроси, повдигнати в решението от 8 април 2009 г. Подробен отговор по същество - за който нидерландската държава поиска повече време - беше изпратен на Комисията на 11 август 2009 г.
(12)
В неофициален документ, изпратен на 15 юни 2009 г., и по време на последваща среща с Комисията на 16 юни 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да приведе в действие план за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR, който дава възможност на ABN AMRO N да се отдели от дружеството-майка ABN AMRO Bank (7). По време на тази среща нидерландската държава подчерта, че след първото вливане на капитал в размер на 2,5 млрд. EUR ще бъдат необходими допълнителни мерки, които засега не могат да бъдат количествено изразени.
(13)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията прикани нидерландския финансов надзорен орган („DNB“) да изрази мнението си относно надеждността на FBN и съответно на ABN AMRO N. Комисията получи изисканата информация относно FBN чрез писмо от 18 юни 2009 г. и актуализация на тази информация на 5 януари 2010 г. Освен това нидерландската държава препрати писмо от DNB относно ABN AMRO N на 20 януари 2010 г.
(14)
На 6 юли 2009 г. ABN AMRO Bank - дружеството-майка на ABN AMRO N - изпрати писмо до Комисията, в което изрази мнение относно решението от 8 април 2009 г. Това писмо беше препратено на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., а нидерландската държава отговори на 22 септември 2009 г.
(15)
На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е възстановило всички краткосрочни финансови средства, които е получило от нидерландската държава в рамките на механизма за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR от 3 октомври 2008 г.
(16)
На 15 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за плановете на FBN за придобиване на Fortis Clearing Americas („FCA“) от Fortis Bank SA/NV.
(17)
На 17 юли 2009 г. нидерландската държава направи официално уведомление за план с мерки за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR (8), които представляват суап за кредитно неизпълнение („CDS“) с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR („инструментът за освобождаване на капитал“ или „CRI“) и задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 800 млн. EUR. Първоначално мерките бяха регистрирани под дело номер N429/09, но тъй като те бяха приведени в действие преди Комисията да е взела решение относно тях, делото беше преместено от регистъра на помощите, за които е постъпило уведомление, в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление (под номер NN 2/10).
(18)
На 10 септември 2009 г. нидерландската държава изпрати неофициален документ на Комисията с актуална информация за процеса на разделяне и сведения, че допълнителните мерки за държавна помощ (които не са количествено изразени) ще бъдат неизбежни.
(19)
По време на среща с Комисията, проведена на 9 ноември 2009 г., нидерландската държава посочи, че FBN и ABN AMRO N ще се нуждаят от допълнителни мерки на стойност 4,39 млрд. EUR, като по този начин общият размер на мерките (включително мерките, за които е постъпило уведомление на 17 юли 2009 г.) ще стане 6,89 млрд. EUR. По-подробна информация за мерките беше представена в допълнение от 10 ноември 2009 г. към неофициалния документ от 10 септември 2009 г., както и в допълнителна обяснителна бележка от 13 ноември 2009 г.
(20)
На 26 ноември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията доклад на […], в който се изразява мнение относно сделката от 24 декември 2008 г. Мнението също така съдържа материал с контекстуална информация, разясняващ […].
(21)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията първа версия (9) на план за преструктуриране на група ABN AMRO („планът за преструктуриране от декември 2009 г.“), новото образувание, което се получи в резултат от сливането на FBN и ABN AMRO N. В този план се описва стратегията на новото образувание и също така се посочват финансови прогнози за базов сценарий.
(22)
На 14 януари 2010 г. нидерландската държава направи официално уведомление за новите мерки за държавна помощ в размер на 4,39 млрд. EUR в допълнение към мерките, за които вече е било направено уведомление през юли 2009 г. Комисията регистрира новите мерки под номер N19/10.
(23)
С решение от 5 февруари 2010 г. („решението от 5 февруари 2010 г.“) Комисията реши да удължи процедурата по разследване C11/09, така че да включи мерките, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10. В това решение Комисията временно одобри тези мерки като мерки за помощ за оздравяване до 31 юли 2010 г. Нидерландската държава изпрати на Комисията писмо, съдържащо ангажимент за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, приложим до края на 2010 г.
(24)
На 23 март 2010 г. Комисията получи отговор от нидерландската държава - която поиска удължаване на крайния срок - във връзка с решението от 5 февруари 2010 г. Освен това нидерландската държава предостави допълнителна информация относно плана за преструктуриране от декември 2009 г. на новата група ABN AMRO, inter alia с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий.
(25)
Комисията зададе допълнителни въпроси на 8 април 2010 г., на които беше даден отговор на 7 май 2010 г. Нидерландската държава също така предостави на Комисията допълнителна информация относно кръстосаните задължения, които са резултат от прилагането на компенсация за сливането (10) на 26 май 2010 г. На същия ден Комисията изпрати писмо по електронна поща с последващи въпроси, на които беше даден отговор на 9 юни 2010 г.
(26)
На 20 юли 2010 г. нидерландската държава поиска от Комисията да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/2010 и N19/2010. Нидерландската държава също така изпрати писмо за удължаване на срока на ангажимента за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените до по-ранната от датите 30 юни 2011 г. или датата на приемането на окончателното решение на Комисията.
(27)
На 30 юли 2010 г. Комисията реши да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10 до датата на приключване на разследване C11/09 на Комисията.
(28)
На 20 август 2010 г. нидерландската държава изпрати на Комисията документ, в който тя разяснява подробно своята стратегия за излизане.
(29)
На 5 октомври 2010 г. нидерландската държава предостави бизнес план за отдела за частен собствен капитал на група ABN AMRO. Подобен план за отдел „Електроенергия, стоки и транспорт“ на група ABN AMRO беше изпратен на Комисията на 10 януари 2010 г.
(30)
На 15 октомври 2010 г. група ABN AMRO обяви, че ще се възползва от своята кол опция с цел прекратяване на инструмента за освобождаване на капитал, считано от 31 октомври 2010 г.
(31)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава изпрати актуална версия („планът за преструктуриране от ноември 2010 г.“) - от 29 октомври 2010 г. - на плана за преструктуриране на група ABN AMRO от 4 декември 2009 г. На 10 януари 2011 г. нидерландската държава изпрати документ, в който се разяснява как групата ABN AMRO е актуализирала прогнозите от 8 ноември 2010 г. в сравнение с първоначалните прогнози от 4 декември 2009 г.
(32)
По време на процедурата многократно бяха осъществени обмен на информация, телеконференции и срещи между представителите на нидерландската държава, ABN AMRO N и FBN и Европейската комисия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОЛУЧАТЕЛИТЕ И МЕРКИТЕ
2.1. Създаване на група ABN AMRO
(33)
През пролетта на 2007 г. участниците в консорциума създадоха ново правно образувание „RFS Holdings“ с цел придобиване на ABN AMRO Holding.
(34)
Участниците в консорциума възнамеряваха да разделят ABN AMRO Holding на три части, като договореностите за осъществяване на процеса на разделяне бяха изложени в „САК“.
(35)
С оглед да улеснят разделянето участниците в консорциума създадоха т.нар. „проследяващи дялови участия“, представляващи икономическата собственост върху предприятията, която се приписва на всеки участник в консорциума. В резултат на това RBS, Banco Santander и Fortis SA/NV станаха икономическите (11) собственици съответно на т.нар. дялово участие R, дялово участие S и дялово участие N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ и „ABN AMRO N“).
(36)
В състава на ABN AMRO R се включваха inter alia бизнес единицата („БЕ“) „Глобален бизнес и пазари“, БЕ „Азия“, БЕ „Глобални транзакционни услуги“ и международната мрежа, докато в състава на ABN AMRO S се включваха inter alia БЕ „Латинска Америка“ и БЕ „Antonveneta“ (Италия).
(37)
ABN AMRO N включваше в състава си БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“, както и International Diamond и Jewelry Group.
(38)
Елементите, които не бяха разпределени между отделните участници в консорциума, бяха обединени в т.нар. дялово участие ABN AMRO Z („ABN AMRO Z“), което остана отговорно например за функциите на централен офис. Всеки участник в консорциума притежаваше пропорционален дял (12) в ABN AMRO Z.
(39)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN от Fortis Bank SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR. В резултат от това придобиване нидерландската държава също така стана непряк собственик на ABN AMRO N, тъй като FBN беше законният собственик на ABN AMRO N в рамките на Fortis Bank SA/NV. На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се ангажира да обезщети Fortis SA/NV за всички разноски, които Fortis SA/NV ще понесе като последица от своето продължаващо участие като страна по САК. На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(40)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN за сумата от 6,5 млрд. EUR, като по този начин стана пряк собственик на ABN AMRO N. Преди това придобиване нидерландската държава контролираше непряко ABN AMRO N чрез FBN.
(41)
Схема 1:
Разделяне на ABN AMRO N
(42)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе решение да слее ABN AMRO N и FBN (което беше неизпълненото намерение на Fortis SA/NV). Сливането можеше да бъде извършено веднага след отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, неговото дружество-майка. Като първа стъпка дейностите на ABN AMRO N бяха прехвърлени към ново правно образувание в рамките на ABN AMRO Bank, което беше именувано ABN AMRO II.
(43)
На 6 февруари 2010 г. дружество ABN AMRO II беше отделено, както е описано в съображение 41, и преименувано на ABN AMRO Bank. Същевременно правното образувание, известно преди като ABN AMRO Bank, беше преименувано на „The Royal Bank of Scotland NV“ („RBS NV“) (виж схемата по-горе).
(44)
Преди новото образувание ABN AMRO Bank да може да се слее с FBN, то първо трябваше да приложи компенсация за сливането. Когато през 2007 г. Fortis SA/NV придоби ABN AMRO N, Комисията заключи (13) („решението за сливане“), че сливането между ABN AMRO N и FBN ще доведе до проблеми с концентрацията на нидерландския банков пазар, по-специално в сегментите на търговското банкиране и факторинга.
(45)
За да отстрани тези проблеми с концентрацията, Fortis SA/NV се ангажира да продаде редица свои дейности (тоест подразделението за факторинг IFN и дейностите по търговско банкиране на „New HBU“) на Deutsche Bank. Когато на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN и ABN AMRO N, Fortis SA/NV все още не беше приключило планираната продажба на New HBU и IFN на Deutsche Bank. Веднага след като нидерландската държава реши да продължи с осъществяването на сливането между FBN и ABN AMRO N, тя поднови преговорите с Deutsche Bank (14). Продажбата на New HBU и IFN на Deutsche Bank приключи на 1 април 2010 г.
(46)
New HBU притежаваше активи на обща стойност от [10 - 20] млрд. EUR и в него работеха около [1 000 - 1 500] наети лица, изразени в еквивалент на пълно работно време („ЕПРВ“). New HBU включваше в състава си Hollandsche Bank Unie („HBU“) (търговска банка, собственост на ABN AMRO N), някои отдели за продажби на ABN AMRO (13 от общо 78) и някои звена за корпоративни клиенти на ABN AMRO (2 от общо 5).
(47)
ABN AMRO Bank и FBN се сляха официално, за да образуват група ABN AMRO на 1 юли 2010 г., както е описано в схема 2, която е част от съображение 49.
(48)
Нидерландската държава прехвърли управлението на своя дял в ABN AMRO Z на новото дружество ABN AMRO Bank, тъй като не искаше да отделя ресурси за ежедневното управление на това дялово участие. Независимо от това нидерландската държава остана законният собственик на ABN AMRO Z и има право да се възползва от всички потенциални печалби и също така носи отговорност за всички потенциални загуби на ABN AMRO Z (15).
(49)
Схема 2:
Създаване на група ABN AMRO
2.2. Бенефициери
2.2.1. Икономически дейности на ABN AMRO N и ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - самостоятелно третата най-голяма банка в Нидерландия след Rabobank и ING - се състои от БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“.
(51)
Първата бизнес единица, БЕ „Нидерландия“, предлага услуги за банкиране на дребно и търговско банкиране чрез клонова мрежа от 510 банкови учреждения и 78 консултантски клонове, както и чрез алтернативни канали като интернет, ATM (16) и телефонни центрове. БЕ „Нидерландия“ е наела на работа приблизително 19 000 лица, изразени в ЕПРВ.
(52)
В областта на банкирането на дребно БЕ „Нидерландия“ има силни специални привилегии сред клиентите в сегмента на „масовите продажби на дребно“ (повече от [3,5 - 5] млн. клиенти) и „банкирането за преференциални клиенти“ (повече от [250 000 - 420 000] клиенти) (17), на които тя предлага широка гама от продукти (каквито са спестовните продукти, инвестиционните продукти, ипотеките, застраховките, заемите по кредитни карти и плащанията).
(53)
В областта на търговското банкиране ABN AMRO N обслужва [300 000 - 400 000] клиенти, които са МСП (18), и [9 000 - 21 000] по-големи корпоративни клиенти (макар че съгласно условията на САК по-големите клиенти на ABN AMRO Bank бяха приписани на RBS) с широка гама от продукти (например кредити, управление на плащания и парични операции, спестовни продукти, управление на касови операции, управление на риск и застраховки, комплексни финансови решения и продукти, лизинг и факторинг).
(54)
Втората бизнес единица, БЕ „Частно банкиране“, е насочена към лица с нетни инвестиционни активи в размер на повече от 1 млн. EUR с различни продукти за управление на активите и планиране на имуществото. БЕ „Частно банкиране“ е изградила добре развита мрежа чрез органичен растеж в Нидерландия и Франция, както и чрез придобивания в Германия (Delbrück Bethmann Maffei) и Белгия (Bank Corluy). БЕ „Частно банкиране“ също така включва френското застрахователно предприятие Neuflize Vie.
(55)
Сред предприятията, придобити от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г., се включва и International Diamond and Jewelry Group, подразделение, насочено към дружества, участващи в производството на бижута и търговията с диаманти.
(56)
ABN AMRO Z не съдържа оперативни активи, но включва inter alia данъчни активи, редица дялови участия (наред с другите в Saudi Hollandi Bank) и останалия портфейл за частен капитал. Що се отнася до задълженията, имаше разпоредба за уреждане на задълженията по отношение на Министерството на правосъдието на САЩ, други разпоредби (частично свързани с персонала) и междуфирмено финансиране на активите на дружеството. Както беше посочено в бележка под линия 11, делът, притежаван от нидерландската държава, представлява 33,81 % от ABN AMRO Z.
(57)
В таблица 1 по-долу са обобщени редица проформа ключови финансови данни за ABN AMRO N:
Таблица 1
Ключови финансови данни ABN AMRO N (в млн. EUR)
2008 г.
2009 г.
Общо приходи от дейността (19)
5 189
4 899
Нетна печалба
471
(117)
Възвращаемост на собствения капитал
6,7 %
-2,7 %
Съотношение разход-приход
73 %
77,5 %
Общо активи
183 539
202 084
Общо собствен капитал
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Съотношение от първи ред
9,4 %
10,2 % (23)
Съотношение на общия капитал или съотношение на Банката за международни разплащания (БМР)
12,6 %
14,8 %
Стабилност на финансирането/неликвидни активи
107 %
110 %
Източник: ABN AMRO Bank NV, Годишен преглед 2009 г., консолидиране на предишно ABN AMRO Z и частен собствен капитал, включително New HBU.
(58)
За 2009 финансова година ABN AMRO N отчете загуба от 117 млн. EUR. Загубата се дължеше на по-високите обезценки на заемите, натиска върху лихвените маржове, по-високите такси, свързани с нидерландската схема за гарантиране на депозити и разходите за разделяне и за интегриране (24). Ако се изключат разходите за разделяне и за интегриране, ABN AMRO N би отчела малка нетна печалба за 2009 г. в размер на 52 млн. EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Самостоятелно FBN беше четвъртата най-голяма банка на нидерландския пазар (след Rabobank, ING и ABN AMRO N, но преди SNS REAAL).
(60)
Нидерландската държава (и преди това Fortis SA/NV) пряко притежава 92,6 % от FBN, като структурата за инвестиции Fortis FBN(H) Preferred Investments BV притежава оставащия дял от 7,4 % под формата на преференциални акции. Нидерландската държава притежава 70 % от акциите в тази структура за инвестиции, като оставащите 30 % се притежават от няколко на брой частни инвеститори (25). Притежаваните от частни инвеститори преференциални акции са с номинална стойност 210 млн. EUR и (некумулативен) дивидент в размер на 5,85 % (26).
(61)
Дейностите на FBN са подразделени на три сегмента - банкиране на дребно, частно банкиране и банкиране за стопански субекти.
(62)
Дейностите в областта на банкирането на дребно включват традиционните дейности по банкиране на дребно (с мрежа от 157 клона, [2 - 3] млн. индивидуални клиенти и [20 000 - 60 000] клиенти, които са МСП) и също така Directbank (която предлага ипотечни решения чрез посредници) и продуктите в областта на потребителското кредитиране и разплащателните карти, предлагани съответно от Alfam и ICS.
(63)
Частното банкиране е развито най-вече под търговското наименование Fortis Mees Pierson и предлага услуги по управление на благосъстоянието (планиране на имуществото, инвестиране, предоставяне на заеми и застраховане) на сегментирана основа на [15 000 - 40 000] клиенти в цяла Нидерландия.
(64)
В рамките на бизнес единицата „Банкиране за стопански субекти“ на FBN има седем различни подразделения. В подразделението „Търговско банкиране“ (1) FBN има 23 бизнес центъра, предлагащи множество продукти на дружества с оборот до 250 млн. EUR. Дружества с оборот над 250 млн. EUR и публичният сектор се обслужват от друго подразделение - „Корпоративно и публично банкиране“ (2). Съществуват и подразделения „Инвестиционно банкиране“ (3) (27), „Специализирани финансови услуги“ (4) (28), „Електроенергия, стоки и транспорт“ (5), „Глобални пазари и институционално банкиране“ (6) (29) и „Клирингови средства и попечителство“ (7) (30).
(65)
В таблица 2 по-долу са обобщени редица ключови финансови данни за FBN:
Таблица 2
Основни финансови данни за FBN
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г. (31)
2009 г.
Общо приходи от дейността
3 473
3 553
3 096
2 171
Нетна печалба
1 157
1 296
-18 486
406
Възвращаемост на капитала (обичайна) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Съотношение разход-приход
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Общо активи
209 749
272 378
184 203
189 785
Общо собствен капитал
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Съотношение от първи ред
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Съотношение на общия капитал
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Съотношение заем-депозит
167 %
237 %
208 %
Източник: Годишни доклади на FBN 2008/2009 г.
(66)
През 2008 г. FBN понесе загуба в размер на 18,5 млрд. EUR, но тази загуба беше до голяма степен свързана с извънредни елементи. Дружеството беше задължено да отчете нетна загуба в размер на 16,8 млрд. EUR по отношение на дела си в RFS Holdings и продажбата му и също така претърпя обезценка в размер на 922 млн. EUR (след данъчно облагане) в подразделението си Prime Fund Solutions поради измамата на Мадоф (34). Нетната базова печалба, с изключение на тези елементи, беше в размер на 604 млн. EUR, като беше почти изцяло реализирана през първата половина на 2008 г.
(67)
През 2009 г. FBN реализира нетна печалба в размер на 406 млн. EUR, подпомогната от две извънредни печалби (паричен сетълмент в размер на 362,5 млн. EUR с Fortis Capital Company) и възстановяване на провизии във връзка с Мадоф в размер на 16 млн. EUR. Нетната базова печалба намаля на 27 млн. EUR (35) (от 604 млн. EUR през 2008 г.).
2.2.3. Група ABN AMRO
(68)
На 1 юли 2010 г. група ABN AMRO, която беше създадена след сливането на FBN и ABN AMRO Bank (т.е. дейностите на ABN AMRO N), групира всички дейности на FBN и ABN AMRO N в две отделни бизнес единици: „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. През 2008 г. групата реализира проформа приходи от дейността в размер на 7,15 млрд. EUR и проформа активи на обща стойност 360 млрд. EUR. В съответствие с последните данни (36) група ABN AMRO има общ капитал в размер на 11,7 млрд. EUR съгласно МСФО (37).
(69)
Група ABN AMRO е добре диверсифицирана с приходи от дейността в размер на 4,2 млрд. EUR в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и приходи от дейността в размер на 2,8 млрд. EUR в „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. От географска гледна точка по-голямата част от приходите на група ABN AMRO (а именно [65 - 95] % от общата стойност на приходите) са с произход от Нидерландия.
(70)
В „Банкиране на дребно и частно банкиране“ интегрираната група ABN AMRO има пазарни дялове в размер на [15 - 20] % и [15 - 20] % (38) съответно в сегмента на „масовите продажби на дребно“ и сегмента на „банкирането за преференциални клиенти“ (39), което я прави трета по размер на нидерландския банков пазар по отношение на пазарния дял. В частното банкиране (с търговското наименование ABN AMRO Mees Pierson) група ABN AMRO безспорно е най-голямата на нидерландския пазар с пазарен дял от приблизително [30 - 40] % (40). В „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“ пазарният дял на група ABN AMRO е около [15 - 25] % (41).
(71)
Група ABN AMRO вече не включва New HBU и факторинг дейностите на IFN, които бяха продадени в рамките на компенсацията за сливането на 1 април 2010 г.
(72)
Като част от процеса на преструктуриране, две малки подразделения на FBN (а именно Intertrust и Prime Fund Solutions („PFS“)) също бяха продадени и вече не са част от група ABN AMRO.
(73)
През септември 2009 г. FBN (и неговия партньор Banque Générale du Luxembourg („BGL“) (42) продаде Intertrust на Waterland - дружество, специализирано в областта на частния собствен капитал. Intertrust е една от най-големите компании в областта на доверителното и корпоративното управление в световен мащаб. В нея са наети 1 000 експерта в 19 държави, а приходите от дейността и RWA са съответно в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR.
(74)
През май 2010 г. FBN също така обяви продажбата на PFS на Credit Suisse. PFS предоставя услуги по финансиране на алтернативния отрасъл за управление на активи, включително например услуги по управление, банкиране, попечителство и финансиране. Неговите клиенти варират от малки специализирани дружества за управление на активи до големи институции в световен мащаб като пенсионни фондове и държавни инвестиционни фондове. PFS беше отговорно за провизията от 922 млн. EUR след данъчно облагане във връзка с измамата на Мадоф, която FBN регистрира през 2008 г. PFS има приходи в размер на […] млн. EUR и RWA в размер на […] млн. EUR.
(75)
На 4 март 2011 г. група ABN AMRO публикува резултатите си за 2010 данъчна година, които показаха нетна загуба от 414 млн. EUR. Като се изключат разходите за разделяне и за интегриране, група ABN AMRO отчете базова печалба в размер на 1 077 млн. EUR. Към 31 декември 2010 г. основното съотношение от първи ред, съотношението от първи ред и съотношението на общия капитал на група ABN AMRO бяха съответно 10,4 %, 12,8 % и 16,6 %. В консултация с нидерландската държава група ABN AMRO създаде дивидентна политика, насочена към изплащането на дивиденти в размер на 40 % от отчетената годишна печалба.
2.3. Описание на плана за преструктуриране от декември 2009 г. и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.
(76)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията плана за преструктуриране от декември 2009 г. През март 2010 г. беше предоставена допълнителна информация (43). Сливането на FBN и ABN AMRO N е в центъра на бизнес концепцията, разработена в плана за преструктуриране от декември 2009 г. Група ABN AMRO, новата банка, възникваща в резултат на плана за преструктуриране от декември 2009 г., ще бъде насочена към средния пазарен сегмент в Нидерландия (44) и ще бъде активна в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“.
(77)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. се основава на констатацията, че капиталовите нужди не са били свързани с базовите резултати на FBN и ABN AMRO N, а по-скоро с необходимостта от финансиране на съответното им разделяне от техните дружества-майки и предварителните разходи за интегриране при сливането.
(78)
В един съпоставителен сценарий без наличието на държавна помощ в плана за преструктуриране от декември 2009 г. се отчита, че без координираните усилия на правителствата от Бенелюкс Fortis SA/NV би претърпяло срив, което също би повлякло надолу FBN и ABN AMRO N.
(79)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа финансови прогнози за периода 2009-2012 г. с разбивка в следните подразделения: „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. Конкретно за 2012 г. група ABN AMRO също така изчисли потенциални данни за печалба, в които се изключват разходите за преход и се приема, че синергиите между разходите вече са отчетени за цялата година. Тези прогнози бяха предоставени за базов сценарий и за най-лош възможен сценарий.
(80)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава актуализира финансовите прогнози за периода до 2012 г., съдържащи се в плана за преструктуриране от декември 2009 г., като включи допълнителни прогнози за 2013 г. в плана за преструктуриране от ноември 2010 г.
(81)
При базовия сценарий нидерландската държава изхожда от предположението, че обемът на дейността ще нарасне в съответствие с инфлацията. Предполага се, че разходите за персонала ще се увеличат с [1 - 6] % годишно, а другите разходи с по-умерен процент от [1 - 5] % годишно. Нидерландската държава също така предвижда, че провизиите за загуби по заеми на групата ABN AMRO ще започнат да намаляват в сравнение с високото ниво, отчетено през 2009 г.
(82)
При базовия сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. група ABN AMRO реализира отрицателен нетен резултат в размер на […] млн. EUR през 2010 г. преди да се върне към реализирането на печалби от 2011 г. нататък (т.е. печалба в размер на […] млн. EUR през 2011 г.).
(83)
През 2012 г. и 2013 г. се очаква, че нетните печалби на група ABN AMRO ще се увеличат съответно на […] млн. EUR и […] млн. EUR, като ще се трансформират във възвръщаемост на собствения капитал (Return on Equity - ROE) (45) в размер на около […] %. Подобряването на рентабилността на група ABN AMRO ще бъде резултат от по-добри приходи от дейността (които би трябвало да се възстановят на предишното равнище след отчетената през 2009 г. слаба стойност), програмата за намаляване на разходите, която бавно следва да доведе до понижаване на разходите с 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане годишно и до нормализиране на провизиите за загуби по заеми след отбелязаната през 2009 г. висока стойност. През 2013 г. съотношението разход-приход на група ABN AMRO се очаква да бъде […] %.
(84)
Базов сценарий
Таблица 3
2009 г. (действителни данни)
2010 г. (П (46))
2011 г. (П)
2012 г. (П)
2012 г. потенциални данни (П)
2013 г. (П)
Приход от дейността
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от лихви
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от такси и комисиони
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Други приходи
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - обичайна стопанска дейност
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - разходи за преход
- 310
[…]
[…]
[…]
Оперативен резултат
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Обезценки на заемите
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Печалба преди данъчно облагане
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Данъци и малцинствени участия
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетна печалба
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Базова нетна печалба
(ex разходи за преход)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
При най-лошия възможен сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. нидерландската държава изхожда от по-консервативни предположения, отколкото при базовия сценарий. Използвани са лихвени маржове, които са със 7,5 % по-ниски, отколкото при базовия сценарий, по-предпазливи прогнози за комисионите и таксите (растеж в размер на 4 % годишно за разлика от 7 % при базовия сценарий), по-ограничени синергии (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.) и 15 % по-бавен темп на възстановяване на провизиите за загуби по заеми (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.).
(86)
Въпреки че тези по-консервативни стойности биха довели до по-ниски резултати, група ABN AMRO все още би била в състояние да отчете печалба. При най-лошия възможен сценарий се предвижда базова нетна печалба в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR съответно за 2012 г. и 2013 г. (в сравнение със съответно […] млн. EUR и […] млн. EUR при базовия сценарий).
(87)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава също така засяга своята стратегия за излизане, като подчертава, че тя не възнамерява да остане дългосрочен инвеститор в група ABN AMRO.
(88)
С писмо от 20 август 2010 г. нидерландската държава предостави на Комисията по-подробна информация относно своята стратегия за излизане. Нидерландската държава обясни, че обмисля предлагане под формата на първично публично предлагане (IPO) (47), но си запазва отворени и други възможности, като например частна продажба на инвеститор или участник на пазара. В писмото си от 20 август 2010 г. нидерландската държава посочва, че първи дял в размер на между [0 - 50] - [10 - 60] % би могъл да бъде предложен за IPO най-рано през […], последван от вторично предлагане на други [0 - 50] - [10 - 60] % през 2015 г. Нидерландската държава иска да си възвърне обратно първоначалната инвестиция, увеличена с разходите за финансирането ѝ в размер на [2 - 5] %. Намерението на нидерландската държава е да намали дела си в група ABN AMRO на максимум [25 - 65] %, за предпочитане преди края на [2014 - 2018 г.]. Нидерландската държава изцяло се ангажира с пълно излизане от групата в крайна сметка. Окончателното решение относно IPO е оставено на нидерландския министър на финансите и ще зависи от пазарните обстоятелства, „готовността за IPO“ на група ABN AMRO и очакваните постъпления. На 24 януари 2011 г. нидерландското правителство също така представи публично своята стратегия за излизане (48).
(89)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показват, че - след прилагането на всички мерки за държавна помощ - група ABN AMRO е достатъчно капитализирана. През периода на преструктуриране предвижданите съотношения от първи ред следва стабилно да се задържат над […] % между 2009 г. и 2012 г. и да се увеличат допълнително на […] % през 2013 г.
(90)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава обяснява, че група ABN AMRO вече е продала редица предприятия. Освен продажбата на New HBU и IFN по време на процеса на компенсация за сливането, ABN AMRO N и FBN също така са продали Intertrust и PFS.
(91)
В сравнение с група ABN AMRO, Intertrust и PFS съвместно представляват [0 - 5] %, [0 - 5] % и [0 - 5] % съответно по отношение на предвижданите общи приходи от дейността, разходи и RWA.
(92)
По време на процеса на преструктуриране FBN също така осъществи придобиване, за да коригира несъответствие, произтичащо от разделянето на Fortis SA/NV. FBN беше законният собственик на БЕ „Брокерски услуги и услуги по клиринг и попечителство“ и на всички офиси, свързани с тази дейност, с изключение на офиса в Чикаго, който остана част от Fortis Bank SA/NV. С оглед да се коригира това несъответствие, свързано с разделянето, FBN придоби клона в Чикаго на Fortis Clearing Americas от Fortis Bank SA/NV на 31 юли 2009 г. на цена от приблизително […] млн. USD.
2.4. Описание на мерките
(93)
За идентифициране на отделните мерки за държавна помощ Комисията използва в настоящото решение същите буквени кодове както в решението си от 5 февруари 2010 г.
2.4.1. Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
(94)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN (включително и ABN AMRO N) от Fortis SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR („мярка X“). Комисията не откри процедура по отношение на тази мярка, която като такава не е осигурила държавна помощ на FBN, дори и да е била част от сделка, с която на FBN да е била предоставена държавна помощ (виж съображение 32 от решението от 8 април 2009 г.).
(95)
По време на придобиването на FBN от нидерландската държава FBN в голяма степен е зависило от Fortis Bank SA/NV по отношение на своето финансиране. С оглед да се гарантира пълното разделяне на FBN от Fortis Bank SA/NV беше необходимо нидерландската държава да прекрати взаимоотношенията на финансиране между FBN и Fortis Bank SA/NV. За да прекрати съществуващите отношения, на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR („мярка Y1“). Този механизъм за ликвидност позволи на FBN да изплати на Fortis Bank SA/NV краткосрочните заеми в размер на 34 млрд. EUR. Освен това нидерландската държава замени Fortis Bank SA/NV като кредитор по дългосрочни заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност в размер на 16,1 млрд. EUR при така наречената „новация“ („мярка Y2“) (49).
(96)
Механизмът за краткосрочна ликвидност, обхванат от мярка Y1, продължи да бъде в сила до края на юни 2009 г., Възнаграждението беше променяно няколко пъти докато тази мярка беше в сила. В периода между 6 октомври 2008 г. и 23 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN краткосрочно финансиране при EONIA (50) (за овърнайт кредитиране с максимален размер от 5 млрд. EUR) или EURIBOR (51) (за по-дългосрочна ликвидност с максимален размер от 40 млрд. EUR) без никакъв допълнителен спред. След 23 октомври 2008 г. имаше кратък период (до 5 ноември 2008 г.), през който нидерландската държава прилагаше EONIA + 50 базисни пункта и EURIBOR + 50 базисни пункта. През този втори период този механизъм все още се прилагаше за суми с максимален размер от 5 млрд. EUR за овърнайт ликвидност и 40 млрд. EUR за по-дългосрочна ликвидност. В периода между 5 ноември 2008 г. и 1 март 2009 г. нидерландската държава промени възнаграждението на EONIA + 25 базисни пункта за овърнайт заеми, EURIBOR + 25 базисни пункта за заеми с падеж (52), по-малък от 3 месеца, и EURIBOR + 50 базисни пункта за заеми с падеж, по-голям от три месеца (53). След 1 март 2009 г. нидерландската държава разработи система от два етапа, с който да насърчи FBN да намали зависимостта си от държавата. Първият транш на финансиране (независимо от падежа) беше предоставен при EURIBOR + 25 базисни пункта, но след достигане на този праг FBN можеше да получи допълнителна ликвидност само при EURIBOR + 50 базисни пункта (54). Размерът на механизма за обща ликвидност и граничната сума на първия праг бяха постепенно намалени. На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е изплатила всичките си краткосрочни заеми на държавата.
(97)
Дългосрочните заеми, поети чрез новация от нидерландската държава (мярка Y2), възлизаха на 16,1 млрд. EUR, включително 8,15 млрд. EUR капитал от втори ред (от които 3 млрд. EUR капитал от „горен“ втори ред) и 7,95 млрд. EUR заеми с първостепенен ранг.
(98)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR („мярка Z“). Нидерландската държава не извърши плащане с парични средства в брой, а плати за закупуването чрез анулиране на дългосрочен дълг в размер на 6,5 млрд. EUR, който беше получен при интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. като част от мярка Y2. С други думи нидерландската държава се отказа от вземания в размер на 6,5 млрд. EUR от FBN като заплащане за ABN AMRO N (55).
2.4.2. Мерки, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г.
(99)
Комисията беше уведомена през юли 2009 г. за някои от мерките, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г. (56), а за останалите мерки беше уведомена през януари 2010 г. През юли 2009 г. нидерландската държава уведоми за инструмента за освобождаване на капитал или „CRI“ („мярка А“ с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR), задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 500 млн. EUR („мярка Б1“) и втори транш на MCS в размер на 300 млн. EUR („мярка Б2“).
(100)
През януари 2010 г. нидерландската държава уведоми за допълнителни капиталови мерки на стойност 4,39 млрд. EUR. Нидерландската държава закупи допълнителни MCS инструменти в размер на 2,28 млрд. EUR, за да покрие допълнителните разходи за разделяне (780 млн. EUR, „мярка Б3“), недостига на капитал, породен от продажбата на New HBU (300 млн. EUR, „мярка Б4“), както и разходите за интегриране (1,2 млрд. EUR, „мярка Б5“). С оглед да приведе капитала от първи ред на FBN в съответствие с регулаторните изисквания, нидерландската държава също така конвертира 1,35 млрд. EUR от капитала от втори ред на FBN, който вече притежаваше, в капитал от първи ред („мярка В“). Нидерландската държава също така изплати на другите участници в консорциума 740 млн. EUR в брой („мярка Г“), както беше предвидено в САК, за да уреди задължения, произтичащи единствено в хода на процеса на разделяне. На последно място нидерландската държава също така предостави гаранция за кръстосаните задължения, породени от продажбата на New HBU („мярка Д“).
(101)
Нидерландското правителство продаде чрез CDS кредитна защита на нидерландски ипотечен портфейл на ABN AMRO N, представляващ около [30 - 80] % от общия портфейл жилищни кредити на ABN AMRO N. Тази мярка имаше ефекта на намаляване на претеглените спрямо риска активи на ABN AMRO N.
(102)
Като заплащане за кредитната защита нидерландската държава получаваше годишна такса от 51,5 базисни пункта (изчислена като процент от стойността на портфейла в началото на всеки референтен период).
(103)
Тази такса беше изчислена чрез използването на методиката за определяне на разходите в капиталово изражение. Нидерландската държава определи колко капитал може да освободи ABN AMRO N посредством инструмента за освобождаване на капитал (а именно 1,7 млрд. EUR въз основа на изискванията на Базел I, които все още се прилагаха по време на прилагането на споразумението за CRI), и след това изчисли възвръщаемост от 10 % върху това освобождаване на капитал (а именно 10 % от 1,7 млрд. EUR), което се равняваше на 51,5 базисни пункта от първоначалната стойност на портфейла в размер на 34,5 млрд. EUR.
(104)
Всяка година ABN AMRO N запазваше транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта (изчислени като процент от първоначалната стойност на портфейла).
(105)
ABN AMRO N запазваше вертикална част в размер на 5 % от оставащия риск.
(106)
Ценообразуването на инструмента за кредитна защита не се коригира след като ABN AMRO N напълно прие капиталовите изисквания на Базел II, въпреки че ефектът на освобождаване на капитал, породен от CRI, щеше да бъде значително по-малък.
(107)
По принцип договорът за CDS имаше падеж от седем години, но ABN AMRO N имаше кол опции, позволяващи му да прекрати договора на редица предварително определени референтни дати (например октомври 2010 г., януари 2011 г. и януари 2012 г.) (57).
(108)
Съгласно САК тримата партньори в консорциума трябваше да гарантират, че ABN AMRO Z ще остане достатъчно капитализирано. В този контекст нидерландската държава трябваше да участва с 2,2 млрд. EUR по отношение на недостига на капитал на ABN AMRO Z. Целта на CRI беше да позволи на ABN AMRO N да участва в това участие от 2,2 млрд. EUR в ABN AMRO Z.
(109)
Нидерландската държава предпочете неконвенционалното решение за CRI пред традиционното увеличаване на капитала, тъй като преди разделянето то не би могло да обособи капиталовите вноски в ABN AMRO Bank. С други думи, тъй като ABN AMRO N не беше отделно юридическо лице, от евентуална капиталова инжекция в ABN AMRO Bank биха могли да се възползват и другите двама участници в консорциума. Този ход на действие би могъл да има сериозни последици, особено при сценариите с увеличени затруднения.
(110)
След разделянето ABN AMRO N стана отделно юридическо лице (новата ABN AMRO Bank). Нидерландската държава продължи да носи отговорност съгласно САК за запълването на капиталовия недостиг от 2,2 млрд. EUR на ABN AMRO Z. Нидерландската държава взе решение, че ABN AMRO N следва да използва парични средства в брой от MCS инструментите (а именно мярка Б3, доколкото тя се отнасяше до разумния марж от 500 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR на мярка Б5), за да инжектира 1,7 млрд. EUR в ABN AMRO Z, като същевременно продължава да прилага CRI в новата ABN AMRO Bank за покриване на разумния марж от 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR.
(111)
На 15 октомври 2010 г. ABN AMRO Bank и нидерландската държава съобщиха, че прилагането на CRI ще бъде прекратено, считано от 30 октомври 2010 г. Действително, тъй като ABN AMRO Bank междувременно беше приложила изискванията на Базел II, привлекателността на и необходимостта от CRI намаля (58).
(112)
Тъй като CRI не беше достатъчен, за да се покрие целият капиталов недостиг в ABN AMRO Z в размер на 2,2 млрд. EUR, нидерландската държава предостави допълнителен капитал на ABN AMRO Bank чрез MCS.
(113)
Тази MCS беше категоризирана като хибриден капитал от първи ред с купон от 10 % и автоматично се конвертира в акции на ABN AMRO II по време на разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank. От този момент нататък тя беше квалифицирана като основен капитал от първи ред. Конвертирането бе извършено по номинална стойност (59). Мярката позволи на ABN AMRO II (преименувано на ABN AMRO Bank) да участва с 500 млн. EUR в ABN AMRO Z.
(114)
С цел да се покрият разходите, свързани с разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, нидерландската държава закупи допълнителни MCS. През юли 2009 г. беше отправено уведомление за първия транш от около 300 млн. EUR (мярка Б2), а за останалите (а именно 780 млн. EUR) бе уведомено през януари 2010 г. (мярка Б3).
(115)
Цялата сума в размер на 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3 заедно) беше необходима за покриване на следните разходи:
-
480 млн. EUR за ясно определени разходи за разделяне;
-
90 млн. EUR за създаване на отдел „Парични пазари“; и
-
500 млн. EUR за осигуряване на разумен марж.
(116)
Нидерландската държава предостави допълнителна разбивка на разходите за разделяне, възлизащи на 480 млн. EUR. Те се отнасяха до излагането на кръстосани задължения ([0 - 200] млн. EUR), отмяната на договореностите за разпределение на риска ([0 - 200] млн. EUR), обратното изкупуване на секюритизирани облигации ([0 - 200] млн. EUR), прехвърлянето от ABN AMRO R на търговския пазарен риск на клиентите на ABN AMRO N ([0 - 200] млн. EUR), прекратяването на инструментите за освобождаване на капитал ([0 - 200] млн. EUR) и други разходи, свързани с разделянето и отмяната ([0 - 300] млн. EUR).
(117)
След разделянето от дружеството-майка ABN AMRO Bank, ABN AMRO II трябваше самостоятелно да създаде отдел „Парични пазари“, който струва 90 млн. EUR.
(118)
На последно място нидерландската държава инжектира още капитал в размер на 500 млн. EUR, за да се гарантира, че ABN AMRO N би могло да работи с известен марж над минималните регулаторни изисквания.
(119)
FBN и ABN AMRO N биха могли да се слеят само след решаването на проблемите с концентрацията, установени в решението за сливане. Поради това нидерландската държава реши да продаде New HBU и IFN на Deutsche Bank. Тази сделка обаче доведе до необходимост от допълнителен капитал в размер на 470 млн. EUR, с която ABN AMRO N не би могло да се справи самостоятелно. Нидерландската държава реши да помогне и инжектира 300 млн. EUR. под формата на MCS (60).
(120)
С оглед да се осъществи сливането ABN AMRO N и FBN (и след сливането - група ABN AMRO) трябваше да заплатят първоначалните разходи за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане), свързани с разходите за съкращения, интегрирането на ИКТ платформи и преструктурирането на клоновата мрежа. Тъй като ABN AMRO N и FBN не бяха в състояние сами да финансират тези разходи, нидерландската държава реши да инжектира капитал под формата на MCS (61).
(121)
FBN бе задължено да увеличи капитала си от първи ред, след като DNB (62) беше посочил, че съществува капиталов недостиг от първи ред в размер на приблизително 1,26 млрд. EUR. След отделянето от неговото дружество-майка Fortis SA/NV, FBN също така трябваше да похарчи 90 млн. EUR за покриване на разходите за създаването на отдел „Ликвидност“, модели, свързани с Базел, лицензии и консултантски услуги.
(122)
Нидерландската държава предостави този допълнителен капитал чрез конвертирането на дълг от втори ред с номинална стойност 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред. Следователно сделката не включваше никакви нови парични средства в брой (63).
(123)
Когато участниците в консорциума договориха придобиването на ABN Amro Holding през 2007 г., те разбраха, че по онова време не всички факти са били известни. Поради това САК съдържаше редица общи принципи за уреждането на някои задължения за плащане, които биха станали ясни само по време на процес на разделяне. Конкретните суми произтичат от процес на договаряне, в който участваше нидерландската държава (а преди нея - Fortis SA/NV).
(124)
Общият размер от 740 млн. EUR се отнася до:
[…]
Тези изходящи парични потоци в известна степен се компенсират от факта, че нидерландското правителство получи […] от другите участници в консорциума, свързани с трудно възстановимите разходи.
(125)
Балансът на задълженията за плащане по отношение на другите участници в консорциума (а именно 740 млн. EUR) беше платен в брой, отчасти директно на другите участници в консорциума и отчасти на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(126)
Дори и след продажбата на New HBU, ABN AMRO Bank (сега RBS NV) и ABN AMRO II (или неговите правоприемници) ще продължат да носят отговорност към кредиторите на New HBU, ако New HBU не е в състояние да изпълни задълженията си към своите кредитори. По същия начин New HBU ще трябва да поеме кръстосани задължения към кредиторите на ABN AMRO Bank и ABN AMRO II. Тъй като кръстосаните задължения произтичат от продажбата на New HBU, която беше резултат от решение на ABN AMRO II и неговите акционери, те носят отговорност и за намирането на решение. Предлаганото решение предполагаше, че нидерландската държава и Deutsche Bank (а именно купувачът на New HBU) са се договорили, че New HBU и ABN AMRO II взаимно ще се обезщетят за тези кръстосани задължения, като взаимно си предоставят обезпечение, така че да се намалят предизвиканите регулаторни капиталови изисквания до желаните 20 %. В резултат на това споразумение ABN AMRO II трябваше да предостави обезпечение на New HBU в размер до 950 млн. EUR (намаляващo с течение на времето с настъпването на падежа на базисните задължения) за задълженията на New HBU към ABN AMRO II и към ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Тъй като ABN AMRO II не разполагаше със средствата за предоставяне на обезпечението, необходимо по отношение на задължението към ABN AMRO Bank (сега RBS NV), държавата предостави компенсация за изплатено обезщетение под формата на гаранция по дълга на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(127)
Нидерландската държава оцени този риск, все едно е държавна гаранция върху подчинения дълг на ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Ценообразуването - основано на препоръката на Европейската централна банка („ЕЦБ“) за рекапитализация (64) - беше определено на 200 базисни пункта плюс средния спред CDS (65).
(128)
В таблица 4 са обобщени мерките, оценени в настоящото решение. Колоната „Основание“ е същата като тази в таблица 1 в съображение (57) от решението от 5 февруари 2010 г. Както беше посочено в съображение 110, след разделянето на ABN AMRO N и ABN AMRO Bank на 6 февруари 2010 г. мерките и целите на мерките бяха променени. По-специално мярка А беше използвана от тази дата нататък за целите на мярка Б3 (доколкото се отнася до разумния марж) и мярка Б5 и обратното.
Таблица 4
Мерки за държавна подкрепа
Описание
Размер
(в млрд. EUR)
Основание
Правен субект, на който се предоставя мярката
Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
Y1
Краткосрочно финансиране
45
FBN
Y2
Дългосрочно финансиране
16,1
FBN (за да се даде възможност за връщане на дълга към Fortis Bank SA/NV)
Z
Придобиване на ABN AMRO N
6,5
FBN (покупна цена, платена чрез опрощаване на задължение)
Капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през юли 2009 г. и които са приведени в действие през юли/август 2009 г.
Мярка A
Инструмент за освобождаване на капитал
Защита чрез CDS върху портфейл от 34,5 млрд. EUR (с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR)
За попълване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) на датата на разделяне
Мярка Б1
MCS
0,5
Мярка Б2
MCS
0,3
Първи транш разходи за разделяне
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето
Допълнителни капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през януари 2010 г.
Мярка Б3
MCS
0,78
Втори транш разходи за разделяне и разумен марж в размер на 0,5 млрд. EUR
967 млн. EUR платени на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето, като остатъкът е изплатен директно на ABN AMRO II
Мярка Б4
MCS
0,3
Въздействие върху капитала, произтичащо от продажбата на New HBU
Мярка Б5
MCS
1,2
Разходи за интегриране
Мярка В
Замяна на капитал от втори ред с базов собствен капитал
1,35
Недостиг на капитал от първи ред на равнище FBN
FBN
Мярка Г
Плащане в брой на партньорите в консорциума
0,74
Задължения за плащане, произтичащи от САК
Други партньори в консорциума/ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV)
Мярка Д
Гаранция за задължения в размер на 950 млн. EUR
0,95
Кръстосани задължения, произтичащи от продажбата на New HBU
ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank)
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Основания за започване на процедурата, изложени в решението от 8 април 2009 г.
(129)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията започна процедура, тъй като имаше основания да счита, че мерки Y1, Y2 и Z (66) представляват държавна помощ в полза на FBN и ABN AMRO N. Комисията счете, че тези мерки са дали възможност на FBN и ABN AMRO N да останат на пазара и да извършват своята стопанска дейност. Тя имаше основания да счита, че тези мерки предоставят селективно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(130)
В съображения 29 и 30 от решението от 8 април 2009 г. Комисията отбеляза, че мерки X, Y1 и Y2 са част от един и същи договор за продажба, който има за цел да отдели FBN от Fortis SA/NV. В решението от 3 декември 2008 г. вече беше направено заключение, че при сключването на този договор на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава не е действала като нормален инвеститор в условията на пазарна икономика.
(131)
В съображение 33 от решението от 8 април 2009 г. Комисията заяви, че мярка Y1 изглежда предоставя предимство на FBN, тъй като то е получило финансиране в размер, какъвто не е могло да открие на пазарите, на които по това време е царял пълен безпорядък. Като отчита тези извънредни пазарни обстоятелства, Комисията също така изрази съмнение дали лихвените проценти, изисквани от нидерландската държава, биха били приемливи за частен инвеститор. Освен това Комисията отбеляза, че изглежда устойчивостта на новия доставчик на финансиране на FBN предоставя предимство на дружеството. FBN вече не е зависимо от дружество, изпитващо финансови затруднения и ограничения, свързани с ликвидността, каквото е Fortis SA/NV, а получава своето финансиране от нидерландската държава.
(132)
Комисията изрази съмнения дали мярка Y1 е съвместима със съобщението на Комисията „Прилагане на правила за държавна помощ към мерки, взети във връзка с финансовите институции в контекста на настоящата световна финансова криза“ („съобщението относно банковия сектор“) (67), тъй като тя не е нито пропорционална, нито ограничена до необходимия минимум. По-конкретни опасения бяха изразени в съображение 52 от решението от 8 април 2009 г. във връзка със съвместимостта на следните елементи: (1) възнаграждението, платено от FBN, (2) максималният период, през който FBN може да се възползва от финансирането, (3) максималният матуритет на въпросните инструменти и (4) размерът на механизма за ликвидност.
(133)
Освен това Комисията посочи, че мярка Y2 би могла да съдържа елементи на държавна помощ, ако към момента на придобиването Fortis Bank SA/NV се е намирало в положение, в което да изиска незабавно изплащане на дългосрочните заеми, в случай че собствеността на FBN се промени. Ако в действителност е била налице клауза за изплащане, свързана със собствеността, мярка Y2 е дала възможност на FBN да се възползва от дългосрочни заеми при предкризисни лихвени проценти. Мярка Y2 предполага, че FBN не е било задължено да намери алтернативен източник на финансиране при преобладаващите пазарни условия към този момент. Освен това, тъй като Fortis Bank SA/NV е имало право да поиска изплащане, изборът на нидерландската държава да предоставя по-скоро дългосрочни заеми, отколкото краткосрочни заеми, може да бъде поставен под въпрос. По тази причина в решението от 8 април 2009 г. Комисията изрази опасения, че мярка Y2 съдържа държавна помощ за по-дълъг период от този, който е строго необходим. С оглед да е в състояние да оцени елементите на държавна помощ, съдържащи се в мярка Y2, Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно договорните условия за предсрочно изплащане, предвидени в договорите за дългосрочни заеми.
(134)
В съображение 54 от решението от 8 април 2009 г. Комисията също така изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела адекватни мерки за ограничаване на излишното нарушаване на конкуренцията в съответствие с точка (27) от съобщението относно банковия сектор.
(135)
Комисията изрази опасения и за това дали ABN AMRO N - евентуално непряко - се е възползвало от осигурените на FBN мерки за ликвидност. Поради това тя поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно ситуацията и стратегията на ABN AMRO N, свързани с финансирането.
(136)
По отношение на мярка Z Комисията изрази съмнение дали нидерландската държава е заплатила на FBN пазарната цена за придобиването на ABN AMRO N. Комисията подчерта, че нидерландската държава е заплатила по-висока стойност от стойността, посочена в оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г., извършена от назначения от нидерландската държава експерт по остойностяването […] в неговия доклад, посочен в съображение 2. Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава не е приложила коригиращ фактор, отразяващ спада на фондовия пазар, който се прояви в периода между октомври и декември 2008 г. и който беше особено ясно изразен при банковите акции. Ако нидерландската държава е заплатила по-висока стойност при закупуването на ABN AMRO N, мярка Z е била равнозначна на държавна помощ, подпомагаща рекапитализацията на FBN.
(137)
В общ смисъл Комисията също така подчерта в решението от 8 април 2009 г., че нидерландската държава все още не е предала оценка на FBN и ABN AMRO N, извършена от DNB. Освен това нидерландската държава не е предоставила план за жизнеспособност или план за преструктуриране с подробни финансови прогнози. Понеже не бяха налични нито план за жизнеспособност, нито план за преструктуриране, Комисията не беше в състояние да прецени дали ABN AMRO N и FBN са разполагали с достатъчно капитал и са били в състояние да реализират приемливо равнище на рентабилност в резултат от мерки X, Y1, Y2 и Z.
3.2. Основания за удължаване на процедурите в решението от 5 февруари 2010 г.
(138)
Когато на 17 юли 2009 г. и на 15 януари 2010 г. нидерландската държава отправи уведомление за предприемането на допълнителни мерки в полза на FBN и ABN AMRO N като мерки, които не представляват държавна помощ, Комисията изрази съмнение дали някои от тези допълнителни мерки не представляват допълнителна държавна помощ за FBN и ABN AMRO N.
(139)
В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията подчерта, че съгласно САК нидерландската държава има редица задължения, които не са задължения на ABN AMRO N. Мерките, предприети от нидерландската държава за изпълнение на нейните задължения съгласно САК (и по-специално задължението за поемане на разходите на ABN AMRO Z и задължението за отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank), на пръв поглед не изглеждат държавна помощ, предоставена на ABN AMRO N.
(140)
Комисията посочи, че основното предназначение на мерки A и Б1 изглежда е покриване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, но същевременно Комисията не беше наясно дали не е била налице и непряка полза за икономическите дейности на ABN AMRO N. Във връзка с това Комисията пожела да разбере дали ABN AMRO N и ABN AMRO Z - които нямат отделен правен статут - са били отделени едно от друго в достатъчна степен. Комисията също така пожела да получи повече информация относно причините за капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, както и например във връзка с прехвърлянето на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към ABN AMRO N. Комисията също така повдигна въпроси относно възнаграждението, което ABN AMRO N е заплатило на ABN AMRO Z за изпълнение на функциите на централен офис. Комисията изрази съмнение дали - поне отчасти - недостатъчната капитализация на ABN AMRO Z не е била свързана с факта, че ABN AMRO N не е заплатило пазарна цена за услугите, изпълнявани в централния офис на ABN AMRO Z.
(141)
Въпреки че съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава, Комисията не може да изключи варианта, че рекапитализацията от страната на държавата, която финансира разходите за отделянето, би могла да представлява държавна помощ. Комисията подчерта, че не всички разходи, категоризирани като разходи за отделянето, са свързани strictu senso със задълженията, свързани с отделянето, описани в САК. Комисията отчете, че категорията „разходи за отделянето“ включва сумата от 500 млн. EUR, необходими за снабдяването на група ABN AMRO с разумен марж, надвишаващ минималните пруденциални изисквания.
(142)
Комисията подчерта, че нидерландската държава е помогнала на FBN и на ABN AMRO N да платят разходите, свързани със сливането. За да разреши проблемите с концентрацията, възникнали в резултат от сливането, ABN AMRO N взе решение да продаде IFN и New HBU, което доведе до нов капиталов недостиг. Комисията констатира, че FBN и ABN AMRO N са били в състояние да се облагодетелстват от ползите, произтичащи от сливането (например синергии, свързани със сливането, предимството, което има една по-силна компания с по-голям брой пазарни дялове на нидерландския пазар, …), докато нидерландската държава е финансирала първоначалните разходи. Във връзка с това Комисията констатира, че нидерландската държава не е имала каквото и да било законно задължение за плащане на тези разходи, тъй като те са произтичали от решението на нидерландската държава от 21 ноември 2008 г. за сливането на FBN и ABN AMRO N, а не от САК.
(143)
Комисията отчете факта, че сливането и конкретните обстоятелства, свързани с разделянето, са довели до кръстосани задължения (мярка Д). В нидерландското корпоративно законодателство се предвижда, че ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II продължават да носят отговорност за притежателите на дългови ценни книжа на New HBU, в случай че New HBU (или неговият нов собственик Deutsche Bank) не успеят да изпълнят своите задължения за плащане. New HBU е имало подобни задължения към притежателите на дългови ценни книжа на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II). Комисията не може да изключи варианта, че решението за обезщетение, което предполага, че нидерландската държава е предоставила гаранция на притежателите на дългови ценни книжа на ABN Amro Bank (сега RBS NV) чрез предоставяне на премия от 200 базисни пункта плюс осреднената стойност на спреда CDS, включва държавна помощ.
(144)
Комисията също така изрази опасения относно целта на инструмента за освобождаване на капитал (мярка A). Комисията потвърди, че мярка A се различава съществено от други мерки за обезценени активи, тъй като тя не е била въведена с цел защитаване на ABN AMRO N от допълнителен спад, свързани с несъбираеми активи с изключително несигурна стойност. Въпреки това Комисията счете, че за да бъде съвместима с вътрешния пазар, мярка А трябва да спазва общите принципи на съобщението на Комисията относно обработването на обезценените активи в банковия сектор (68) („съобщението относно обезценените активи“). По-конкретно трябва да бъдат налице достатъчно доказателства за подходящо ценообразуване, което означава, че банката не трябва да прехвърля очаквани загуби на държавата. В тази връзка Комисията пожела да разбере също така какво въздействие ще окажат редица конкретни договорни условия (например механизмът за възстановяване на изплатени суми и вертикалният дял) върху действителните парични потоци и ценообразуването. На последно място Комисията също така изрази съмнения, че не са налице достатъчно стимули, които да гарантират, че ABN AMRO N ще прекрати инструмента веднага, когато той вече не е крайно необходим.
(145)
Комисията изрази съмнение дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. отговаря на критериите, изложени в съобщението на Комисията относно връщане на жизнеспособността и оценка на мерките за преструктуриране във финансовия сектор според правилата за държавна помощ в настоящата криза (69) („съобщението относно преструктурирането“) по отношение на жизнеспособността, споделянето на тежестта и излишното нарушаване на конкуренцията.
(146)
Комисията потвърди че на пръв поглед група ABN AMRO ще реализира достатъчно приходи, за да покрие всичките си оперативни разходи (включително разходите за обезценка) и ще осигури приемлива възвращаемост на собствения капитал. При все това Комисията също така отбеляза, че възвращаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO зависи до голяма степен от реализирането на редица ключови предположения. На първо място, ако група ABN AMRO иска да бъде икономически ефективна и да има приемливо съотношение разход-приход, за група ABN AMRO е от решаващо значение да осъществи прогнозираните синергии (а именно стойността от 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане, която е съпоставима с нетната печалба през 2013 г. в размер на […] млрд. EUR). На второ място, както е посочено в съображение 118 от решението от 5 февруари 2010 г., от решаващо значение за жизнеспособността на група ABN AMRO е също така тя да може да подобри своите нетни лихвени маржове от ниските равнища на FBN и ABN AMRO N през втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г. В своето решение от 5 февруари 2010 г. Комисията посочи, че се нуждае от повече информация по тези въпроси, за да прецени дали дългосрочната жизнеспособност е била действително възстановена.
(147)
Освен това Комисията отбеляза, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. все още не включва финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, както се изисква по силата на точка (13) от съобщението относно преструктурирането. Поради това Комисията поиска такива финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, които да ѝ позволят да провери как би се представила група ABN AMRO при по-стресови пазарни условия.
(148)
Освен това Комисията подчерта, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа твърде малко информация относно по-малките подразделения, поради което Комисията не може да прецени дали всички въпроси, свързани със жизнеспособността на това равнище, са били адекватно разгледани. По-специално Комисията изрази съмнения дали жизнеспособността на PFS, подразделение на FBN, което през 2008 г. отчете значителни загуби, свързани с измамата на Мадоф, е гарантирана в достатъчна степен.
(149)
Комисията изрази съмнение дали държавната помощ е била ограничена до необходимия минимум за възстановяване на жизнеспособността на група ABN AMRO. Във връзка с това тя отбеляза, че група ABN AMRO е посочила, че желае да извърши малки придобивания посредством сливане, които е счела за необходими с цел възстановяване на компетенциите за продукти, изгубени по време на процеса на разделяне от страна на Fortis SA/NV и ABN AMRO Holding. В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията заяви, че държавната помощ не трябва да бъде използвана за финансиране на придобивания или нови инвестиции, освен когато това е от съществено значение за възстановяването на жизнеспособността на дадено предприятие. Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно политиката на придобиване на група ABN AMRO и inter alia да ѝ предостави подробен списък на дейностите, които група ABN AMRO трябва да възстанови, за да се запази жизнеспособността на предприятието.
(150)
Освен това Комисията изрази съмнения дали всички лица, които осигуряват хибриден капитал на FBN и ABN AMRO N, са направили своя принос за преструктурирането. Комисията изрази опасения, че например държателите на преференциални акции на FBN (70) не са допринесли в достатъчна степен да се гарантира, че намесата на нидерландската държава е била ограничена до необходимия минимум.
(151)
Освен това що се отнася до срока държавната помощ следва да бъде ограничена до необходимия минимум. Във връзка с това Комисията констатира, че са необходими редица мерки за справяне с временните проблеми, но изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела достатъчни действия, за да гарантира, че мерките ще бъдат отменени от момента, в който вече не са необходими.
(152)
По отношение на мярка А Комисията подчерта, че CRI ще стане непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да приложи изискванията на Базел II. Въпреки че CRI съдържа кол опции, което дава възможност за предсрочно прекратяване на договора, Комисията подчерта, че липсва какъвто и да било ясен график за излизането на нидерландската държава.
(153)
Освен това що се отнася до разумния марж в размер на 500 млн. EUR Комисията отбеляза, че намерението е било група ABN AMRO да замени тази сума със капитал, натрупан чрез самофинансиране. Комисията констатира още веднъж, че липсва какъвто и да било показател за времевия график.
(154)
По отношение на разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (а именно мярка Б5) Комисията констатира, че нидерландската държава е заявила, че те ще доведат до важни синергии в размер на 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, които по принцип могат да се използват за изплащане на държавната помощ. При все това Комисията констатира, че нидерландската държава не е въвела механизъм, с който да се гарантира такова изплащане. По въпроса за капиталовите нужди, свързани с продажбата на New HBU, Комисията заключи, че капиталовите изисквания, свързани с кредитния чадър, ще намалеят бързо, тъй като постепенно ще настъпи падежът на заемите. Комисията още веднъж подчерта, че държавната помощ следва да бъде изплатена веднага след като престане да бъде необходима.
(155)
По отношение на нарушаването на конкуренцията Комисията отбеляза, че капиталовите нужди на FBN и ABN AMRO N до известна степен произтичат от отделянето им от техните предишни дружества-майки, както и от първоначалните разходи за интегриране, а не от прекомерното поемане на риск или нарушения в управлението в рамките на самите FBN и ABN AMRO N. При тези обстоятелства Комисията заключи, че е малко вероятно да са необходими допълнителни продажби.
(156)
Същевременно обаче Комисията изрази съмнения дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа достатъчно поведенчески мерки, с които да се гарантира, че FBN и ABN AMRO N няма да използват държавната помощ, за да се разраснат за сметка на своите конкуренти, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции, което би могло да отслаби стимулите за дружествата, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да осъществяват иновации и би могло да обезсърчи навлизането на нидерландския банков пазар.
(157)
По отношение на излизането Комисията заяви, че би било от полза, ако нидерландската държава разработи и ясно съобщи стратегия за излизане. В действителност системните и мащабни интервенции на нидерландската държава биха могли да се възприемат от вложителите като знак за постоянна подкрепа от нея.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Първи набор от мнения на Van Lanschot (писмо от 6 май 2009 г.)
(158)
Жалбоподателят заяви, че благодарение на държавната помощ и държавната собственост FBN и ABN AMRO N (включително техни дъщерни дружества като MoneYou и Mees Pierson) са предложили високи и неустойчиви лихвени проценти за индивидуални спестявания и депозитни сметки, което е дестабилизирало нидерландския банков пазар.
(159)
Жалбоподателят счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, са довели до загуби. В това отношение той се позова на факта, че ставките на EURIBOR са спаднали от 5 % през септември 2008 г. до по-малко от 2 % през януари/февруари 2009 г., докато лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, по спестовни сметки, всъщност са нараснали.
(160)
Жалбоподателят също така изтъква специфичните характеристики на нидерландския пазар за частно банкиране в сравнение с пазара за банкиране на дребно, които увеличават нарушаващото въздействие от предприетите мерки. Средният размер на сумите на спестяванията в частното банкиране е по-голям от този в банкирането на дребно. При малки суми на спестяванията клиентите не са толкова загрижени за рисковия профил на банката, тъй като са защитени от нидерландската схема за гарантиране на депозитите (в размер до 100 000 EUR). Информираността за риска нараства с надвишаването на този праг, което е доста обичайно при частното банкиране.
(161)
Жалбоподателят също така заяви, че FBN и ABN AMRO N са получили изгода от имплицитната държавна гаранция. Той заяви, че клиентите на FBN и ABN AMRO N са убедени, че нидерландската държава няма да позволи държавни банки да изпаднат в несъстоятелност.
(162)
Жалбоподателят - който се е справил по време на кризата без държавна помощ - подчерта, че е бил силно засегнат от водещото до нарушаване на конкуренцията поведение на FBN и ABN AMRO N, тъй като традиционно е разчитал до голяма степен на нидерландския пазар на спестяванията за финансирането на своите активи (71). В абсолютно изражение жалбоподателят е имал спестявания и депозити в размер на 15 млрд. EUR, което предполага, че увеличение на лихвените проценти с 1 % би могло да струва на дружеството приблизително 150 млн. EUR на година (72). В допълнение към това увеличение на разходите е било налице и въздействие върху обема, тъй като Van Lanschot е загубил клиенти.
4.2. Последващо мнение на Van Lanschot (писма от 21 и 28 август 2009 г.)
(163)
Според жалбоподателя необичайното поведение на FBN anиd ABN AMRO N е продължило през летните месеци на 2009 г.
(164)
Като допълнителен аргумент жалбоподателят посочи необичайно големия обем и промените в пазарния дял на традиционно стабилния нидерландски пазар на спестяванията. В това отношение жалбоподателят посочи съобщенията за пресата на FBN и ABN AMRO N, в които е отчетен приток на депозити съответно в размер на 9 млрд. EUR и 21 млрд. EUR през първата половина на 2009 г. (73). Жалбоподателят е счел тези стойности за значителни предвид факта, че общата стойност на нидерландския пазар на спестяванията е приблизително 287 млрд. EUR.
(165)
Като друг пример за необичайното ценообразуване жалбоподателят посочи факта, че лихвените проценти по спестовните сметки в съседни държави като Белгия, Франция и Германия са последвали спада на ставките на EURIBOR, докато лихвените проценти по нидерландските спестовни сметки са останали високи по неясни причини.
4.3. Мнение на ABN AMRO Bank (писмо от 6 юли 2009 г.)
(166)
В отговор на решението от 8 април 2009 г. за откриване на официална процедура по разследване ABN AMRO Bank (т.е. дружеството-майка на ABN AMRO N) предостави повече информация относно своето положение и стратегия за финансиране. ABN AMRO Bank отрече да е получило изгода - пряко или непряко - от финансовата помощ, отпусната на FBN (мерки Y1 и Y2). ABN AMRO Bank отбеляза, че не се е нуждаело от помощ, за да се финансира по време на кризата, благодарение на своята диферсифицирана стратегия за финансиране. То също така подчерта, че статистическите данни за неговата ликвидност са останали както в рамките на регулаторните граници, така и в неговите собствени вътрешни рамки.
5. МНЕНИЕ НА НИДЕРЛАНДСКАТА ДЪРЖАВА
5.1. Мнение на нидерландската държава относно решението от 8 април 2009 г.
(167)
Нидерландската държава призна, че FBN е било в състояние да осъществява своите дейности поради придобиването му от държавата (74), но заяви, че придобиването е било в съответствие с т. нар. „принцип на инвеститора в условията на пазарна икономика“ (ПИУПИ). В резултат на това според нидерландската държава не е съществувало селективно предимство и следователно не е имало държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че -макар основната цел на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. да е била предотвратяване на дестабилизирането на FBN и ABN AMRO N и на нидерландската банкова система като цяло - чрез купуването на участие в FBN и ABN AMRO N тя се е стремила да постигне положителна дългосрочна възвращаемост. Нидерландската държава подчерта, че цената за FBN (включително ABN AMRO N) е била в рамките на оценката, направена от нейния външен експерт по оценяването.
(168)
Нидерландската държава заяви, че е платила справедлива пазарна цена за FBN, но отбеляза, че дори ако беше платила повече, това плащане щеше да представлява държавна помощ за Fortis SA/NV (което е дружеството продавач), а не за FBN.
(169)
По отношение на мярка Y1 нидерландската държава заяви, че е предоставила краткосрочно финансиране на FBN при пазарни условия. Тя заяви, че преди кризата FBN е получило финансиране от своето дружество-майка по ставки на EONIA или EURIBOR без допълнителен спред. Нидерландската държава заяви, че ценообразуването, което е приложила (както е описано в съображение 96), е било в съответствие с пазарната практика. Освен това тя по-специално заяви, че нейната система за ценообразуване, използвана за периода след 5 ноември 2008 г. (със спред от 50 базисни пункта за заеми за повече от три месеца), е съгласувана с нидерландската гаранционна схема (75).
(170)
По отношение на периода, през който механизмът за ликвидност е станал достъпен за FBN, нидерландската държава обясни, че е започнала преговори за прекратяване на този механизъм през януари 2009 г. с цел пълното му прекратяване във възможно най-кратък срок. С тази цел през март 2009 г. нидерландската държава е въвела нова двуетапна система за ценообразуване, която е оскъпявала финансирането в случай на надвишаване на предварително определен праг. Нидерландската държава е допускала, че FBN е имало възможност да изплати механизма за ликвидност чрез вноски от 4 до 5 млрд. EUR на месец и е възнамерявала да прекрати този механизъм до края на 2009 г. В действителност FBN е изплатило механизма за ликвидност по-бързо от очакваното. Механизмът за ликвидност вече беше прекратен на 1 юли 2009 г.
(171)
Нидерландската държава заяви, че максималният матуритет на ликвидността, предоставена в рамките на механизма за ликвидност, е бил пропорционален. В това отношение нидерландската държава обясни, че през първия период (т.е. от 6 до 23 октомври 2008 г.) тя е осигурила ликвидност с матуритет от не повече от няколко седмици. Когато впоследствие механизмът за ликвидност бе коригиран, максималният матуритет беше удължен на девет месеца, за да се избегне пиково откупуване.
(172)
Нидерландската държава обясни, че общият размер на механизма за ликвидност (а именно 5 млрд. EUR овърнайт финансиране и 40 млрд. EUR по-дългосрочно финансиране) е базиран на реалните нужди от финансиране на FBN и следователно е бил с минималния необходим размер. При краткосрочния механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR е взета предвид нормалната волатилност на паричната наличност на FBN и с него на FBN е била дадена възможност незабавно да изплати на Fortis SA/NV приблизително 34 млрд. EUR.
(173)
По отношение на дългосрочните заеми (а именно мярка Y2) нидерландската държава призна, че Fortis Bank SA/NV би могло да изиска изплащането на заемите с фиксиран лихвен процент (но не и на заемите с променлив процент) (76). Нидерландската държава заяви обаче, че тя само е заменила Fortis Bank SA/NV, като е оставила непроменени всички условия на съществуващите договори. Според нидерландската държава договорът между Fortis Bank SA/NV и FBN е представлявал обичаен пазарен договор между частни пазарни оператори. Нидерландската държава заяви, че - тъй като е заменила инвеститор в условията на пазарна икономика - нейното поведение е съгласувано автоматично с ПИУПИ. При тези обстоятелства нидерландската държава счита, че не е било необходимо да обосновава защо лихвените проценти са можели да бъдат по-високи или защо е следвало да замени тези дългосрочни заеми с краткосрочни заеми (77).
(174)
Нидерландската държава също така заяви, че при придобиване на нови дъщерни дружества е обичайна практика дружествата да осигурят едновременно с това ликвидност на новопридобитите дъщерни дружества.
(175)
Що се отнася до това дали е предоставена пряка или непряка държавна помощ на ABN AMRO N, нидерландската държава отрече ABN AMRO N да е получавало финансиране от нидерландската държава или FBN. Нидерландската държава обясни, че ABN AMRO N е разполагало с достатъчно собствено финансиране със своя мащабен франчайз за банкиране на дребно и за частно банкиране.
(176)
По отношение на мярка Z нидерландската държава заяви, че цената на сделката в размер на 6,5 млрд. EUR е била справедлива пазарна цена. Тя подчерта, че цената е била между оценката на „текущите пазарни условия“ в размер на [4 - 6,5] млрд. EUR и оценката „за обхващане на целия цикъл“ в размер на [6,5 - 9] млрд. EUR, както е изчислена от нейния външен експерт по оценяването в началото на октомври 2008 г. (преди сделката от 3 октомври 2008 г.). Що се отнася до факта, че придобиването (мярка Z) е осъществено два и половина месеца след извършването на оценката, нидерландската държава счете, че не са били необходими корекции, тъй като несигурността вече е била отразена в оценката от началото на октомври 2008 г. (78) Нидерландската държава също така заяви, че обикновено инвестиционното банкиране и несъбираемите активи са били в основата на проблемите с доверието в другите банки и са водели до съществен за тези банки спад на цените на акциите. За разлика от тях ABN AMRO N, със своя стабилен профил на банкиране на дребно и търговско банкиране, се е различавало напълно от останалите банки. Предвид този контекст нидерландската държава заяви, че коригиране на цените по аналогия с другите банки е било безсмислено.
(177)
Нидерландската държава също така подчерта, че останалите участници в консорциума, и по-конкретно RBS, е трябвало да одобрят сделката и че […]. Освен това нидерландската държава се позовава на точки (166) и (177) от предварителния доклад на експертите пред Общото събрание на акционерите на Fortis SA/NV, проведено на 11 февруари 2009 г. в Брюксел (79), като заявява, че тези точки подкрепят довода на нидерландската държава, че е платила справедлива цена за FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance и Fortis Corporate Insurance на 3 октомври 2008 г., която следователно представлява валидна референтна цена за продажбата от декември 2008 г.
(178)
Нидерландската държава е изпълнила мярка Z, като се е отказала от исковете, които е имала по отношение на FBN. Освен това нидерландската държава заяви, че ако Комисията стигне до заключението, че мярка Z включва държавна помощ, тя следва да приложи корекция. Тъй като подобни инструменти на други банки са търгувани при съществена отстъпка спрямо номиналната стойност (80), логично е, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, също да бъде под номиналната стойност. С други думи, преобладаващите пазарни обстоятелства предполагат, че нидерландската държава не е имала право на номинална стойност, а на по-ниска пазарна стойност. Нидерландската държава заяви, че като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, тя е имала право единствено на пазарна стойност в размер на [4,55 - 5,85] млрд. EUR (така номиналната стойност на заемите в размер на 6,5 млрд. EUR е коригирана с пазарна отстъпка от [0,65 - 1,95] млрд. EUR).
(179)
На 18 юни 2009 г. нидерландското министерство на финансите изпрати на Комисията оценката на FBN, направена от DNB, както бе изискано в решението от 8 април 2009 г. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB също така информира Комисията относно […] ABN AMRO N с писмо от 20 януари 2010 г. […]
5.2. Мнение на нидерландската държава относно решението от 5 февруари 2010 г.
(181)
Като цяло нидерландската държава заяви, че предприетите мерки не представляват държавна помощ, тъй като:
i)
не предоставят ползи на ABN AMRO N или на FBN,
ii)
са били необходими за разделяне на ABN AMRO N и FBN от съответните им предишни дружества-майки и са произтичали от договорните задължения на нидерландската държава като наследник на Fortis SA/NV по силата на САК, или
iii)
са били икономически обосновани от гледната точка на частен инвеститор.
(182)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да приложи ПИУПИ към всяка индивидуална мярка, предприета от нидерландската държава. По-конкретно по отношение на мерките, свързани със сливането (а именно мерки Б4 и Б5), нидерландската държава подчерта, че сливането е представлявало инвестиция с положителна настояща нетна стойност („ННС“) и следователно е съвместимо с ПИУПИ.
(183)
С други думи нидерландската държава не прие предварителната позиция на Комисията, изложена в съображение 96 от решението от 5 февруари 2010 г., че ПИУПИ не се прилага по отношение на мерките след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., тъй като тези мерки са били част от по-голяма операция за оздравяване и преструктуриране.
(184)
Нидерландската държава призна, че правилата за държавната помощ предполагат, че ПИУПИ не се прилага, когато в кратък период от време са направени няколко взаимосвързани капиталови инжекции. Независимо от това тя заяви, че този анализ не е правилен по отношение на FBN и ABN AMRO N, тъй като интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - според нея - не са съдържали мерки за държавна помощ и в допълнение към това последващите мерки не са били свързани с първоначалната сделка.
(185)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да вземе предвид много специфичните обстоятелства, при които нидерландската държава е била задължена да купи FBN. Нидерландската държава отбеляза също така, че продажбата на New HBU е била много обременяваща за нидерландската държава и за ABN AMRO N с отрицателно въздействие върху капитала в размер на 470 млн. EUR.
(186)
Нидерландската държава заяви, че е основала всички свои мерки на принципите, определени в съобщението относно банковия сектор (84) и съобщението на Комисията - Рекапитализация на финансовите институции в условията на настоящата финансова криза: ограничаване на помощта до необходимите минимални равнища и предпазни мерки срещу излишното нарушаване на конкуренцията (85) („съобщението относно рекапитализацията“). Като цяло нидерландската държава заяви, че нейните мерки са били правилно насочени, пропорционални на срещнатите предизвикателства и изготвени така, че да сведат до минимум отрицателното въздействие върху конкурентите.
(187)
Нидерландската държава заяви, че мярка A и мярка Б1 не представляват държавна помощ, тъй като държавата е била задължена по договор да реши капиталовите проблеми, пред които е било изправено ABN AMRO Z. Нидерландската държава е била задължена по договор съгласно САК да извърши разделянето на ABN AMRO Holding. DNB е позволил да започне отделянето на ABN AMRO II единствено при условие че всички участници в консорциума са внесли своя дял за отстраняване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z. Нидерландската държава призна, че е предоставила капитал на ABN AMRO Z чрез ABN AMRO N, но подчерта, че ABN AMRO N е имало единствено междинна роля. В крайна сметка ABN AMRO N единствено е прехвърлило капитала на ABN AMRO Z и мярка A не е предоставила селективно предимство на ABN AMRO N.
(188)
По въпроса дали капиталовият недостиг на ABN AMRO Z е резултат от селективните предимства, предоставени на ABN AMRO N, нидерландската държава заяви, че участниците в консорциума вече са гарантирали, че към момента на придобиването на ABN AMRO Holdings от консорциума (виж съображение 33) дейностите на различните проследяващи дялови участия (както е определено в съображение 35) са били отделени една от други в достатъчна степен. Тази договореност означава, че е налице ясно разграничение между дейностите на ABN AMRO N и ABN AMRO Z. Това означава, че ABN AMRO N има своя собствена структура на корпоративно управление и своя собствена отчетност. Освен това нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към факта, че ABN AMRO N е имало отделен правен статут, считано от 6 февруари 2010 г. (86).
(189)
Освен това нидерландската държава предостави доказателства, че капиталовият недостиг на ABN AMRO Z вече е съществувал към момента на придобиването на 3 октомври 2008 г. На 3 октомври 2008 г. началното салдо на ABN AMRO Z вече е било с отрицателна стойност в размер на 7,4 млрд. EUR, а дяловото участие на Fortis SA/NV в него е било в размер на приблизително 2,5 млрд. EUR. По отношение на източниците на капиталовия недостиг нидерландската държава призна, че е било осъществено прехвърляне на стойност 1 млрд. EUR на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към оперативните проследяващи дялови участия (включително приблизително 300 млн. EUR към ABN AMRO N), но предостави информация, която показва, че прехвърлянето на акциите на Unicredito е било извършено през февруари 2008 г., много преди нидерландската държава да се намеси. Поради това прехвърлянето на акциите на Unicredito не може да бъде счетено за държавна помощ.
(190)
По отношение на разходите, поети от ABN AMRO Z, свързани с изпълнението на функциите на централен офис, нидерландската държава подчерта, че тези разходи са намалели значително след придобиването на ABN AMRO Holding от участниците в консорциума, както е описано в съображение 33. Тъй като участниците в консорциума не са имали какъвто и да било интерес да се поддържа голям и интегриран централен офис, било е логично разходите да бъдат във възможно най-нисък размер. Данните, предоставени от нидерландската държава, показват, че разходите за функциониране на групата, поети от ABN AMRO Z, са в размер на [0 - 0,5] млрд. EUR през 2008 г. и [0 - 0,2] млрд. EUR през 2009 г., които по мнение на нидерландската държава са незначителни. Освен това нидерландската държава подчерта, че е поела задължението за покриване на тези разходи, когато е заменила Fortis SA/NV като страна по САК след придобиването на FBN (включително и ABN AMRO N) на 3 октомври 2008 г.
(191)
Нидерландската държава заяви, че съобщението относно обезценените активи (87) не би трябвало да се прилага, в случай че Комисията счете, че мярка A е държавна помощ. По мнение на нидерландската държава няма несигурност, свързана със защитените активи, които следователно не могат да бъде счетени за „обезценени“ в смисъла, използван в съобщението. Нидерландското правителство поддържа становището, че CDS на ABN AMRO N независимо от всичко все пак спазват общите принципи на това съобщение, в случай че Комисията не споделя нейната гледна точка. Освен това нидерландската държава заяви, че инструментът за кредитна защита е необходимо и пропорционално средство, което същевременно свежда до минимум нарушенията на конкуренцията,
(192)
Нидерландската държава настоя, че възвращаемостта върху CRI - 10 % възвращаемост на освободения капитал - е достатъчно висока. Освен това тя предостави доказателства, че траншът „първа загуба“ от 20 базисни пункта е бил значително по-висок от очакваната загуба. Нидерландската държава заяви, че загубите от предишни периоди (а именно [0 - 15] базисни пункта) и загубите, прогнозирани за 2010 г. (а именно [0 - 30] базисни пункта) по ипотечния портфейл на ABN AMRO N, са осигурили добра прогноза за редица бъдещи очаквани загуби. Освен това информацията за пазара, която се съдържа в рейтингови доклади (88), потвърди, че траншът „първа загуба“ надвишава очакваните загуби. Освен това нидерландската държава се позова на документ на инвестиционната банка […], в който се симулира какво развитие могат да претърпят паричните потоци на нидерландската държава при различни стресови сценарии.
(193)
Освен това нидерландската държава счете, че CRI съдържа достатъчно стимули за излизане. Нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към коловете, включени в CRI, както и към факта, че CRI ще стане доста непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да работи съгласно изискванията на Базел II. При тези обстоятелства нидерландската държава вярва, че ABN AMRO N вероятно ще използва кол опцията по отношение на CRI през януари 2011 г., когато се очаква преходът към изискванията на Базел II да доведе до намаляване на освободения капитал.
(194)
Нидерландската държава поясни, че разходите за разделянето (а именно мерки Б2 и Б3) са резултат от САК, по което нидерландската държава de facto е страна от 3 октомври 2008 г. Съгласно условията на САК държавата - за разлика от ABN AMRO N - е задължена да раздели ABN AMRO Holding на три части. Нидерландската държава отрече, че тези разходи са осигурили полза за ABN AMRO N и освен това разясни, че е платила разходите за разделянето, тъй като извършването на разделянето е било нейно договорно задължение.
(195)
По отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR - който също е поместен в статията „разходи за разделяне“ - нидерландската държава заяви, че това е обичайна практика в банковия сектор. Банките не могат да осъществяват дейността си само с минималния изискван капитал, а се нуждаят от допълнителен поддържащ марж. В противен случай, ако банките бъдат изправени дори и пред малка пречка, те незабавно ще изпаднат във финансово затруднение. Нидерландската държава обаче посочи, че нейният принос към разумния марж ще бъде временен, както и че в по-дългосрочен план ABN AMRO N следва да генерира разумния марж самостоятелно без каквато и да било помощ от страна на нидерландската държава.
(196)
По отношение на мярка Б4 нидерландската държава заяви, че мярката не представлява държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че когато е придобила FBN решението за сливане на двете банки вече е било взето и частично осъществено. Нидерландската държава подкрепи своето твърдение, като се позова на факта, че ABN AMRO Asset Management вече е било отделено и интегрирано във Fortis SA/NV към датата на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. Освен това нидерландската държава подчерта, че Комисията я е задължила да приложи компенсация за сливането с цел решаване на неуредени проблеми с концентрацията, както и че тя е наследила от Fortis SA/NV компенсацията за сливането, предоставена от New HBU. Освен това нидерландската държава посочи, че в крайна сметка финансовите средства на ABN AMRO N няма да се увеличат и поради това защити позицията, че мярка Б4 не представлява държавна помощ.
(197)
Нидерландската държава посочи, че държавните средства, предоставени за финансиране на разходите за интегриране (мярка Б5), следва да бъдат разглеждани като разумна инвестиция, която води до възвращаемост в съществен размер под формата на синергии. Нидерландското правителство изчисли, че размерът на тези синергии е приблизително 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, докато първоначалните разходи за интегриране възлизат на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане). По мнение на нидерландската държава общата ННС на сливането (при отчитане на синергиите, разходите за интегриране и разходите за компенсацията за сливането) следва да възлиза на положителната стойност от 2,88 млрд. EUR (89).
(198)
По мнение на нидерландската държава, конвертирането на хибриден капитал от втори ред в капитал от първи ред (мярка В) не е предоставило селективно предимство на FBN. Нидерландската държава заяви, че конвертирането е било в интерес на нидерландската държава, тъй като тя е била в състояние да конвертира заеми с купон на средна стойност от 2,976 % в собствен капитал, който по нейно мнение има привлекателна възвращаемост. Във връзка с това нидерландската държава се позова на прогнозираната нормализирана стойност на възвръщаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO, която е приблизително […] %, както е посочено в плана за преструктуриране от декември 2009 г.
(199)
Нидерландската държава заяви, че Комисията не би трябвало да отчете всички заеми с отменено плащане за държавна помощ, в случай че Комисията счете, че мярка В е държавна помощ. Тя разясни, че конвертирането може да бъде разбито на възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност в съчетание с капиталова инжекция с основен капитал от първи ред (без елементи на нетни парични средства в брой). По мнение на нидерландската държава по това време тя не е можела основателно да очаква възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност, тъй като сравнимите инструменти на други банки са били търгувани при съществени отстъпки спрямо номиналната стойност, което е отразявало нестабилните пазарни обстоятелства. Нидерландската държава посочи, че отстъпка от [135 - 405] млн. EUR е била основателна на базата на съпоставими данни.
(200)
Нидерландската държава посочи, че плащането на 740 млн. EUR (мярка Г) е било едно от нейните задължения, произтичащи от САК. Освен това нидерландската държава подчерта, че са били извършени плащания само към другите участници в консорциума, а не към ABN AMRO N, поради което не е налице предоставяне на държавна помощ към ABN AMRO N.
(201)
По отношение на мярка Д нидерландската държава заяви, че ABN AMRO II не се е възползвало от компенсацията за изплатено обезщетение (описана в съображение 126), а че мярка Д просто е поставила ABN AMRO II в позиция, в която то е било в състояние да предостави компенсация за изплатено обезщетение на Deutsche Bank. Тя заяви, че компенсацията за изплатено обезщетение не може да бъде използвана от банката за развитие на нов бизнес и поради това тя няма да доведе до каквото и да било нарушаване на конкуренцията.
(202)
Нидерландската държава счете, че компенсацията за изплатено обезщетение съответства на съобщението на Комисията относно рекапитализацията. Нидерландската държава подчерта, че е базирала своето ценообразуване на препоръката на ЕЦБ за рекапитализацията.
(203)
Освен това нидерландската държава изрази мнението си относно съмнението на Комисията, че държателите на преференциални акции на FBN (90) не са допринесли за споделянето на тежестта в достатъчна степен. Нидерландската държава разясни, че инвеститорите в преференциални акции не са получили дивиденти през 2008 г. (нито в брой, нито с натрупване), както и че преференциалните акции са били търгувани под номинална стойност. Нидерландската държава добави, че възможността на FBN да плаща или запазва фиксирани дивиденти за бъдещи периоди зависи от това дали FBN има достатъчно печалби съгласно МСФО. Нидерландската държава отбеляза, че клаузата за дивидентите, която регулира преференциалните акции на FBN, включва текст за т.нар. механизъм за задействане/стопиране на дивидентите (dividend stopper/pusher) (91), както и че несигурността, свързана с дивидентната политика на група ABN AMRO, намалява спокойствието, което може да даде текста за механизма за задействане/стопиране на дивидентите на инвеститорите в преференциални акции.
(204)
По въпроса дали капиталът ще бъде изплатен веднага след като изчезнат (временните) капиталови нужди, нидерландската държава заяви, че възнамерява да използва дивидентната политика на група ABN AMRO по такъв начин, че група ABN AMRO няма да разполага с никакъв свръхкапитал, който би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията (92).
(205)
По въпроса за нарушаването на конкуренцията нидерландската държава посочи, че не е съгласна с позицията на Комисията, че положението на ABN AMRO N и FBN е било укрепено в Нидерландия в резултат на сливането, нито с позицията, че това развитие заплашва да създаде излишно нарушаване на конкуренцията. Тя беше по-скоро на противоположното мнение и в тази връзка изтъкна факта, че отделянето на FBN и ABN AMRO N от техните съответни дружества-майки и последващото сливане са били много трудоемки и предположи, че ръководството на FBN и ABN AMRO N е трябвало да отдели по-малко време на ежедневната търговска дейност, поради което според нидерландската държава отделянето и последващото сливане са оказали отрицателно въздействие върху конкурентната позиция на FBN и ABN AMRO N (или позицията на група ABN AMRO след сливането).
5.3. Мнение на нидерландската държава относно мненията на заинтересованите страни
5.3.1. Мнение на нидерландската държава относно писмото на жалбоподателя от 6 май 2009 г.
(206)
Като цяло нидерландската държава подчерта, че по нейно мнение мерките в полза на FBN и ABN AMRO N не отговарят на определението на ЕС за държавна помощ и следователно не оказват нарушаващо въздействие. Тя счете, че пазарното поведение на FBN и ABN AMRO N на пазара на спестяванията и депозитите съответства на поведението на разумен участник на пазара, който защитава своите търговски интереси. Нидерландската държава счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, не са имали нарушаващо въздействие. В резултат на това тя заяви, че не е налице каквото и да било нарушаване на конкурентното право на Европейския съюз.
(207)
Нидерландската държава представи редица сравнителни таблици с лихвени проценти, предложени за конкретни депозитни и спестовни продукти. Нидерландската държава отрече FBN и ABN AMRO N да са предлагали съгласувано най-високите лихвени проценти, особено ако се направи сравнение с по-малките нидерландски банки като SNS, NIBC и DSB. Освен това нидерландската държава подчерта, че лихвените проценти по спестовните сметки вече са били високи в Нидерландия преди финансовата криза, отчасти в резултат от поведението на по-малките банки с агресивна ценова политика. Нидерландската държава счита, че по време на финансовата криза банките са се опитвали да защитят своите франчайзи за спестявания чрез предлагане на относително високи лихвени проценти по спестовните продукти за клиенти.
(208)
Освен това нидерландската държава изрази мнение относно ценовата стратегия на MoneYou, интернет марката на ABN AMRO N, която беше въведена на пазара през септември 2008 г. Нидерландската държава заяви, че MoneYou представлява специален интернет продукт, който се различава значително от повечето традиционни продукти по отношение на основата на разходите и нивото на обслужване. Нидерландската държава посочи, че MoneYou е трябвало да се повиши информираността за марката през първите шест месеца от пускането ѝ на пазара и поради това е трябвало да определи лихвени проценти, които да са малко по-ниски или равни на вече определените от подобни участници на пазара, занимаващи се с интернет банкиране (93). От второто тримесечие на 2009 г. нататък лихвените проценти, предложени от MoneYou, са отбелязали спад и MoneYou е заело позиция в т.нар. сегмент на средните дружества (94). По отношение на MoneYou нидерландската държава добави, че компанията е привлякла само ограничен размер средства (а именно [0 - 5] млрд. EUR), които представляват приблизително [0 - 5] % от общия обем на средствата на нидерландския пазар на спестяванията. Нидерландската държава добави, че предишните клиенти на Van Lanschot са представлявали само малка част от клиентелата на MoneYou (а именно [0 - 5 000] сметки или [0 - 5] % от сметките, открити в MoneYou).
(209)
Освен това нидерландската държава отрече, че ABN AMRO N и FBN са разчитали единствено на нидерландския пазар на спестяванията, за да финансират собствения си бизнес. Нидерландската държава предостави нова информация, която показва, че на 6 юли 2009 г. ABN AMRO N е емитирала облигация с покритие на стойност 2 млн. EUR и че FBN е емитирала дългови инструменти, гарантирани от държавата на стойност 15,5 млрд. EUR. По мнение на нидерландската държава, твърденията на жалбоподателя са неправилни и прибързани. Тя посочи, че на FBN просто е било необходимо известно време, за да започне да осъществява касови операции и да емитира дългови инструменти, гарантирани от държавата. Освен това нидерландската държава уточни, че депозитните и спестовните продукти също така са важни за създаването на отношения с клиентите и имат различна и по-широкообхватна цел в сравнение с целта на други финансови инструменти. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че загуба в пазарния дял на спестяванията и депозитите на банката може да доведе до загуби в пазарния дял на други банкови продукти.
(210)
Освен това нидерландската държава отрече, че потребителите и участниците на пазара са възприели ABN AMRO N и FBN като по-надеждни банки от конкурентите. Тя се позова на рейтингите на FBN и ABN AMRO N, отчетени от рейтинговите агенции, които са били по-ниски например от тези на Rabobank с рейтинг ААА. Техните относителни спредове CDS показаха подобни резултати. Нидерландската държава също така счете, че наличието на държавна собственост не е направило ABN AMRO N или FBN по-надеждни в очите на потребителите и участниците на пазара. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че много ad-hoc държавни намеси са показали, че при възможност нидерландската държава ще се намеси по отношение на която и да е частна банка. По тази причина тя счете, че de facto не е съществувала осезаема разлика между надеждността, предлагана от частните банки в Нидерландия, в сравнение с надеждността на държавните банки в Нидерландия.
(211)
За да изчисли дали предложените лихвени проценти по отношение на спестовните продукти са довели до загуба, нидерландската държава заяви, че те не трябва да бъдат сравнявани със ставките на EURIBOR, а по-скоро със ставките, които са резултат от т.нар. „методология на съответстващия портфейл“ (95). Като използва тази методология, нидерландската държава призна, че за някой продукти е налице временен отрицателен марж. При все това тя заяви, че точно в този момент пазарното поведение е било разумно и е съответствало на пазарното поведение на конкурентите (които са частна собственост).
5.3.2. Мнение на нидерландската държава относно аргументите на жалбоподателя от 21 и 28 август 2009 г.
(212)
Нидерландската държава заяви, че изразеното от нея по-рано мнение, обобщено в съображения 206-211, във връзка с жалбоподателя, продължава да е валидно.
(213)
Освен това нидерландската държава отбеляза, че искът, предявен от жалбоподателя за това, че пазарният дял на ABN AMRO N и FBN се е увеличил, е бил базиран на грешни статистически данни. По отношение на предполагаемото увеличение на депозитите, събрани от ABN AMRO N, с 21 млрд. EUR нидерландската държава заяви, че само 5,1 млрд. EUR от тях могат да бъдат приписани на спестявания на нидерландския пазар на дребно, а останалите произтичат главно от спестявания на корпоративни клиенти и чуждестранни депозити. Нидерландската държава също така предостави данни, които показаха, че голяма част от увеличението на обема на депозитите и спестяванията в FBN е резултат от корпоративно банкиране, а не на банкиране на дребно и на частно банкиране.
(214)
Нидерландската държава подчерта, че причината клиентите в Нидерландия да инвестират повече в спестяванията си е продиктувана от несигурната макроикономическа среда. Тя се позова на данни, предоставени от Централното статистическо бюро („CBS“), които показват, че през първата половина на 2009 г. спестяванията са се повишили със 7,7 % в сравнение със същия период през предходната година. Спестяванията на клиентите на ABN AMRO N са се повишили с 7,5 % в сравнение със същия период през предходната година, което показва, че пазарният дял на ABN AMRO N по-скоро е отбелязал спад. Освен това FBN представи доказателства, които показват, че спестяванията на клиентите му са претърпели развитие в съответствие с пазарната обстановка.
5.3.3. Мнение на нидерландската държава относно мнението на ABN AMRO Bank
(215)
Нидерландската държава потвърди, че не е осигурила механизъм за ликвидност на ABN AMRO N, като по този начин потвърди в широк смисъл аргументите на ABN AMRO Bank.
6. ОЦЕНКА
6.1. Наличие на помощ
(216)
В член 107, параграф 1 от ДФЕС се предвижда, че всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар. От това следва, че една държавна мярка се определя като държавна помощ, ако изпълнява следните четири (кумулативни) критерия:
-
държавни средства;
-
селективно предимство;
-
нарушаващо въздействие върху конкуренцията; и
-
въздействие върху търговията между държавите-членки.
(217)
Първият критерий е изпълнен за мерки (Y1)-(Д), посочени в таблица 4 в съображение 128, тъй като всички тези мерки са пряко финансирани със средства на нидерландската държава.
(218)
В съображения 220-278 се анализира дали дадена мярка представлява селективно предимство за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането (вторият критерий), като всяка мярка се разглежда поотделно.
(219)
Ако в този случай е налице селективно предимство, третият и четвъртият критерий също ще бъдат изпълнени. Всички мерки нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, тъй като поставят FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането в по-изгодна позиция спрямо другите конкурентни банки (трети критерий). Освен това мерките оказват и въздействие върху търговията между държавите-членки. След сливането FBN, ABN AMRO N и група ABN AMRO са банки, ориентирани към международните пазари, които осъществяват своите дейности извън Нидерландия, като същевременно се конкурират на вътрешния пазар с дъщерни дружества на чуждестранни банки (четвърти критерий).
6.1.1. Мерки Y1 и Y2 от 3 октомври 2008 г.
(220)
Уместно е да се припомни, че в настоящото решение се оценява единствено наличието на потенциална помощ за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO Group след сливането. Наличието на потенциална помощ за Fortis Bank SA/NV, която произтича от мерки Y1 и Y2, е било оценено в решението от 3 декември 2008 г.
(221)
Както е посочено в съображение 52 от решението от 3 декември 2008 г. (96) и в първоначалната оценка на помощ по отношение на тези мерки, която се съдържа в решението от 8 април 2009 г., мерките, предприети на 3 октомври 2008 г. (а именно мерки X, Y1 и Y2), са неразривно свързани. Нидерландската държава е отделила FBN и ABN AMRO N от тяхното дружество-майка, което изпитва финансови затруднения, посредством придобиването на FBN, но с оглед да може напълно да изолира FBN от проблемите с ликвидността на неговото дружество-майка нидерландската държава е трябвало освен това да поеме и ролята на доставчик на финансиране на FBN. Тази цел е била изпълнена под формата на мерки Y1 и Y2. Освен това на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава е поела задълженията по САК на Fortis Bank SA/NV.
(222)
Както е посочено в съображение 50 от решението от 3 декември 2008 г., Комисията не може да приеме, че ПИУПИ е спазен за интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., посредством които нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N) срещу сумата от 12,8 млрд. EUR и освен това е предоставила на FBN финансиране с много голям размер. Като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, нито един купувач е нямало да бъде в състояние и е нямало да желае да предложи такава висока сума за запазването на FBN (97). Освен това допълнителната информация, предоставена от нидерландската държава, показа, че на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се е съгласила да компенсира Fortis SA/NV за неговите задължения по САК. Това САК е щяло да направи интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. дори още по-малко приемливи за инвеститор в условията на пазарна икономика. Без подходяща комплексна проверка нито един инвеститор е нямало да поеме задълженията на Fortis SA/NV съгласно САК, което е довело до задължения със значителен размер на по-късен етап (за които нидерландската държава вече е била осведомена отчасти на 3 октомври 2008 г.).
(223)
За нидерландската държава интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. са били необходими с цел избягване на големи отрицателни верижни реакции в нидерландската банкова система и икономика (98). Обикновено инвеститорите в условията на пазарна икономика не взимат под внимание тези верижни реакции.
(224)
Желанието за избягване на сериозни смущения в нидерландската банкова система и икономика също така изяснява причината, поради която нидерландската държава е взела своето решение толкова бързо. На един инвеститор в условията на пазарна икономика би му отнело много повече време да оцени потенциалната необходимост от допълнителни капиталови инжекции и освен това той би проучил финансовите показатели на дружествата много по-подробно. В резултат на това един инвеститор в условията на пазарна икономика - който разполага с достатъчно време за извършване на надлежна комплексна проверка - би получил по-добра представа за последващите инвестиции и би взел тази информация предвид в своята оценка. Нидерландската държава, която е трябвало да действа бързо, за да запази финансовата стабилност в Нидерландия, не е могла да има поведение на инвеститор в условията на пазарна икономика и да отдели повече време за по-задълбочено разглеждане на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. и свързаните със САК задължения.
(225)
Поради това Комисията потвърждава своята оценка, че интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не са в съответствие с ПИУПИ (това заключение вече беше направено в решението от 3 декември 2008 г., в което се посочва, че тези сделки представляват държавна помощ, предоставена на Fortis Bank SA/NV).
(226)
По отношение наличието на предимство мерките от 3 октомври 2008 г., взети заедно, са позволили отделянето на FBN и ABN AMRO N от Fortis SA/NV и следователно са предоставили важно селективно предимство на FBN, като това дружество е било интегрирано в голяма степен във Fortis Bank SA/NV и по-специално силно е разчитало на последното дружество за финансиране. В плана за преструктуриране от декември 2009 г. (виж също така съображение 78), нидерландската държава призна, че ако тя не се е била намесила, FBN е щяло да претърпи срив, причинен от Fortis SA/NV. Без мерките за държавна помощ FBN е щяло да остане отговорно за задълженията на Fortis SA/NV, което е било много близо до изпадане в несъстоятелност, като това излагане е щяло да възпрепятства дейностите на FBN в съществена степен. Чрез отделяне на своите дейности от Fortis SA/NV, FBN е било в състояние да избегне до голяма степен проблемите и разходите, типични за (финансово) дружество, изпитващо финансови затруднения (например по-високи разходи за финансиране, по-лоши условия на плащане от страна на доставчиците и контрагентите, по-високи разходи за персонала с цел запазване на персонала, намаляване на дейностите и претеглените спрямо риска активи с цел запазване на капитала) (99). Въпреки че на оперативно равнище ABN AMRO N е останало отделно дружество, нидерландската държава се е страхувала от предаване на проблемите, произтичащо от факта, че е възможно клиентите на пазара да свързват ABN AMRO N с бъдещия му собственик Fortis SA/NV.
(227)
Мярка Y1 - важен компонент на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - също е предоставила значително предимство на FBN, особено като се има предвид размерът на сделката и преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(228)
Големият механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR (100) е бил предоставен, когато пазарите на едро фактически са били затворени, по-специално за големи суми и за дружества с относително високо съотношение заем-депозит, каквото е FBN. Фактът, че тази висока ликвидност не е била леснодостъпна на пазара, се потвърждава от факта, че на FBN са били нужни няколко тримесечия като период от време, за да замени краткосрочния механизъм за ликвидност с други източници на финансиране. В крайна сметка FBN е изплатило целия размер на краткосрочното финансиране от нидерландската държава през юни 2009 г., девет месеца след предоставяне на помощта за осигуряване на ликвидност. Рефинансирането е било извършено отчасти чрез емитирани дългови инструменти, гарантирани от държавата (101).
(229)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y1 представлява държавна помощ, тъй като тя е предоставила на FBN предимство под формата на финансиране, което то не е могло да намери на пазара при преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(230)
По отношение на мярка Y2, новацията на дългосрочни заеми, извършена от Fortis Bank SA/NV, Комисията счита, че тази мярка предоставя селективно предимство на FBN. Информацията, предоставена от нидерландската държава, показва, че Fortis Bank SA/NV е имало право на незабавно изплащане на дългосрочните заеми с фиксиран лихвен процент (с номинална стойност от 7,9 млрд. EUR) поради промяната на собствеността на равнище FBN. Благодарение на мярка Y2 FBN не е трябвало да намери нов източник на финансиране на пазара, за да изплати тези дългосрочни заеми. То е можело да продължи да извлича полза от съществуващите заеми при предкризисни лихвени проценти.
(231)
Като прие новацията, нидерландската държава предостави на FBN дългосрочен дълг при предкризисни лихвени проценти. Инвеститор в условията на пазарна икономика е нямало да предостави тези заеми при предкризисни лихвени проценти, а е щял да договори лихвени проценти, които по-добре биха отразили преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, особено що се отнася до заеми със значителен размер.
(232)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y2 представлява държавна помощ за FBN, тъй като тя е предоставила на FBN селективно предимство под формата на заем при предкризисни лихвени проценти. Нидерландската държава не се е опитала да приведе лихвените проценти на заемите, подлежащи на погасяване, в съответствие със следкризисните лихвени проценти като по този начин не се е държала като инвеститор в условията на пазарна икономика.
(233)
Комисията е получила достатъчно информация, въз основа на която да заключи, че ABN AMRO N не е получило финансиране посредством мерки Y1 и Y2. Поради това то не е извлякло предимство от тези мерки.
(234)
Следователно интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не съответстват на ПИУПИ и предоставят на FBN селективно предимство. Тези мерки са дали възможност на FBN да остане на пазара и да осъществява своята стопанска дейност без допълнително предаване на проблеми от страна на неговото дружество-майка. Освен това FBN е получило финансова помощ с много голям размер, която не е била налична на пазара в рамките с толкова кратко предизвестие. Следователно мерки Y1 и Y2 представляват държавна помощ, докато, както е изложено в съображение 32 от решението от 8 април 2009 г., мярка X като такава не представлява държавна помощ, предоставена на FBN, а е част от сделка с по-широк мащаб - отделянето на FBN от Fortis Bank SA/NV - която включва държавна помощ, предоставена на FBN.
6.1.2. Приложимост на ПИУПИ за мерките, приложени след първоначалната помощ от 3 октомври 2008 г.
(235)
Нидерландската държава е предприела голям брой мерки в полза на FBN и ABN AMRO N, разпределени в рамките на период на приблизително 18 месеца. Нидерландската държава твърди, че тестът за ПИУПИ следва да бъде приложен спрямо всяка от тези мерки поотделно (и по-специално спрямо мерки Б4 и Б5, които са свързани със сливането). При все това, въз основа на хронологията на мерките (I), общата цел на мерките (II) и положението, в което се намират дружествата към момента на въвеждането на всяка мярка (III), Комисията прави заключение, че те не са достатъчно обособени, за да бъдат оценени поотделно по отношение на ПИУПИ. Комисията счита, че всички мерки са част от един продължителен процес на преструктуриране (102), (103).
(236)
Хронологията на мерките (I), описани по-рано в раздел 2.1 и раздел 2.4 от настоящото решение, показва, че всички мерки са взаимно свързани и са предприети в рамките на кратък период от време.
(237)
Освен това мерките, свързани със сливането, са ясно свързани с предходните намеси. Когато на 21 ноември 2008 г. - малко повече от шест седмици след намесата за оздравяване от 3 октомври 2008 г. - нидерландската държава е решила да слее FBN и ABN AMRO N, тя е можела да направи това, само защото току що е била спасила две дружества от обявяване в несъстоятелност. С други думи, в един съпоставителен сценарий без намесата от 3 октомври 2008 г. осъществяването на сливането е нямало да бъде възможен вариант, тъй като или двете дружества вече е нямало да съществуват, или те са щели да съществуват в съществено намален състав, което е щяло да доведе до много по-малко и по-малко привлекателно слято образувание, както нидерландската държава също допуска в своя план за преструктуриране от декември 2009 г. (виж съображение 78).
(238)
Всички мерки са имали общата цел да (II) възстановят в пълна степен жизнеспособността на FBN и ABN AMRO N. Непосредствено след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. беше ясно, че нидерландската държава просто е стабилизирала ситуацията, като все пак са останали важни оперативни проблеми, очакващи решение, особено поради отделянето на всяко предприятие от неговото предишно дружество-майка.
(239)
Освен това сливането е било мярка, необходима за постигане на тази обща цел, а именно възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. Самостоятелно позицията за финансиране на FBN е била слаба, тъй като то е имало относително малък франчайз за банкиране на дребно и е зависело до голяма степен от финансирането на едро (104). ABN AMRO N е изгубило важни компетенции за продукти и голяма част от своята международна мрежа. И двете дружества са били изправени пред оперативни проблеми, свързани например с ИТ, управление на данъците и риска, като освен това не е било сигурно дали дружествата са разполагали с достатъчно голям мащаб във всички стопански дейности, попадащи в техния предмет на дейност. Нидерландската държава е разгледала редица алтернативи и бързо е решила, че сливането в съчетание с допълнителни увеличения на капитала е най-добрият начин за възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. При сценарий на сливане свързаните с множество депозити дейности на дребно на ABN AMRO N са компенсирали слабата позиция за финансиране на FBN, докато FBN е могло да допринесе за разрастването на ABN AMRO N и създаването на международни клонове към него. Освен това комбинираното образувание е било в по-добра позиция за справяне с практически проблеми и също така е било в състояние да се възползва от допълнителни икономии от мащаба. Чрез сливането е била избегната необходимостта за ново изграждане на всяко предприятие поотделно,
(240)
По отношение на ситуацията, в която са се намирали дружествата към момента на всяка мярка (III), Комисията отбелязва, че жизнеспособността на дружествата е била възстановена напълно само когато са били приложени всички мерки. Те не са били жизнеспособни в междинния етап, например към 21 ноември 2008 г., когато е било взето решението за сливане. Във връзка с това Комисията подчертава, че в края на декември 2008 г. и съответно след датата на решението за сливане FBN е било застрашено да мине под минималните капиталови изисквания на DNB, тъй като то е трябвало да поеме отписване във връзка с ABN AMRO N. ABN AMRO N все още фигурира в счетоводните книги на FBN за оценка, която вече не е реалистична (105) след оценката, използвана по отношение на мярка X, и следователно отписването е станало неизбежно. С оглед да реши капиталовия проблем на FBN нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR и в края на 2009 г. предприе допълнително действие за коригиране на капитала, което се изразява в конвертирането на капитал от втори ред в капитал от първи ред (виж съображение 121 и бележка под линия 52 от настоящото решение). Декларациите на нидерландската държава, […] и […] потвърждават, че FBN и ABN AMRO N все още са били изправени пред важни проблеми, свързани с жизнеспособността, след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. (106)
(241)
Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава е представила изчерпателен план за преструктуриране едва след като е било взето решение за всички мерки, което е показател за това, че жизнеспособността е била напълно възстановена едва в този момент. По време на процедурата Комисията неведнъж е искала подробен план за преструктуриране (виж например съображение 137), който е от първа необходимост, за да може да бъде преценено дали жизнеспособността е била възстановена в пълна степен.
(242)
Нидерландската държава представи плана за преструктуриране от декември 2009 г. на 4 декември 2009 г., но в този първи план все още липсваха важни елементи, споменати в съобщението относно преструктурирането, например финансови прогнози за най-лош възможен сценарий. Необходимите допълнителни елементи пристигнаха на 23 март 2010 г. В отговор на по-ранните искания от Комисията за представяне на план за преструктуриране нидерландската държава отговори, че сливането между FBN и ABN AMRO N е изиграло ключова роля за преструктурирането на тези дружества. По нейно мнение екипът по управление на прехода на група ABN AMRO се е нуждаел от време за изготвяне на план и не е можел да има цялостна представа относно бъдещата форма на групата преди да бъде извършено сливането.
6.1.3. Наличие на предимство и заключение относно наличието на помощ по отношение на мерките, приложени след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.
(243)
Мярка Z е била необходима, за да се избегне спадът на съотношението на капитала на FBN под нивото на минималните изисквания към регулаторния капитал.
(244)
Проблемът с капитала на FBN се дължи на високата оценка на ABN AMRO N в неговите отчети. Симулациите в докладa от комплексната проверка на […] показват, че ако балансовата стойност на ABN AMRO N спадне на 6,5 млрд. EUR, това ще доведе до съотношение от първи ред и съотношение на общия капитал съответно от 3,8 % и 7,6 % за FBN (107). С други думи, съществувал е риск FBN да падне под минимума на общото регулаторно съотношение, при което се изисква минимално съотношение на общия капитал от 8 % (с максимум половината от него във втори ред). Според доклада на […], продажбата на ABN AMRO N на нидерландската държава на стойност от 6,5 млрд. EUR е повишила съотношението от първи ред и съотношение на общия капитал на FBN съответно до 7,8 % и 15,7 %, като по този е начин разрешила проблема с капитала на FBN и е позволила на дружеството да остане на пазара.
(245)
Мерките са предоставили на FBN предимство във вид на капитал, който то не би могло да намери на пазара. Освен това дружеството не е било в състояние да използва вътрешно генерираните базови печалби, за да разреши (част от) проблема, отчасти понеже е понесло загуби на стойност от 922 млн. EUR през 2008 г., свързани с измамата на Мадоф. Тъй като е съществувал риск FBN да падне под минималните капиталови изисквания, мерките са позволили на дружеството да спази регулаторните изисквания и да осъществява своята стопанска дейност.
(246)
Комисията стигна до заключението, че покупката на ABN AMRO N от нидерландската държава не е била извършена при пазарни условия, поради причините изброени по-долу.
(247)
Инвеститор в условия на пазарна икономика (108), който е имал интерес към придобиването на ABN AMRO N през декември 2008 г., би се съобразил с пазарната цена, като вземе предвид пазарните условия в този момент. В доклада на […] нидерландската държава е направила две оценки: „обхващаща цикъла“ оценка на стойност [5 - 9] млрд. EUR, при която се допуска нормализиране на пазарите, и оценка на „настоящите пазарни условия“ на стойност от [4 - 6,5] млрд. EUR, които е основана на пазарните условия през първите дни на октомври 2008 г. (109). Инвеститор в условията на пазарна икономика е щял да използва „настоящите пазарни условия“ като отправна точка.
(248)
Корекция на пазарната оценка на „настоящите условия“ би била необходима във всеки случай, за да се вземе под внимание влошаването на пазарните условия в периода между 3 октомври 2008 г. (а именно от датата, на която е издаден докладът за оценката от […]), и действителната дата, на която е взето решение за придобиването на ABN AMRO N от нидерландската държава. През този период индексът Euro Stoxx 50 се е понижил с 22,2 %, а индексът Euro Stoxx Banks се е понижил с 45,3 %.
(249)
Аргументът на нидерландската държава, че не е необходима каквато и да е корекция предвид консервативния рисков профил на ABN AMRO N (а именно липса на несъбираеми активи, добра позиция за финансиране и т.н.), не може да бъде приет. Спадът на пазара беше широко разпространен, по-специално сред банковите акции, което сочи, че спадът не е бил свързано толкова със специфичните характеристики на акциите, колкото с влошените икономически и финансови условия на пазара и свързаното с това увеличение на изисканите рискови премии. Предвид този контекст е необходимо оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г. да бъде коригирана надолу, за да се получи разумна оценка за стойността на ABN AMRO N на 14 декември 2008 г. Прилагането на наблюдаваните процентни спадове на индекса Euro Stoxx 50 и индекса Euro Stoxx Banks (22,2 % и 45,3 %) води до установяване на диапазон на пазарните цени за декември 2008 г. между [2,2 - 3,6] млрд. EUR и [3,1 - 5,1] млрд. EUR (а именно [4 - 6,5] млрд. EUR, понижени с 22,2 % и с 45,3 %) (110).
(250)
Комисията може да приеме, че, както е заявено от нидерландските власти, трябва да бъде направена корекция, за да се вземе под внимание фактът, че нидерландската държава не е извършила плащане по сделката в брой. В резултат от мярка Y2 нидерландската държава е притежавала дълг, емитиран от FBN, и след това е заплатила на FBN за ABN AMRO N, като е опростила част от този дълг с номинална стойност от 6,5 млрд. EUR. Тъй като дълговете, емитирани от други банки в този момент са се търгували с отстъпка от номиналната стойност, Комисията може да приеме, че стойността на дълговите инструменти е била по-ниска от номиналната стойност. Въз основа на наличната пазарна информация Комисията може да приеме корекция от [10 - 30] % или [0,65 - 1,95] млрд. EUR.Това предполага действителна стойност на транзакцията от [4,55 - 5,85] млрд. EUR (6,5 млрд. EUR минус [0,65 - 1,95] млрд. EUR), а не 6,5 млрд. EUR (111).
(251)
В такъв случай размерът на помощта в мярка Z ще представлява разликата между заплатената цена и пазарната стойност на ABN AMRO N. В този случай тя ще бъде между [0 - 2,75] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [3,1 - 5,1] млрд. EUR) и [0,95 - 3,65] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [2,2 - 3,6] млрд. EUR).
(252)
Комисията не вижда никакво основание за твърденията на нидерландската държава, че нейната оценка от 6,5 млрд. EUR е била убедително потвърдена с одобрението на другите участници в консорциума и от доклад на […]. Заплащането на завишена цена за ABN AMRO N не е повлияло на другите участници в консорциума, което означава, че тяхното одобрение на продажбата не е представлявало одобрение на самата стойност. Освен това липсват признаци, че самите участници в консорциума са извършили нова оценка. Освен това писмото на […] не подкрепя твърдението на нидерландска държава. […] просто е потвърдило, че методологията и процесът и краткият доклад за тях не могат да бъдат приети като надеждно средство за определяне на стойността. Освен това в доклада на […] като основа се използва цената, заплатена от нидерландската държава за FBN и ABN AMRO N на 3 октомври 2008 г. Както е изложено по-горе, сделката, извършена на 3 октомври 2008 г., не е сделка, основана на пазара. Сделка, която съдържа помощ, не може да бъде използвана за установяване на пазарна цена.
(253)
Докладът на експертите, които работят за акционерите на Fortis SA/NV, също не поддържа хипотезата, че нидерландската държава не е заплатила завишена цена. Докладът представлява единствено вторичен анализ на оценките и методите на оценяване, които са били използвани по време на процеса, а не нова оценка. Освен това докладът трябва да бъде тълкуван в собствения си контекст. Акционерите на Fortis SA/NV са изразили опасения, че са получили прекалено ниска цена за придобитите от нидерландската държава акции и основният предмет на доклада е това твърдение, т.е. че нидерландската държава е заплатила прекалено ниска цена. На последно място трябва да бъде посочено също така, че параграфите, на които се позовава нидерландската държава, не съдържат нищо за самото дружество ABN AMRO N поотделно, а в тях се споменава единствено пълният пакет от активи, придобити от нидерландската държава.
(254)
Поради това трябва да бъде заключено, че мярка Z представлява мярка за държавна помощ в полза на FBN, тъй като тя предоставя на FBN капитал, който му дава възможност да остане на пазара. Определеният размер на помощта попада в диапазона между [0 - 2,75] млрд. EUR и [0,95 - 3,65] млрд. EUR.
(255)
Комисията достигна до заключението, че покриването на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е отговорност на нидерландската държава, а не на ABN AMRO N. От 3 октомври 2008 г. насам нидерландската държава е обвързана от условията на САК. В съответствие с това тя е била задължена да извърши разделянето на ABN AMRO Holding, като се придържа към условията, описани в САК. Тъй като финансовият надзорен орган е разрешил процесът на разделянето да започне едва щом бъде решен проблемът с капитала на ABN AMRO Z, нидерландската държава и другите участници в консорциума не са имали друг избор, освен да запълнят капиталовия недостиг на ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N просто е действало като посредник в структура, като е осигурило необходимия капитал на ABN AMRO Z, което не е имало никакви оперативни дейности.
(257)
Комисията не е открила никакво доказателство за наличието на непряка помощ, предоставена на ABN AMRO N. Предоставените от нидерландската държава пояснения са потвърдили, че всички значими финансови сделки между ABN AMRO Z и ABN AMRO N са се провели при пазарни условия или преди държавната намеса от 3 октомври 2008 г.
(258)
Както е споменато в съображение 110, CRI е бил запазен след отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank с цел покриване на разумния марж на стойност 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR, докато парични потоци от инструменти MCS са били инжектирани в ABN AMRO Z. По този начин от датата на отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank (а именно 6 февруари 2010 г.) (до края на CRI през октомври 2010 г.) CRI е представлявало държавна помощ за ABN AMRO II, докато стойността в размер на 1,7 млрд. EUR от MCS, приходите от която са били прехвърлени на ABN AMRO Z, е престанала да бъде помощ за ABN AMRO N/ABN AMRO II на същата дата. Следователно тези промени не са променили количеството на помощта, а само инструментите, чрез които е била предоставена помощта, както и нейната продължителност. Тази промяна на формата не поражда никакви въпроси, които е необходимо да бъдат разгледани в останалата част от настоящото решение.
(259)
Поради това трябва да се заключи, че мярка А не представлява държавна помощ. Съгласно САК, разрешаването на проблемите с недостига на капитал на ABN AMRO Z е договорно задължение на нидерландската държава като правоприемник на Fortis SA/NV. Ето защо мерките не представляват селективно предимство за ABN AMRO N и не го освобождават от разходите, които то е щяло да поеме в обичайния случай.
(260)
Тъй като CRI не е бил достатъчен, за да покрие недостига на капитал на ABN AMRO Z, нидерландската държава е трябвало да инжектира допълнителен капитал посредством MCS. Обосновката, разработена по отношение на мярка A, важи и за мярка Б1.
(261)
Поради това се стига до заключението, че мярка Б1 не представлява държавна помощ, тъй като финансирането на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е било задължение на нидерландската държава според САК и не предоставя селективно предимство на ABN AMRO N.
(262)
Цялата сума от 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3, взети заедно) включва общи разходи за разделянето в размер на 480 млн. EUR, разходи в размер на 90 млн. EUR, свързани със създаването на отдел „Парични пазари“, и разумен буфер в размер на 500 млн EUR. Важно е да бъде направено разграничение между разумния буфер в размер на 500 млн. EUR и останалите разходи за разделянето в размер на 580 млн. EUR.
(263)
По отношение на останалите разходи за разделянето Комисията приема, че САК е задължило нидерландската държава да извърши разделянето на ABN AMRO Holding на три отделни части, като се придържа към насоките за САК. С други думи, разходите за разделянето са следствие от договорните задължения, които нидерландската държава е поела съгласно САК като правоприемник на Fortis SA/NV. В нетно изражение ABN AMRO N няма да има по-добра капиталова позиция заради настоящата мярка, тъй като нидерландската държава инжектира капитал, който незабавно се изразходва за разходите за разделянето.
(264)
Тази обосновка обаче не е валидна по отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR, тъй като липсва каквато и да било договорно задължение на държавата да го осигури. Ако нидерландската държава не бе предоставила тази помощ, ABN AMRO N щеше да бъде в по-неблагоприятна финансова позиция и щеше да бъде задължено например да намали своите RWA, за да освободи капитал. С други думи, разумният марж представлява селективно предимство, което е подобрило конкурентната позиция на ABN AMRO N в сравнение със сценарий, в който мярката не е била осъществена.
(265)
Ето защо се стига до заключението, че макар общите разходи за разделянето да не представляват държавна помощ, разумният марж в размер на 500 млн. EUR (а именно част от мярка Б3) представлява такава помощ. Той предоставя на ABN AMRO N допълнителен капитал и представлява селективно предимство.
(266)
Комисията подчерта, че не е съществувало каквото и да било договорно или икономическо задължение за сливането на FBN и ABN AMRO N, когато нидерландската държава е придобила тези дружества.. Подразделението за управление на активите на ABN AMRO N наистина е било интегрирано в рамките на Fortis Bank SA/NV, но това подразделение не е задължителен отдел за банките, тъй като много други банки имат специализирани външни снабдители, които осигуряват продукти за управление на активите. Самата нидерландска държава реши на 21 ноември 2008 г. да изпълни сливането на ABN AMRO N и FBN, като предпочете този вариант пред другите алтернативи за преструктуриране, например самостоятелна стратегия за двете банки, бърза продажба на едното или и на двете дружества или бърза продажба на основни дъщерни дружества.
(267)
FBN и ABN AMRO N не са могли да заплатят сами първоначалните разходи за интегриране, свързани със сливането. Комисията констатира, че в общественото пространство нидерландската държава е защитила сливането, като е заявила, че „двете банки са по-силни заедно, отколкото самостоятелно“ (112). Сливането в действителност трябва да доведе до големи предимства под формата на синергии (оценени в размер на 1,1 млн. EUR преди данъчно облагане годишно) и по-силна конкурентна позиция (например по-високи пазарни дялове, по-добра база за финансиране и пр.).
(268)
С оглед да усвоят ползите от сливането FBN и ABN AMRO N е трябвало да поемат редица разходи (а именно разходи, свързани с компенсацията за сливането, разходи за интегриране). Нидерландската държава е заплатила тези разходи чрез рекапитализация (в момент, когато все още трудно се е намирал капитал), а FBN и ABN AMRO N са усвоили всички ползи. Поради това нидерландската държава предоставя ясно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(269)
По мнение на нидерландската държава сливането е с положителна настояща нетна стойност (113). При все това, както вече обстойно е посочено в съображения 235-242, мерки Б4 и Б5 следват други мерки за държавна помощ и са част от по-голям план за преструктуриране, поради което ПИУПИ не се прилага.
(270)
Поради това се стига до заключението, че мерки Б4 и Б5 представляват държавна помощ съответно в размер на 300 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR. Те предоставят на FBN и ABN AMRO N селективно предимство, като им осигуряват капитал.
(271)
Мярка В предоставя на дружество FBN капитал, който му дава възможност да спази минималните регулаторни изисквания на финансовия надзорен орган. Ако нидерландската държава не беше конвертирала капитала от втори ред в капитал от първи ред, на FBN шеще да се наложи да преустанови своите операции или щеше да бъде задължено да търси алтернативни решения, например намаляване на неговите RWA с цел освобождаване на капитал от първи ред. Благодарение на мярката FBN е разполагало с повече капитал и се е намирало по-силна конкурентна позиция, отколкото при сценарий, в който не се предоставя помощ.
(272)
Нидерландската държава е конвертирала дългови инструменти от втори ред с номинална стойност в размер на 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред с еквивалентна стойност. Това конвертиране е довело до същите парични потоци като в сценария, при който FBN изкупува по номинална стойност инструментите от втори ред, притежавани от държавата, последвано от повишаване на капитала на същата стойност. По аналогия на съображение 250 Комисията би могла да приеме, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, е била под номиналната стойност. Като се имат предвид отстъпките за подобни инструменти на конкурентните банки, е оправдана отстъпка в размер на [135 - 405] млн. EUR (или [10 - 30] %). С други думи, FBN непряко е заплатило на нидерландската държава сума, която е с [135 -- 405] млн. EUR повече от исканата, като косвено е откупило инструментите по номинална стойност. Поради това стойността на помощта е щяла да бъде [0,945 - 1,215] млрд. EUR, а не 1,35 млрд. EUR.
(273)
Твърдението на нидерландската държава, че мярката съответства на ПИУПИ, не може да бъде прието. Мярката следва други мерки, в които е налице държавна помощ, както е пояснено в съображения 235-242, поради което ПИУПИ не се прилага.
(274)
Поради това трябва да бъде направено заключение, че мярка В представлява държавна помощ в размер на [0,945 - 1,215] млрд. EUR, тъй като тя предоставя на FBN предимство под формата на допълнителен капитал.
(275)
По отношение на плащанията към другите участници в консорциума Комисията е заключила, че плащанията наистина са част от свързаните със САК задължения. Участниците в консорциума са очаквали появата на някои непредвидени проблеми по време на процеса на разделянето и САК описва процедурите, които трябва да бъдат използвани за решаване на тези проблеми. Комисията не е открила никакви доказателства, че плащанията от страна на нидерландската държава към другите участници в консорциума са довели до допълнително прехвърляне на нетни активи към ABN AMRO N или до каквито и да било друго предимство за дружеството.
(276)
Поради това се стига до заключението, че мярка Г не представлява държавна помощ, тъй като мярка Г е била задължение по САК на държавата, а не на ABN AMRO N. Мярка Г не включва предоставянето на селективно предимство на ABN AMRO N.
(277)
Комисията стигна до заключението, че до голяма степен кръстосаните задължения са свързани със специфичния контекст на отделянето на ABN AMRO N от неговото дружество-майка ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV). Съгласно нидерландския закон за дружествата Deutsche Bank като купувач на New HBU носи отговорност за дълговете на ABN AMRO Bank, ако последното не изпълни своите задължения. Ето защо Deutsche Bank иска да получи обезщетение за риска, на който е изложено заради ABN AMRO Bank. Ако ABN AMRO N не беше отделено от ABN AMRO Bank, тези кръстосани задължения между New HBU и ABN AMRO Bank нямаше да съществуват. Поради това нидерландската държава предостави гаранция по отношение на кръстосаните задължения, които съществуват единствено заради отделянето на ABN AMRO N. Нидерландската държава не е предоставила гаранция по отношение на кръстосаните задължения между New HBU и ABN AMRO N.
(278)
Поради това се заключава, че може да бъде прието, че мярка Д не представлява държавна помощ, тъй като съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава.
6.1.4. Количествено определяне на държавната помощ
(279)
Група ABN AMRO (или FBN и ABN AMRO N преди сливането) се е облагодетелствала от помощ за рекапитализация, която попада в диапазона между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR. Тази стойност преминава в диапазона 2,75 %-3,5 %, когато бъде сравнена с претеглените спрямо риска активи на група ABN AMRO.
(280)
Комисията подчерта, че FBN също така се е облагодетелствало от помощ за осигуряване на ликвидност в доста значителен размер както в относително, така и в абсолютно изражение.
Таблица 5
Държавна помощ: Обобщена таблица за помощта за рекапитализация и помощта за осигуряване на ликвидност
Помощ за рекапитализация
(всички стойности са в млрд. EUR)
Минимален размер на държавната помощ
Максимален размер на държавната помощ
RWA на комбинираното образувание ABN AMRO N
мин. % на RWA
макс. % на RWA
Мярка Z: Нидерландската държава придобива AA от FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0-1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Мярка Б3: Разходи за разделяне (разумен марж)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Мярка Б4: Капиталов недостиг, свързан с продажбата на HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Мярка Б5: Разходи за интегриране
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Мярка В: Конвертиране на капитал от втори ред == капитал от първи ред
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Общ размер на помощта за рекапитализация
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Финансова помощ/Помощ за осигуряване на ликвидност
Мярка Y1: Механизъм за краткосрочна ликвидност
45
Мярка Y2: Дългосрочни заеми
7,9
Емитиране на нов дългов инструмент, гарантиран съгласно нидерландската гаранционна схема
18,8
Общ размер на финансовата помощ/помощ за осигуряване на ликвидност
71,7 (или 52,9 след коригиране на двойното отчитане) (116)
6.2. Съвместимост на различните мерки за помощ
(281)
Член 107, параграф 3, буква б) от Договора дава право на Комисията да обяви дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е предназначена „за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка“. По отношение на нидерландската икономика рискът от сериозни затруднения е бил потвърден в редица одобрения на Комисията относно мерките, предприети от нидерландските власти за борба с финансовата криза, каквато мярка е например гаранционната схема.
(282)
Във връзка с това обаче е важно да се подчертае, че Първоинстанционният съд е изтъкнал, че член 107, параграф 3, буква б) от Договора трябва да се прилага ограничително (117), така че затруднението в икономиката да окаже влияние върху цялата държава-членка, а не само в регионален мащаб. Комисията отбелязва, че ABN AMRO N и FBN са водещи нидерландски банки с клонова мрежа в национален мащаб и челни позиции на пазара в широка гама от сегменти на нидерландския пазар за банкиране на дребно и банкиране за МСП. В контекста на редица колебания, свързани с възстановяването от глобалната финансова и икономическа криза, прекратяването на дейността на тези банки би причинило сериозни затруднения за нидерландската икономика и поради това държавна помощ от нидерландското правителство може да бъде оценена по силата на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(283)
Комисията изложи повече подробности относно съвместимостта на специфичните мерки в своето съобщение относно банковия сектор, в съобщението относно рекапитализацията и в съобщението относно обезценените активи, както и относно изискваното преструктуриране в своето съобщение относно преструктурирането.
(284)
Индивидуалните мерки трябва да бъдат проучени в контекста на съответните съобщения на Комисията. Инструментът за освобождаване на капитал не обхваща обезценените активи и de facto е заместител на мярка за рекапитализация. При все това съгласно общите принципи, които се съдържат в съобщението относно обезценените активи, инструментът за освобождаване на капитал трябва да бъде в съответствие с вътрешния пазар. С оглед да поддържа равни условия Комисията трябваше да провери дали CRI не е бил използван за пренасочване на очаквани загуби към портфейла на държавата. Мярка A също така следва да съдържа достатъчно стимули за излизане и в случай че икономическата ситуация се влоши, ABN AMRO N все пак трябва да поеме известни загуби чрез вертикална част. Мерките за осигуряване на ликвидност (мерки Y1 и Y2) трябва да бъдат оценени в контекста на съобщението относно банковия сектор, а мерките за рекапитализация (и по-специално мерки Z, Б4 и Б5, както и разумния марж в размер на 500 млн. EUR, който беше част от мерки Б3 и В) - в контекста на съобщението относно рекапитализацията.
6.2.1. Съвместимост на мерки Y1 и Y2 съгласно съобщението относно банковия сектор
(285)
С цел да се спази съобщението относно банковия сектор мерки Y1 и Y2 трябва да бъдат добре насочени, пропорционални и предназначени да избегнат необосновано нарушаване на конкуренцията.
(286)
Комисията повтаря заключението, съдържащо се в съображение 51 от решението от 8 април 2009 г., че предприетите мерки за прекъсване на всички връзки между FBN и неговото дружество-майка Fortis SA/NV са били необходими, за да може FBN да се защити от тогавашните сериозни затруднения на неговото дружество-майка. Поради това мерките могат да бъдат счетени за добре насочени с цел постигане на оздравяване на FBN.
(287)
Мерки Y1 and Y2 също така трябва да бъдат пропорционални и да не нарушават необосновано конкуренцията. Във връзка с това Комисията има благоприятно мнение относно ценовата система, разработена от нидерландската държава, която цели да създаде равни условия с гаранционната схема (вж. съображение 169). По отношение на гаранционните схеми Комисията последователно е искала от държавите-членки да начисляват премия от най-малко 50 базисни пункта за гаранции със срок, по-дълъг от три месеца (и не по-дълъг от 12 месеца). Комисията заключи, че нидерландската държава не е прилагала системно EURIBOR + 50 базисни пункта за заемите, по-дълги от три месеца. Поради това Комисията може да обяви мярка Y1 за съвместима с вътрешния пазар единствено ако бъде извършено корективно плащане в размер на 18,2 млн. EUR, за да се гарантира, че заемите с матуритет от повече от три месеца са ефективно изплатени при стойност от EURIBOR + 50 базисни пункта. Комисията отбелязва, че всички механизми за ликвидност са били изплатени и приключени през юни 2009 г.
(288)
По отношение на мярка Y2 Комисията констатира, че понеже нидерландската държава не е променила лихвения процент и матуритета на заемите, FBN е получило изгода от сравнително евтини заеми, които биха могли да нарушат конкуренцията. Поради това Комисията може да обяви мярката за съвместима със съобщението относно банковия сектор само при правилно прилагане на всички условия, изложени по-нататък в настоящото решение, и по-конкретно мерките за ограничаване на нарушаването на конкуренцията.
6.2.2. Съвместимост на мерки Z, Б3 (а именно 500 млн. EUR), Б4, Б5 и В съгласно съобщението относно рекапитализацията
(289)
Комисията стигна до заключението, че въпросните мерки са били въведени, за да отговорят на реална потребност и представляват необходимия минимум за цялостно възстановяване на жизнеспособността на въпросните дружества.
(290)
По отношение на възнаграждението Комисията констатира, че държавата вече е била собственик на 100 % от обикновените акции на FBN (и непряко на 100 % на акциите на ABN AMRO N). Всички тези мерки са били абсолютно необходими с цел запазване на стойността на това дялово участие.
(291)
Група ABN AMRO ще реализира възвръщаемост на собствения капитал от приблизително […] % през 2013 г., което е признак, че благодарение на всички държавни намеси е било създадено жизнеспособно и рентабилно предприятие.
(292)
Всички налични оценки на група ABN AMRO са много над размера на помощта в мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В (а именно между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR). По този начин държавата ще получи подходящо възнаграждение по отношение на помощта, предоставена на ABN AMRO N и FBN (118).
(293)
Предвид изложеното по-горе Комисията стигна до заключението, че Мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В са съвместими със съобщението относно рекапитализацията, ако бъдат надлежно изпълнени условията, изложени по-долу в решението.
6.2.3. Съвместимост на инструмента за освобождаване на капитал с принципите, изложени в съобщението за обезценени активи
(294)
Комисията потвърждава, че инструментът за освобождаване на капитал, въведен от нидерландската държава, се различава от традиционните мерки за обезценени активи, приложени в други случаи. Докато другите мерки за обезценени активи имат за цел да освободят банките от обезценени активи, портфейлът, защитен от CRI, е традиционен нидерландски ипотечен портфейл, от който нито ABN AMRO N, нито външни експерти са очаквали съществено влошаване на резултатите.
(295)
Комисията отбеляза, че традиционна рекапитализация на равнището на ABN AMRO N не е благоприятна за нидерландската държава, понеже то не е било отделно юридическо лице в съответния момент и нидерландската държава е нямало да бъде в позиция да обособи капиталовите си вноски, което би довело до отрицателни последствия, особено при сценарии, свързани със затруднения. Освен това инструментите за освобождаване на частния капитал не са били осъществими, като се има предвид размерът на сделката и усложненията, свързани с отделянето на ABN AMRO Bank NV, дружеството-майка на ABN AMRO N и ABN AMRO Z.
(296)
Предвид тези особени обстоятелства Комисията може да приеме, че CRI е алтернативно средство на традиционното увеличаване на капитала, а не за защита срещу несъбираеми активи и поради това той е необходима и подходящо насочена мярка, целяща решаване на специфичния проблем с капитала на ABN AMRO Z.
(297)
Въпреки факта, че мярката е основно заместваща мярка за рекапитализация, тя трябва да бъде съвместима с другите схеми за освобождаване на капитал, така че да защитава вътрешния пазар, както е пояснено в съображение 284.
(298)
Комисията заключи, че нидерландската държава е предоставила достатъчно доказателства, за да покаже, че оценката е била такава, че ABN AMRO N или неговите законни правоприемници ще понесат очакваните загуби. Пазарните данни (по-конкретно рейтинговите доклади), данните от предишни периоди и последните доказателства от ABN AMRO N показват, че годишният транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта трябва да е достатъчен за покриването на очакваните загуби.
(299)
Възнаграждението, което ABN AMRO N плаща, не е по-ниско от изискването в съобщението относно обезценените активи и съобщението относно рекапитализацията. Възнаграждението предполага, че ABN AMRO N ще заплати 10 % от стойността на капитала, който е освободен от сделката като резултат на намаляването на RWA. Тази ставка е благоприятна в сравнение с минималните ставки, изложени в точка (27) от съобщението относно рекапитализацията. Поради относително високото възнаграждение вертикалният дял от 5 % и механизмът за дължими възстановявания могат да бъдат проучени в съответствие с точка (24) и бележка под линия 15 от съобщението относно обезценените активи.
(300)
Освен това мярка A съдържа достатъчно стимули за излизане. Кол опциите, описани в съображение 107, показват, че за ABN AMRO N (или понастоящем група ABN AMRO) е лесно да прекрати мерките. Освен това ценообразуването е такова, че мерките стават все по-скъпи с течение на времето. В договорните условия се предвижда, че ценообразуването няма да бъде регулирано, когато група ABN AMRO започне да изчислява своите капиталови изисквания въз основа на Базел II. Тази липса на регулиране ще намали ефекта от освобождаването на капитал от мярката, докато гаранционната такса няма да се понижи. Освен това траншът „първа загуба“ е изчислен като процент от началната стойност на портфейла, така че като процент траншът „първа загуба“ от неизплатения портфейл (а именно коригираният начален портфейл inter alia за плащания) постепенно ще се повиши с времето.
(301)
С оглед на характеристиките на CRI и с оглед плана за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г., както е описано в дял 2.3 от решението, Комисията счита, че мярка А е съвместима с основните принципи на мярката относно обезценените активи и с принципите на вътрешния пазар, както е обяснено в съображение 284.
(302)
Фактът, че група ABN AMRO се е възползвала от кол опцията по отношение на CRI скоро след изпълняването на изискванията на Базел II, подтвърждава ex-post анализа, направен в съображения 294-301.
6.3. Оценка на помощта и на плана за преструктуриране от декември 2009 г., както и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г. съгласно съобщението относно преструктурирането
(303)
Поради стойността и обхвата на помощта, както е описано в предходните параграфи, и по-конкретно факта, че помощта за рекапитализация е превишила 2 % от RWA, Комисията счита, че е нужно всеобхватно преструктуриране в съответствие с точка (4) от съобщението относно преструктурирането.
6.3.1. Жизнеспособност
(304)
В плана за преструктуриране трябва да се демонстрира, че стратегията на банката е основана на съгласувана концепция и да се покаже, че банката е възстановила своята жизнеспособност в дългосрочен план без да разчита на държавна подкрепа.
(305)
Както вече бе заключено в решението от 5 февруари 2010 г., в търговските модели на FBN и ABN AMRO N не се разчита на поемането на прекомерен риск и на неустойчиви практики за кредитиране. При все това двете образувания са били оставени уязвими и не са били снабдени в някои основни области като последствие от отделянето им от групите на техните съответни дружества-майки. След разбиването на неговото дружество-майка ABN AMRO N е имало ограничен достъп до по-големи дружества, вече е нямало достъп до международна мрежа и са му липсвали редица продукти и ИТ капацитет. Освен това FBN е било сериозно засегнато от отделянето му от дружеството-майка и неговите финансови средства са били генерирани изключително на пазара за продажби на едро. Планът за преструктуриране на група ABN AMRO от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показва, че интегрирането на ABN AMRO N и FBN значително е намалило слабостите на всяко от отделните предприятия. Комбинацията между FBN и ABN AMRO N е спомогнала за облекчаването на някои от тези проблеми. Големият франчайз за банкиране на дребно и частно банкиране на ABN AMRO N е включвал множество депозити, което е създало по-добър финансов профил за интегрираната група, FBN е разрешило част от проблемите с международната мрежа на ABN AMRO N и двете групи заедно са били в състояние да разрешат по по-добър начин например проблемите, свързани с информационни технологии (а именно не всяка от тях е трябвало да възстановява поотделно ИТ-платформа и други инструменти за поддръжка).
(306)
Финансовите прогнози показват, че към края на периода за преструктуриране комбинираното образувание следва да бъде в състояние да покрие своите разходи и да реализира подходяща възвръщаемост на собствения капитал в размер на приблизително […] %. Дори и в „стресов“ сценарий дружеството ще продължи да реализира печалби, а съотношението на неговата капиталова адекватност ще се задържи над минималните регулаторни прагове. Следователно капиталовият буфер на дружество изглежда достатъчно висок - след неколкократните държавни намеси - за да издържи на бъдещи неблагоприятни обстоятелства без да се налага отново да се обръща за помощ към държавата.
(307)
Както показват данните от втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г., изключително важно е да се реализират достатъчно високи нетни лихвени приходи, за да се създаде напълно жизнеспособно дружество. Поради това планът за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. могат да бъдат обявени за съвместими с изискванията за жизнеспособност, които се съдържат в съобщението относно преструктурирането само при условие че група ABN AMRO ще се стреми да реализира актуализираните нетни лихвени приходи, определени в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Група ABN AMRO трябва редовно да докладва за своя напредък на Комисията- поне веднъж на всяко тримесечие. Ако група ABN AMRO констатира отклонения в сравнение с тези прогнози, тя следва незабавно да предприеме корективни действия.
(308)
Планът за преструктуриране трябва да съдържа прогнозни стойности с нужната разбивка, а преструктурирането изисква също така и оттегляне от дейностите, оттегляне от дейности, които ще генерират структурни загуби в средносрочен план (119). В съображение 120 от решението от 5 февруари 2010 г. Комисията изрази съмнения дали проблемите с жизнеспособността на подразделението Prime Fund Solutions - което докладва значима загуба във връзка с Madoff от 2008 г. - са били решени по адекватен начин. Този проблем е бил решен с продажбата на PFS на Credit Suisse (виж също така съображение 74). Подробните прогнозни стойности на равнището на подразделението показват, че както при базов сценарий, така и при „стресов“ сценарии всички подразделения допринасят за резултатите по положителен начин. Поради това Комисията може да заключи, че няма други подразделения със структурни проблеми във връзка с рентабилността и с оглед на това заключение няма да бъдат необходими допълнителни продажби, за да се подобри жизнеспособността на дружеството.
6.3.2. Споделяне на тежестта/необходим минимум
(309)
Планът за преструктуриране следва ясно да показва, че помощта е останала ограничена до необходимия минимум. Разходите, свързани с преструктурирането, следва да се платят не само от държавата, а и в максимална степен от лицата, които са инвестирали в банката. С други думи, банката и притежателите на нейния капитал следва да направят възможно най-голям принос към преструктурирането със свои собствени ресурси. Помощта за преструктуриране следва да бъде ограничена до покриване на разходи, които са необходими за възстановяване на жизнеспособността. В съответствие с това на предприятията не следва да се отпускат публични ресурси, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, които нарушават пазара и които не са свързани с процеса на преструктуриране, например придобивания (120).
(310)
В съобщението относно преструктурирането се припомня, че забраната за придобиване е необходима, за да се ограничи помощта до необходимия минимум. В точка (23) от съобщението относно преструктурирането се посочва изрично, че „не трябва да се предоставят на предприятието публични средства, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, нарушаващи пазара и несвързани с процеса на преструктуриране. Например придобиване на дялове в други предприятия или нови инвестиции не може да бъде финансирано чрез държавна помощ, освен ако не е от основно значение за жизнеспособността на предприятието“.
(311)
Освен това в съобщението относно преструктурирането забраната за придобиване се свързва с нарушения на конкуренцията. В съображения (39) и (40) от съобщението се обяснява, че „Държавната помощ не трябва да бъде използвана в ущърб на конкуренти, които не получават подобна подкрепа с публични средства“ и че „банките не следва да използват държавна помощ за придобиване на конкурентни дружества. Това условие следва да се прилага най-малко три години и може да продължи до края на периода на преструктуриране в зависимост от обхвата и размера на продължителността на помощта“.
(312)
В съответствие с точка (40) от съобщението относно преструктурирането, помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие че групата ABN AMRO стриктно прилага забраната за придобиване (121) през трите години след датата на настоящото решение. Срокът на забраната за придобиване следва да бъде удължен, ако нидерландската държава продължи да притежава повече от 50 % от групата ABN AMRO след три години. При все това срокът на забраната за придобиване не трябва да бъде по-дълъг от пет години. Въпреки че част от помощта вече е била възстановена, някои мерки (по-специално мерки Z и В) не могат да бъдат възстановени от банката поради формата, в която са били предоставени (т.е. не под формата на хибриден дългов инструмент). Преустановяването на държавната собственост е средство за преценка кога изтича преимуществото, получено от помощта.
(313)
Комисията констатира, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. (допълнен с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий на 23 март 2010 г.) вече е показал, че групата ABN AMRO се е превърнала в жизнеспособно предприятие, което следва да реализира добра възвръщаемост от собствения капитал и дори се очаква да реализира добри печалби при по-лоши икономически условия. Актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. потвърди този анализ. Това връщане на жизнеспособността не зависи от придобиванията. Поради това забраната за придобиване не пречи на връщането на жизнеспособността.
(314)
Комисията счита, че съгласно точка (26) от съобщението относно преструктурирането забраната на хибридни купони и забраната на хибридни кол опции са неизбежни (122). В контекста на преструктурирането мерките, които намаляват общия размер на собствените средства, не са съвместими с целта за споделяне на тежестта и изискването за необходимия минимум.
(315)
Както е посочено в точка (26) от съобщението относно преструктурирането, „Банките обаче не следва да използват държавна помощ за възнаграждаване на собствените си средства (собствен капитал и подчинен дълг), когато тези дейности не генерират достатъчни печалби“. Подробната оценка на плана за преструктуриране на групата ABN AMRO от декември 2009 г. (и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.) позволява на Комисията да заключи, че след приблизително две години групата ABN AMRO следва да е възстановила своята жизнеспособност, както е илюстрирано от приемливата възвръщаемост на собствения капитал с приблизителен размер […] % съответно през 2012 г. и 2013 г. При тези обстоятелства срокът на забраната на хибридните купони и хибридните кол опции от 2 години (123) изглежда осигурява подходящо споделяне на тежестта от страна на притежателите на капитала на фирмата (124). По този начин помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие на двегодишна забрана на хибридните купони и хибридните кол опции, както е описано подробно в член 8 от оперативната част на решението. Тази забрана на купоните и кол опции следва да се прилага и по отношение на притежатели на преференциални акции на FBNH, за да се разсеят съмненията, изразени от Комисията в съображение 130 от решението от 5 февруари 2010 г.
(316)
В други случаи мерките за споделяне на тежестта са необходими и за да се гарантира, че оздравените банки носят адекватна отговорност за последствията от предишното си поведение, така че да се създадат подходящи стимули както за тяхното бъдещо поведение, така и за това на другите. Този фактор е по-малко приложим в настоящия случай, тъй като проблемите на дружеството са били до голяма степен свързани с предишното дружество-майка Fortis SA/NV (виж раздел 6.3.3 „Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията“). Поради това от гледна точка на споделянето на тежестта може да бъде прието също така, че не съществуват големи продажби освен продажбите на PFS и Intertrust, които заедно възлизат на […] % от общия приход от дейността и […] % от RWA.
6.3.3. Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията
(317)
По отношение на мерките, необходими за ограничаване на нарушаването на конкуренцията, настоящият случай показва някои нетипични особености.
(318)
В точка (28) от съобщението относно преструктурирането се посочва видът на нарушаването на конкуренцията, което може да се прояви, когато се предоставя държавна помощ с цел поддържане на финансовата стабилност в периоди на системна криза: „Ако банките се конкурират въз основа на предимствата на продуктите и услугите си, тези, които натрупват прекомерен риск и/или се основават на неустойчиви бизнес модели, в крайна сметка ще загубят пазарния си дял и вероятно ще напуснат пазара, а същевременно по-ефикасни конкуренти ще разширят дейността си или ще навлязат на съответните пазари. Държавната помощ продължава минали нарушения на конкуренцията, предизвикани от поемане на прекомерен риск и неустойчиви бизнес модели, чрез изкуствена подкрепа за пазарната мощ на бенефициерите. По този начин тя може да създаде морален риск за бенефициерите, като отслабва стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират.“
(319)
Както е обяснено в решението от 3 декември 2008 г., затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV са следствие на прекомерен риск: i) Fortis Bank SA/NV е инвестирало голяма сума в структуриран кредит, а ii) Fortis SA/NV е решило да купи ABN AMRO N на много висока цена. С цел да разреши отпускането на помощ на такива банки, Комисията изисква значително намаление на пазарното присъствие на бенефициера. В това отношение Комисията отбелязва, че Fortis SA/NV е било разделено на четири части: белгийските и международните застрахователни активи все още представляват част от регистрираното на борсата Fortis SA/NV (което след разпадането на Fortis SA/NV е било преименувано на Ageas); Fortis Bank SA/NV и BGL са били придобити от BNP Paribas; нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N); и нидерландската държава е придобила също така нидерландските застрахователни дейности (125). С други думи Fortis SA/NV е било разделено на по-малки субекти и самото Fortis Bank SA/NV е било разделено на две части (126).
(320)
Комисията отбелязва, че мерките в полза на FBN и ABN AMRO N, оценени в настоящото решение, имат специфични характеристики, които се различават от другите случаи на преструктуриране, които е трябвало да проучи по време на настоящата криза, включително онези на Fortis Bank SA/NV и Fortis SA/NV. В настоящия случай FBN и ABN AMRO N на първо място не се нуждаят от държавна помощ поради вземане на грешни управленски решения. Необходимостта от държавна помощ не произтича например от натрупването на прекомерни рискове в техните инвестиции, от тяхната политика на отпускане на заеми или от предприемане на неустойчива ценова политика. Освен това затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV не са произтекли от рисково отпускане на заеми или ценовите политики при банкирането на дребно, частното или търговското банкиране, които всъщност са били печеливши. Ето защо Комисията счита, че помощта за FBN и ABN AMRO N има значително по-малко нарушаващ ефект отколкото помощта, одобрена в полза на финансови институции, които са натрупали прекомерни рискове. Поради това Комисията счита, че не са необходими допълнителни продажби.
(321)
При все това следва да се гарантира, че държавната помощ не се използва от FBN и ABN AMRO N за разрастване за сметка на конкурентите, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции. Ако това се случи, помощта ще „отслаби стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират“ и би могла да попречи на „стимулите за трансгранични дейности“, като обезсърчи навлизането на нидерландския пазар.
(322)
Следователно държавната помощ може да бъде обявена за съвместима единствено ако съществуват достатъчни мерки, които да гарантират, че тя не се използва в ущърб на конкуренти, които не са получили подобна подкрепа с публични средства. Трябва да се съхранят равни условия между банките, които са получили подкрепа с публични средства и онези, които не са. Освен това трябва да не се допуска държавната помощ да отслабва стимулите за онези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират, и да не се създават пречки, които биха могли да попречат на трансграничната дейност.
(323)
В съобщението относно преструктурирането се предвижда естеството и формата на такива ограничения да зависят от размера на помощта и от условията и обстоятелствата, при които е предоставена, както и от характеристиките на пазара или пазарите, на които извършва дейност банката. Размерът на помощта е описан в раздел 6.1.3 „Количествено определяне на размера на помощта“. Специфичните условия и обстоятелства, при които е предоставена, бяха обсъдени в началото на настоящия раздел. Както е посочено в точка (32) от съобщението относно преструктурирането, роля играят и размерът и относителното значение на банката на нейния пазар или пазари. Ако преструктурираната банка разполага с ограничено оставащо пазарно присъствие, е по-малко вероятно да са необходими допълнителни мерки. Поради това условията, необходими за обявяване на помощта за съвместима, са свързани основно с банкирането на дребно и частното банкиране, тъй като дружеството вече значително е намалило своето присъствие в сферата на търговското банкиране чрез продажбата на New HBU.
(324)
Помощта може да бъде обявена за съвместима със съобщението относно преструктурирането, при условие че групата ABN AMRO приложи мерките, описани в съображения (325)-(329).
(325)
При банкирането на дребно и частното банкиране помощта може да бъде обявена за съвместима, при условие че групата ABN AMRO няма да бъде ценови лидер по отношение на стандартизираните спестявания и ипотечните продукти. В съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, групата ABN AMRO следва да не предлага ценови условия, каквито не могат да бъдат предложени от конкурентите, които не получават помощ.
(326)
Тъй като забраната за заемане на лидерска позиция по отношение на цените може да е не толкова ефективна в сегменти с много нестандартизирани продукти като частното банкиране в Нидерландия, където е подадена специална жалба, съществува необходимост от допълнително условие в съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, за да бъде обявена помощта за съвместима. Групата ABN AMRO трябва да се стреми да постигне нетните приходи от лихви, както бяха представени на Комисията на 8 ноември 2010 г. Ето защо групата ABN AMRO следва да предприеме подходящи действия веднага щом констатира, че не може да достигне своите прогнози, особено когато последните се дължат на ниски лихвени маржове.
(327)
Тъй като в частното банкиране е трудно да бъде изпълнена и контролирана забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, необходимо е да бъдат приложени други подходящи компенсации с цел гарантиране на ефективна конкуренция, каквито са мерките за насърчаване на навлизането на пазара, както е описано в точка (44) от съобщението относно преструктурирането. Във връзка с това, необходимо условие за обявяване на помощта за съвместима е група ABN AMRO да приложи мярка, която улеснява прехода. По-конкретно група ABN AMRO следва да покрие своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки за своите клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (127). Тази мярка следва да бъде прилагана в рамките на период от два последователни месеца, които започват да текат от възможно най-скорошна дата и не по-късно от година след датата на решението. Веднага след започване на двумесечния период банката ще уведоми по ясен начин всички свои клиенти на частно банкиране за възможността, която им се предлага. Група ABN AMRO следва също така да предостави доказателства на Комисията за това, че банковите преводи на клиентите се извършват в съответствие с обичайните процедури, както и че не са налице каквито и да било забавяния в процеса на извършване на банкови преводи на клиенти.
(328)
Ако мерките за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията, и по-конкретно специфичните мерки в сектора на банкирането на дребно и частното банкиране са правилно приложени, те също така ще решат адекватно въпросите, повдигнати от жалбоподателя. При проучването на тези въпроси Комисията установи, че ABN AMRO временно е определяло цени на загуба за някои продукти, но че тази ценова политика е била осъществявана в среда със затруднена ликвидност, поради което всички банки са се конкурирали агресивно за спестовни продукти, като същевременно е налице и специфичният контекст на създаването на MoneYou (чието пускане на пазара е било решено преди разпадането на Fortis SA/NV).
(329)
В точка (44) от съобщението относно преструктурирането също така се споменава, че банките не трябва да изтъкват държавната подкрепа като конкурентно предимство, когато предлагат на пазара финансовите си оферти. Поради това за обявяване на помощта за съвместима се поставя условие група ABN AMRO да не използва държавната помощ в своите маркетингови кампании и в комуникацията си с инвеститори за период от три години. Срокът на тези забрани следва да бъде удължен до пет години, ако нидерландската държава все още притежава дялово участие от поне 50 % в група ABN AMRO.
(330)
От гледна точка на необоснованите нарушения на конкуренцията Комисията има положително отношение към продажбите на PFS и Intertrust. Продажбата на PFS намалява привлекателността на дружеството за институционалните клиенти, докато Intertrust inter alia е извършвало услуги, които са могли да направят франчайза за частно банкиране по-силен. В резултат на това неговата продажба е можела да улесни конкурентите да подобрят своите конкурентни позиции в сравнение с тази на ABN AMRO Mees Pierson. Освен това Комисията счита, че фактът, че част от помощта е била възстановена, допринася за ограничаване на нарушаването на конкуренцията. Освен това Комисията изразява положително становище относно дивидентната политика, описана в съображение 75.
6.3.4. Заключение
(331)
Следователно, ако всички условия, описани в раздели 6.2 и 6.3, са правилно изпълнени, планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от декември 2010 г., предоставя достатъчно доказателства за това, че дългосрочната жизнеспособност на група ABN AMRO е била възстановена. Планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., осигурява достатъчно споделяне на тежестта и съдържа адекватни мерки за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията. Поради това Комисията може условно да обяви, че планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., е в съответствие със съобщението относно преструктурирането.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията констатира, че Нидерландия неправомерно е привела в действие държавната помощ, посочена в раздел 6.1.2 „Количествено определяне на държавната помощ“ в противоречие с член 108, параграф 3 от Договора. При все това тази помощ може да се приеме за съвместима, ако се изпълнят условията, изложени в раздели 6.2 и 6.3 и описани по-подробно в постановителната част на настоящото решение.
Комисията отбелязва, че нидерландската държава е приела по изключение да получи текста на това решение само на английски език.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена от Нидерландия на ABN AMRO Group, е съвместима с вътрешния пазар при условията, определени в членове 3-9.
Тази държавна помощ е била предоставена по следния начин:
-
помощ за рекапитализация на стойност между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR съответно в полза на FBN и ABN AMRO N, и
-
помощ за осигуряване на ликвидност в размер на 71,7 млрд. EUR.
Член 2
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
а)
„група ABN AMRO“ означава група ABN AMRO и изцяло притежаваните от нея преки или непреки дъщерни дружества, включително образуванията, върху които група ABN AMRO упражнява едноличен контрол по смисъла на Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 г. относно контрола върху концентрациите между предприятия („Регламент на ЕО за сливанията“) (128).
б)
„класиране на първо място“ означава предлагане на най-атрактивната цена.
в)
„клиенти на дребно“ означава всички клиенти, които са физически лица (за разлика от корпоративните клиенти).
г)
„стандартизирани спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на пазара на дребно на спестовни и депозитни продукти.
д)
„стандартизирани ипотечни продукти“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на ипотечния пазар.
е)
„Частно банкиране Нидерландия“ означава всички клиенти на БЕ „Частно банкиране“, с изключение на онези от тях, които са част от „Частно банкиране (Международно)“ (129).
Член 3
1. Група ABN AMRO не се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на стандартизираните спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно за клиенти на дребно сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания на дребно в който и да било от следните сегменти:
-
спестовни сметки;
-
депозити с фиксиран срок за период от 1 година;
-
депозити с фиксиран срок за период от 2 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 3 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 4 години; и
-
депозити с фиксиран срок за период от 5 години.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял в сегмент от нидерландския пазар на спестявания и депозити на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на стандартизираните продукти в съответния сегмент.
2. Група ABN AMRO не следва да се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на какъвто и да било вид стандартизирана ипотека сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на съответния стандартизиран вид ипотека.
3. С оглед да гарантира спазване на параграфи 1 и 2 група ABN AMRO постоянно и поне всяка седмица извършва мониторинг на условията, предложени от […] другите финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания, до степента, до която тези условия са обществено достъпни. Ако данните на всяка от тези […] други финансови институции не са обществено достъпни, те ще бъдат заменени с данните на следващите най-големи финансови институции от класацията на пазарните дялове.
Веднага щом група ABN AMRO установи, че тя предлага цена за който и да било от нейните продукти, която е по-благоприятна от цената, която ѝ е позволено да предлага на основание параграф 1 и параграф 2 от настоящия член, група ABN AMRO незабавно уведомява Комисията. Тя незабавно коригира цената на продуктите и извършва корекцията на цената възможно най-скоро.
По отношение на спестовните и депозитни продукти на пазара на дребно, група ABN AMRO извършва корекцията не по-късно от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията. При все това, ако промяната засяга продукти, чиято цена може да бъде променена само в края на даден месец и има по-малко от десет работни дни от датата на забелязване на промяната и края на месеца, група ABN AMRO извършва корекцията при първа възможност от края на следващия месец.
По отношение на ипотеките група ABN AMRO коригира своята ценова политика в срок от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията, а корекцията се извършва не по-късно от петнадесет работни дни от датата, на която е била забелязана промяната в условията.
4. Условието, определено в параграфи 1 и 2, се прилага за срок от три години, считано от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад за спазване на това условие на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици от публикуването на финансовите резултати на група ABN AMRO за тримесечието.
Член 4
1. Група ABN AMRO полага максимални усилия, за да постигне прогнозните стойности (включително нетните приходи от лихви), предоставени на Комисията в плана за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Прогнозните стойности от ноември 2010 г. се постигат на равнище консолидирана група ABN AMRO.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие, като посочва разбивка на прогнозните стойности и действителните данни (включително нетните приходи от лихви) на равнището на четирите сегмента, определени в плана за преструктуриране от декември 2009 г. и плана за преструктуриране от ноември 2010 г.: а именно „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране“.
Група ABN AMRO може да предяви обосновано искане към Комисията за преразглеждане на нейните прогнозни стойности (включително нетните приходи от лихви) с цел отчитане на външни развития.
2. Група ABN AMRO предоставя разбивка на прогнозните стойности за нетните приходи от лихви по обем и маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансови резултати за тримесечието, като посочва дали нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, съответстват на прогнозните стойности, посочени в параграф 1. В този доклад също така се прави сравнение между прогнозните маржове и действителните маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Ако нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, не съответстват на тези прогнозни стойности, група ABN AMRO посочва в този доклад мерките, предприети за постигане на тези прогнозни стойности.
3. Задълженията, определени в параграфи 1 и 2, се прилагат за срок от три години, считано от датата на настоящото решение.
Член 5
1. Група ABN AMRO не придобива контрол върху повече от [0 - 7] % от всяко едно предприятие.
2. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 1 група ABN AMRO може да извършват придобивания, ако общата брутна кумулативна покупна цена (с изключение на поемането или прехвърлянето на дългови инструменти във връзка с тези придобивания), платена от група ABN AMRO за всички тези придобивания за период от три години, считано от датата на настоящото решение, е по-малко от [0 - 600] млн. EUR.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага по отношение на придобивания на частен собствен капитал от страна на група ABN AMRO, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на нейното подразделение „Частен собствен капитал“, предоставени на Комисията на 5 октомври 2010 г.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага и по отношение на […] дялове от собствения капитал, взети от подразделението на група ABN AMRO „Електроенергия, стоки и транспорт“ в подкрепа на нейната обичайна дейност по финансиране, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на това подразделение, предоставени на Комисията на 10 януари 2010 г.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансовите резултати за тримесечието. В този доклад се изброяват действителните придобивания от страна на подразделенията „Частен собствен капитал“ и „Електроенергия, стоки и транспорт“. Освен това в доклада се посочва подробна информация относно другите придобивания на група ABN AMRO, които ѝ е разрешено да направи на основание на първа алинея.
3. Забраната, изложена в параграф 1, се прилага за срок от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която дяловото участие на Нидерландия в група ABN AMRO падне под размер от 50 %, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
В случай че забраната, изложена в параграф 1, се прилага за период, по-дълъг от три години, считано от датата на настоящото решение, общата брутна кумулативна покупна цена, приложима по алинея 1 от параграф 2, се увеличава с [0 - 200] млн. EUR на година.
Член 6
Група ABN AMRO не оповестява факта, че е държавна собственост, и не споменава в своята комуникация със съществуващите или потенциалните клиенти или инвеститори получаването на каквато и да било държавна подкрепа за период от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която размерът на дяловото участие на Нидерландия спадне под 50 % от акциите в група ABN AMRO, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
Независимо от тази забрана група ABN AMRO може да изтъква факта, че тя е държавна собственост, както и че е получена някаква друга държавна помощ, когато такова споменаване се изисква съгласно приложимите законодателни или нормативни разпоредби.
Член 7
1. Група ABN AMRO предлага на клиентите на „Частно банкиране Нидерландия“ вариант за прекратяване на тяхното отношение на частно банкиране с група ABN AMRO, както и за прехвърляне на техните инвестиционни портфейли на други банки. Това предложение е в сила за период от два последователни месеца („съответният период“).
Съответният период започва да тече възможно най-скоро след датата на настоящото решение, като се дава (ако това се изисква) разумен срок за подготовка, и най-късно в срок от една година от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията за одобрение начална дата за съответния период поне четири седмици преди предполагаемата начална дата на съответния период.
2. Група ABN AMRO предоставя по ясен начин на всички свои клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“ условията на предложението, описани в параграф 1, най-късно на първия ден от съответния период. Информацията, която следва да бъде изпратена от група ABN AMRO на нейните клиенти, първо се предоставя на Комисията поне четири седмици преди изпращането на тази информация на клиентите.
3. Група ABN AMRO улеснява прекратяването на отношенията на частно банкиране, когато това бъде поискано от клиентите, като използва обичайните процедури при най-ниско възможно равнище на разходите. Ако клиентът реши да прехвърли своята позиция и/или (свързаните с нея) обезпечителни права, и ако това прехвърляне е възможно от гледна точка на получаващата банка, ABN AMRO улеснява това прехвърляне. Клиентите се уведомяват по-скоро за варианта за прехвърляне на позиции, отколкото за варианта за ликвидирането им, като се информират и за разходите, свързани с двата варианта.
Група ABN AMRO покрива своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (130).
Група ABN AMRO не е задължена да покрива други финансови последици за клиента.
Член 8
Група ABN AMRO не изплаща каквито и да било купони върху основния капитал от първи ред, капиталовите инструменти от първи и втори ред (включително хибридните капиталови инструменти и преференциалните акции), емитирани преди датата на настоящото решение, нито пък упражнява каквито и да било права на кол опции по отношение на тези капиталови инструменти до 10 март 2013 г. включително, освен когато е налице правно задължение за извършване на това.
Група ABN AMRO може да емитира нови капиталови инструменти след датата на настоящото решение или да изплаща купони върху тези нови капиталови инструменти, освен когато тези емисии и плащания доведат до задължение за изплащане на купони върху нейните собствени съществуващи капиталови инструменти.
Чрез дерогация от разпоредбите на първа алинея, група ABN AMRO може да използва кол опция по отношение на инструмент FCC (а именно 87,5 млн. EUR, некумулативни постоянни преференциални акции без право на глас с доходност 6,25 % от клас А, серия I, издадени от Fortis Capital Company Ltd).
До 10 март 2013 г. включително група ABN AMRO изплаща дивиденти върху своите обикновени акции единствено ако тези дивиденти надвишават 100 млн. EUR (131).
Член 9
Най-късно до 30 юни 2011 г. група ABN AMRO изплаща на Нидерландия коригиран лихвен процент върху заемите, посочени в писмо по електронната поща от Комисията до нидерландската държава от дата 24 юни 2010 г. Сумите, коригирани чрез начисляването на лихва, възлизат на 18 152 722 EUR.
Член 10
Нидерландия уведомява Комисията в срок от два месеца от уведомлението на настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 11
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 5 април 2011 година.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 5 avril 2011
relative aux mesures C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 et N 19/10) mises en œuvre par l’État néerlandais en faveur du groupe ABN AMRO NV (créé à la suite de la concentration entre Fortis Bank Nederland et ABN AMRO N)
[notifiée sous le numéro C(2011) 2114]
(Le texte en langue anglaise est le seul faisant foi)
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
(2011/823/UE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 108, paragraphe 2, premier alinéa,
après avoir invité les parties intéressées à présenter leurs observations (1) en application de l’article 108, paragraphe 2, du TFUE et vu leurs observations,
considérant ce qui suit:
1. PROCÉDURE
(1)
Le 3 octobre 2008, l’État néerlandais a racheté Fortis Bank Nederland («FBN») (à savoir la filiale bancaire néerlandaise de la société holding financière Fortis SA/NV (2)), y compris les actifs d’ABN AMRO Holding détenus par FBN («ABN AMRO N»), pour un montant de 12,8 milliards d’EUR. Lors de la même opération, l’État néerlandais a également pris la place de Fortis Bank SA/NV, filiale bancaire belge de Fortis SA/NV, en tant que créancier des prêts à FBN pour une valeur nominale de 16,1 milliards d’EUR (3). L’État néerlandais a également accordé à FBN une facilité de trésorerie à court terme à hauteur de 45 milliards d’EUR et accepté d’indemniser Fortis SA/NV au titre des coûts et des obligations découlant du pacte d’actionnaires et de consortium (consortium shareholders agreement - CSA). Ce pacte décrit les droits et les obligations des trois établissements financiers [Fortis SA/NV, Banco Santander et Royal Bank of Scotland («RBS»), ou les trois «membres du consortium»] qui avaient fait une offre conjointe pour ABN AMRO Holding par l’intermédiaire de l’entité juridique nouvellement créée «RFS Holdings». Le 7 octobre 2008, l’État néerlandais notifie à la Commission ses mesures du 3 octobre 2008 (à savoir l’acquisition de FBN pour un montant de 12,8 milliards d’EUR, la novation des prêts à long terme pour une valeur nominale de 16,1 milliards d’EUR et la facilité de trésorerie à court terme de 45 milliards d’EUR, ci-après «les opérations intégrées du 3 octobre 2008») en tant que mesures ne constituant pas une aide d’État, afin d’obtenir la sécurité juridique sur ces mesures. Dès lors que ces mesures ont déjà été mises en œuvre, la Commission enregistre le dossier en tant qu’affaire NN (à savoir NN53b/08).
(2)
Lors des négociations ayant mené à l’acquisition de FBN le 3 octobre 2008, l’État néerlandais s’est appuyé sur un rapport d’évaluation externe rédigé par […] (4), dont une copie a été envoyée à la Commission le 15 octobre 2008.
(3)
Par courrier daté du 30 octobre 2008, la Commission informe le ministère néerlandais des finances de son avis préliminaire selon lequel les mesures du 3 octobre 2008 semblent constituer une aide d’État à FBN. Le 20 novembre 2008, une rencontre a lieu entre les services de la Commission et l’État néerlandais.
(4)
Le 21 novembre 2008, l’État néerlandais prend officiellement la décision de ne pas maintenir en tant qu’entités distinctes FBN et ABN AMRO N et opte pour la concentration des deux sociétés («la concentration»), conformément au plan initial de Fortis SA/NV.
(5)
Le 3 décembre 2008, la Commission adopte une décision (5) («la décision du 3 décembre 2008») déclarant que les mesures de l’État néerlandais du 3 octobre 2008 en faveur de Fortis Bank SA/NV constituent une aide d’État compatible avec le marché intérieur. Toutefois, le considérant 4 de ladite décision énonce explicitement que la Commission évaluera dans le cadre d’une procédure séparée si les mesures mises en œuvre le 3 octobre 2008 constituent également une aide pour FBN.
(6)
Le 17 décembre 2008, l’État néerlandais informe la Commission de son intention d’acquérir ABN AMRO N auprès de FBN pour un montant de 6,5 milliards d’EUR. L’acquisition a lieu le 24 décembre 2008. Le 2 février 2009, les autorités néerlandaises notifient l’acquisition à la Commission en tant que mesure ne constituant pas une aide d’État pour des raisons de sécurité juridique.
(7)
Le 24 décembre 2008, RBS, Banco Santander et l’État néerlandais signent un avenant au pacte CSA, en vertu duquel l’État néerlandais remplace Fortis SA/NV dans le pacte.
(8)
Le 6 mars 2009, l’État néerlandais envoie à la Commission un rapport d’audit préalable (6) des activités acquises, rédigé par […] à la demande de l’État néerlandais.
(9)
Par décision du 8 avril 2009 («la décision du 8 avril 2009»), la Commission engage la procédure prévue à l’article 108, paragraphe 2, du traité, sous le numéro C 11/09 (ex-NN 53b/08), concernant les aides supposées accordées à FBN et à ABN AMRO N.
(10)
Le 6 mai 2009, la Commission reçoit une lettre de plainte envoyée par Van Lanschot Bank («le plaignant»), un concurrent néerlandais de FBN et d’ABN AMRO N. La Commission transmet cette lettre à l’État néerlandais le 22 juillet 2009, en l’invitant à présenter ses observations. L’État néerlandais demande une prolongation du délai le 20 août 2009 et envoie une réponse détaillée à la plainte le 22 septembre 2009. Le plaignant apporte de nouvelles informations dans des lettres datées du 21 et du 28 août 2009. Ces lettres sont transmises à l’État néerlandais le 23 septembre 2009 et ce dernier y répond le 29 octobre 2009.
(11)
Le 15 mai 2009, l’État néerlandais envoie une lettre à la Commission répondant à plusieurs questions soulevées dans la décision du 8 avril 2009. Une réponse détaillée sur le fond, pour laquelle l’État néerlandais avait demandé plus de temps, est envoyée à la Commission le 11 août 2009.
(12)
Dans un document de travail envoyé le 15 juin 2009 et lors d’une réunion de suivi avec la Commission le 16 juin 2009, l’État néerlandais informe la Commission de son intention de mettre en œuvre un plan de recapitalisation de 2,5 milliards d’EUR afin de permettre la scission entre ABN AMRO N et sa société mère ABN AMRO Bank (7). Lors de cette réunion, l’État néerlandais indique qu’après une première injection de 2,5 milliards d’EUR, des mesures supplémentaires mais impossibles à quantifier pour le moment seront nécessaires.
(13)
Dans la décision du 8 avril 2009, la Commission invite l’organisme néerlandais de surveillance financière («DNB») à présenter ses observations sur la solidité de FBN et d’ABN AMRO N respectivement. La Commission reçoit les informations demandées sur FBN par courrier daté du 18 juin 2009, ainsi que des informations actualisées le 5 janvier 2010. L’État néerlandais transmet également un courrier du DNB concernant ABN AMRO N le 20 janvier 2010.
(14)
Le 6 juillet 2009, ABN AMRO Bank, société mère d’ABN AMRO N, envoie un courrier à la Commission formulant des observations concernant la décision du 8 avril 2009. Ce courrier est transmis à l’État néerlandais le 22 juillet 2009 et ce dernier y répond le 22 septembre 2009.
(15)
Le 9 juillet 2009, l’État néerlandais informe la Commission que FBN a remboursé l’intégralité du financement à court terme qu’elle avait reçu de l’État néerlandais dans le cadre de la facilité de trésorerie de 45 milliards d’EUR du 3 octobre 2008.
(16)
Le 15 juillet 2009, l’État néerlandais informe la Commission des plans de FBN visant à acquérir Fortis Clearing Americas («FCA») auprès de Fortis Bank SA/NV.
(17)
Le 17 juillet 2009, l’État néerlandais notifie formellement un plan de mesures de recapitalisation pour un montant de 2,5 milliards d’EUR (8), comportant un contrat d’échange sur défaut (credit default swap - CDS) avec un effet d’allègement des exigences de fonds propres de 1,7 milliard d’EUR (instrument d’allègement des fonds propres - capital relief instrument ou CRI) et une obligation remboursable en actions (mandatory convertible security - MCS) de 800 millions d’EUR. Les mesures sont initialement enregistrées sous le numéro N 429/09, mais étant donné que les mesures ont été mises en œuvre avant une décision de la Commission à leur sujet, l’affaire est déplacée du registre des aides notifiées vers celui des aides non notifiées (sous le numéro NN 2/10).
(18)
Le 10 septembre 2009, l’État néerlandais envoie un document de travail à la Commission avec une actualisation du processus de scission et des informations indiquant que des mesures d’aide d’État supplémentaires (non quantifiées) seront inévitables.
(19)
Lors d’une réunion avec la Commission le 9 novembre 2009, l’État néerlandais indique que FBN et ABN AMRO N auront besoin de mesures supplémentaires pour un montant de 4,39 milliards d’EUR, portant ainsi la somme totale des mesures (y compris les mesures notifiées le 17 juillet 2009) à 6,89 milliards d’EUR. Les mesures sont détaillées plus avant dans un addendum du 10 novembre 2009 au document de travail du 10 septembre 2009 et dans une note explicative supplémentaire du 13 novembre 2009.
(20)
Le 26 novembre 2009, l’État néerlandais transmet à la Commission un rapport de […] concernant l’opération du 24 décembre 2008. La présentation contient également des documents de référence expliquant […].
(21)
Le 4 décembre 2009, l’État néerlandais présente à la Commission une première version (9) d’un plan de restructuration pour le groupe ABN AMRO («le plan de restructuration de décembre 2009»), la nouvelle entité issue de la concentration entre FBN et ABN AMRO N. Ce plan décrit la stratégie de la nouvelle entité et contient également des projections financières pour un scénario de référence.
(22)
Le 14 janvier 2010, l’État néerlandais notifie formellement les nouvelles mesures d’aide d’État de 4,39 milliards d’EUR, en plus des mesures déjà notifiées en juillet 2009. La Commission enregistre les nouvelles mesures sous le numéro N 19/10.
(23)
Par décision du 5 février 2010 («la décision du 5 février 2010»), la Commission décide d’étendre la procédure d’enquête C 11/09 afin d’inclure les mesures enregistrées sous les numéros NN 2/10 et N 19/10. Dans cette décision, la Commission autorise temporairement ces mesures en tant que mesures d’aide au sauvetage jusqu’au 31 juillet 2010. L’État néerlandais envoie à la Commission un courrier contenant un engagement d’interdiction d’exercer une influence dominante sur les prix applicables jusqu’à fin 2010.
(24)
Le 23 mars 2010, la Commission reçoit une réponse de l’État néerlandais (qui avait demandé une prolongation de délai) concernant la décision du 5 février 2010. L’État néerlandais fournit également des informations supplémentaires sur le plan de restructuration de décembre 2009 pour le nouveau groupe ABN AMRO, avec entre autres des projections financières pour le scénario le plus défavorable.
(25)
Le 8 avril 2010, la Commission pose des questions supplémentaires, auxquelles une réponse sera apportée le 7 mai 2010. L’État néerlandais fournit également à la Commission des informations supplémentaires concernant les engagements croisés résultant de la mise en œuvre de mesures correctives en matière de concentration (10) le 26 mai 2010. Le même jour, la Commission envoie un courrier électronique avec des questions de suivi dont les réponses lui parviennent le 9 juin 2010.
(26)
Le 20 juillet 2010, l’État néerlandais demande à la Commission d’étendre l’autorisation temporaire aux mesures d’aide au sauvetage enregistrées sous les numéros NN 2/10 et N 19/10. L’État néerlandais envoie également un courrier prolongeant l’engagement d’interdiction d’exercer une influence dominante sur les prix jusqu’au 30 juin 2011 au plus tôt, ou jusqu’à la date d’adoption de la décision finale de la Commission.
(27)
Le 30 juillet 2010, la Commission décide d’étendre l’autorisation temporaire des mesures d’aide au sauvetage enregistrées sous les numéros NN 2/10 et N 19/10 jusqu’à ce qu’elle ait finalisé son enquête C 11/09.
(28)
Le 20 août 2010, l’État néerlandais transmet à la Commission un document expliquant en détail sa stratégie de sortie.
(29)
Le 5 octobre 2010, l’État néerlandais présente un plan d’entreprise pour la division des participations privées du groupe ABN AMRO. Un plan similaire pour la division «Énergie, produits de base et transports» du groupe ABN AMRO est envoyé à la Commission le 10 janvier 2010.
(30)
Le 15 octobre 2010, le groupe ABN AMRO annonce qu’il va faire usage de la clause de remboursement anticipé pour mettre fin à l’instrument d’allègement des fonds propres au 31 octobre 2010.
(31)
Le 8 novembre 2010, l’État néerlandais présente une actualisation («le plan de restructuration de novembre 2010»), datée du 29 octobre 2010, du plan de restructuration du 4 décembre 2009 du groupe ABN AMRO. Le 10 janvier 2011, l’État néerlandais envoie un document expliquant comment le groupe ABN AMRO a actualisé les prévisions du 8 novembre 2010 par rapport aux prévisions initiales du 4 décembre 2009.
(32)
Tout au long de la procédure, de nombreux échanges d’informations, téléconférences et réunions ont eu lieu entre des représentants de l’État néerlandais, d’ABN AMRO N, de FBN et de la Commission européenne.
2. DESCRIPTION DÉTAILLÉE DES BÉNÉFICIAIRES ET DES MESURES
2.1. La création du groupe ABN AMRO
(33)
Au printemps 2007, les membres du consortium créent une nouvelle entité juridique baptisée «RFS Holdings» dans le but d’acquérir ABN AMRO Holding.
(34)
Les membres du consortium ont alors l’intention de diviser ABN AMRO Holding en trois parties et les clauses entourant ce processus de scission sont fixées dans le pacte d’actionnaires et de consortium (CSA).
(35)
Pour faciliter la scission, les membres du consortium créent des «actions traçantes» représentant la propriété économique des entreprises attribuées à chaque membre du consortium. En conséquence, RBS, Banco Santander et Fortis SA/NV deviennent les propriétaires économiques (11) respectivement des parts R, S et N («ABN AMRO R», «ABN AMRO S» et «ABN AMRO N»).
(36)
ABN AMRO R comprend entre autres les divisions Activités mondiales et marchés (Global Business & Markets), Asie (Asia), Services d’opérations mondiales (Global Transaction Services) et le réseau international, tandis qu’ABN AMRO S comprend entre autres les divisions Amérique latine (Latin America) et Antonveneta (Italie).
(37)
ABN AMRO N inclut les divisions Pays-Bas (Netherlands) et Banque privée (Private Banking), ainsi que la branche diamantaire du groupe, l’International Diamond and Jewelry Group.
(38)
Les activités non attribuées aux différents membres du consortium sont regroupées dans la part «ABN AMRO Z», qui reste en charge des fonctions du siège social, notamment. Chaque membre du consortium détient une participation calculée au prorata (12) dans ABN AMRO Z.
(39)
Le 3 octobre 2008, l’État néerlandais fait l’acquisition de FBN auprès de Fortis Bank SA/NV pour un montant de 12,8 milliards d’EUR. À la suite de cette acquisition, l’État néerlandais devient aussi le propriétaire indirect d’ABN AMRO N, puisque FBN, au sein de Fortis Bank SA/NV, était le propriétaire légal d’ABN AMRO N. Le 3 octobre 2008, l’État néerlandais s’engage également à indemniser Fortis SA/NV pour tous les frais auxquels cette dernière pourrait être confrontée consécutivement à sa présence durable au sein du pacte CSA. Le 24 décembre 2008, RBS, Banco Santander et l’État néerlandais signent un avenant au pacte d’actionnaires et de consortium, en vertu duquel l’État néerlandais remplace Fortis SA/NV dans le pacte.
(40)
Le 24 décembre 2008, l’État néerlandais fait l’acquisition d’ABN AMRO N auprès de FBN pour un montant de 6,5 milliards d’EUR, devenant ainsi le propriétaire direct d’ABN AMRO N. Avant cette acquisition, l’État néerlandais contrôlait ABN AMRO N indirectement via FBN.
(41)
Graphique 1:
Scission d’ABN AMRO N
(42)
Le 21 novembre 2008, l’État néerlandais décide d’opérer une concentration entre ABN AMRO N et FBN (ce qu’avait l’intention de faire Fortis SA/NV sans avoir pu le mettre en œuvre). La concentration ne peut avoir lieu qu’après la séparation d’ABN AMRO N de sa société mère ABN AMRO Bank. Dans un premier temps, les activités d’ABN AMRO N sont transférées vers une nouvelle entité juridique au sein d’ABN AMRO Bank, baptisée ABN AMRO II.
(43)
Le 6 février 2010, la scission d’ABN AMRO II est opérée comme indiqué au considérant 41 et la société est renommée ABN AMRO Bank. Dans le même temps, l’entité juridique précédemment connue sous le nom ABN AMRO Bank est rebaptisée The Royal Bank of Scotland NV («RBS NV») (voir graphique ci-dessus).
(44)
Avant la concentration de la nouvelle entité ABN AMRO Bank avec FBN, il fallait d’abord mettre en œuvre des mesures correctives pour la concentration. Au moment où Fortis SA/NV a acquis ABN AMRO N en 2007, la Commission a conclu (13) («la décision sur la concentration») qu’une fusion entre ABN AMRO N et FBN entraînerait des problèmes de concentration sur le marché bancaire néerlandais, en particulier dans les segments de la banque commerciale et de l’affacturage.
(45)
Pour remédier à ces problèmes de concentration, Fortis SA/NV s’est engagée à vendre plusieurs activités (à savoir la division affacturage IFN et les activités de banque commerciale de «New HBU») à la Deutsche Bank. Lorsque l’État néerlandais a acquis FBN et ABN AMRO N le 3 octobre 2008, Fortis SA/NV n’avait pas encore finalisé la vente prévue de New HBU et d’IFN à la Deutsche Bank. L’État néerlandais a repris les négociations avec la Deutsche Bank après avoir décidé d’opérer la concentration entre FBN et ABN AMRO N (14). La vente de New HBU et d’IFN à la Deutsche Bank s’est achevée le 1er avril 2010.
(46)
New HBU détenait un total d’actifs de [10 - 20] milliards d’EUR et employait environ [1 000 - 1 500] équivalents temps plein (ETP). New HBU englobait la Hollandsche Bank Unie (HBU) (une banque commerciale détenue par ABN AMRO N), certains bureaux de vente d’ABN AMRO (13 sur un total de 78) et des unités d’entreprises clientes (2 sur un total de 5).
(47)
La concentration entre ABN AMRO Bank et FBN a lieu officiellement le 1er juillet 2010 et crée le groupe ABN AMRO, comme le montre le graphique 2 au considérant 49.
(48)
L’État néerlandais transfère la gestion de sa participation dans ABN AMRO Z à la nouvelle ABN AMRO Bank, car il ne souhaite pas consacrer des ressources à l’administration quotidienne de cette participation. L’État néerlandais reste néanmoins propriétaire légal d’ABN AMRO Z; il a le droit de percevoir tous les gains potentiels d’ABN AMRO Z et est redevable de toutes ses pertes potentielles (15).
(49)
Graphique 2:
Creation of ABN AMRO Group
2.2. Les bénéficiaires
2.2.1. Activités économiques d’ABN AMRO N et d’ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N, troisième plus grande banque des Pays-Bas sur le plan individuel, derrière Rabobank et ING, se compose de la division Pays-Bas et de la division Banque privée.
(51)
La première division, Pays-Bas, propose des services bancaires de détail et commerciaux au moyen d’un réseau de 510 agences bancaires et 78 filiales de conseil, ainsi que par d’autres voies telles que l’internet, les GAB (16) et les centres d’appel. La division Pays-Bas emploie environ 19 000 ETP.
(52)
Dans la banque de détail, la division Pays-Bas détient une solide clientèle répartie entre «banque de détail de masse» (plus de [3,5 - 5] millions de clients) et «banque privilégiée» (plus de [250 000 - 420 000] clients) (17), à qui elle propose une large gamme de produits (par exemple épargne, investissements, prêts hypothécaires, assurances, crédits contractés par carte de crédit et paiements).
(53)
Dans la banque commerciale, ABN AMRO N sert [300 000 - 400 000] clients PME (18) et [9 000 - 21 000] clients grandes entreprises (même si, selon les termes du pacte CSA, les plus gros clients d’ABN AMRO Bank sont attribués à RBS) avec une large gamme de produits (par exemple crédits, gestion des paiements et des liquidités, épargne, trésorerie, gestion des risques et assurances, solutions et produits financiers complexes, crédit-bail et affacturage).
(54)
L’autre division, Banque privée, cible les personnes disposant d’actifs nets investissables de plus d’un million d’EUR avec divers produits de gestion d’actifs et de gestion du patrimoine. La division Banque privée a bâti un réseau bien développé, grâce à une croissance organique aux Pays-Bas et en France et par des acquisitions en Allemagne (Delbrück Bethmann Maffei) et en Belgique (Banque Corluy). La division Banque privée inclut également la coentreprise d’assurance française Neuflize Vie.
(55)
Les activités acquises le 3 octobre 2008 par l’État néerlandais incluent également l’International Diamond and Jewelry Group, une division consacrée aux sociétés actives dans l’orfèvrerie et le négoce de diamants.
(56)
ABN AMRO Z n’inclut pas d’actifs opérationnels, mais englobe entre autres des actifs d’impôts, plusieurs participations (notamment dans la banque Saudi Hollandi Bank) et le restant du portefeuille de participations privées. S’agissant des passifs, il existe une clause de règlement d’obligations vis-à-vis du ministère américain de la Justice, d’autres dispositions (concernant en partie le personnel) et un financement interentreprises d’actifs de la société. Comme indiqué dans la note de bas de page 11, la part détenue par l’État néerlandais représente 33,81 % d’ABN AMRO Z.
(57)
Plusieurs données financières clés pro forma d’ABN AMRO N sont résumées dans le tableau 1 ci-après:
Tableau 1
Données financières clés ABN AMRO N (en millions d’EUR)
2008
2009
Produit d’exploitation total (19)
5 189
4 899
Bénéfice net
471
(117)
Rendement des fonds propres
6,7 %
-2,7 %
Ratio coûts/revenus
73 %
77,5 %
Total des actifs
183 539
202 084
Total des participations
7 044
4 278 (20)
APR (21)
91 700
74 973 (22)
Ratio Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Ratio de fonds propres total ou ratio BIS
12,6 %
14,8 %
Financement stable/actifs non liquides
107 %
110 %
Source: ABN AMRO Bank NV, rapport annuel 2009, consolidation ex-ABN AMRO Z et participations privées, mais en incluant New HBU.
(58)
ABN AMRO N a signalé une perte de 117 millions d’EUR pour l’exercice 2009. Cette perte est due à des dépréciations de crédits plus élevées, à la pression sur les marges d’intérêt, à l’augmentation des charges liées au système néerlandais de garantie des dépôts et aux coûts de scission et d’intégration (24). Nonobstant les coûts de scission et d’intégration, ABN AMRO N aurait enregistré un modeste bénéfice net de 52 millions d’EUR pour 2009.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
À titre individuel, FBN est la quatrième plus grande banque du marché néerlandais (derrière Rabobank, ING et ABN AMRO N, mais avant SNS REAAL).
(60)
L’État néerlandais (et auparavant Fortis SA/NV) détient directement 92,6 % de FBN, avec l’instrument d’investissement Fortis FBN(H) Preferred Investments BV, qui détient la part restante de 7,4 % sous la forme d’actions privilégiées. L’État néerlandais détient 70 % des actions de cet instrument d’investissement, les 30 % restants étant aux mains de plusieurs investisseurs privés (25). Les actions privilégiées détenues par les investisseurs privés ont une valeur nominale de 210 millions d’EUR et un dividende (non cumulatif) de 5,85 % (26).
(61)
Les activités de FBN sont divisées en trois segments: banque de détail, banque privée et banque d’affaires.
(62)
Les activités de banque de détail incluent les activités traditionnelles de la banque de détail (avec un réseau de 157 agences, [2 - 3] millions de clients particuliers et [20 000 - 60 000] clients PME), mais aussi Directbank (qui propose des solutions de prêt hypothécaire via des intermédiaires) et les produits financiers et cartes de paiement grand public d’Alfam et ICS respectivement.
(63)
La banque privée s’est principalement développée sous la marque Fortis Mees Pierson et propose des services de gestion de fortune (gestion de patrimoine, investissement, prêt et assurance) sur une base segmentée à [15 000 - 40 000] clients sur tout le territoire des Pays-Bas.
(64)
Dans la banque d’affaires, FBN opère une distinction entre sept divisions différentes: dans la division «Commercial Banking» (1) (banque commerciale), FBN possède 23 centres d’affaires proposant de multiples produits aux sociétés ayant un chiffre d’affaires jusqu’à 250 millions d’EUR. Les sociétés ayant un chiffre d’affaires supérieur à 250 millions d’EUR, ainsi que le secteur public, sont pris en charge par une autre division, «Corporate & Public Banking» (2) (banque d’entreprise et services bancaires pour le secteur public). Les autres divisions sont «Investment banking» (3) (27) (banque d’investissement), «Specialised Financial Services» (4) (28) (services financiers spécialisés), «Energy, Commodities & Transportation» (5) (énergie, produits de base et transports), «Global Markets & Institutional Banking» (6) (29) (marchés mondiaux et banque institutionnelle) et «Clearing Funds & Custody» (7) (30) (fonds de compensation et garde d’actifs).
(65)
Plusieurs données financières clés de FBN sont résumées dans le tableau 2 ci-après:
Tableau 2
Données financières clés FBN
(en millions d’EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Produit d’exploitation total
3 473
3 553
3 096
2 171
Bénéfice net
1 157
1 296
-18 486
406
Rendement des fonds propres (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Ratio coûts/revenus
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Total des actifs
209 749
272 378
184 203
189 785
Total des participations
5 910
21 763
2 944
4 716
APR
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Ratio Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Ratio de fonds propres total
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Ratio prêts/dépôts
167 %
237 %
208 %
Source: rapports annuels 2008/2009 de FBN.
(66)
En 2008, FBN subit une perte de 18,5 milliards d’EUR, mais elle est liée dans une large mesure à des postes exceptionnels. La société est obligée de reporter une perte nette de 16,8 milliards d’EUR sur sa part dans RFS Holdings et la vente de celle-ci, et elle subit également une dépréciation de 922 millions d’EUR (nette d’impôts) dans sa division Prime Fund Solutions à cause de l’affaire Madoff (34). Nonobstant ces éléments, le bénéfice net sous-jacent s’est élevé à 604 millions d’EUR, réalisé quasi exclusivement au cours du premier semestre 2008.
(67)
En 2009, FBN réalise un bénéfice net de 406 millions d’EUR, grâce à deux gains exceptionnels (un règlement en numéraire de 362,5 millions d’EUR avec Fortis Capital Company et un recouvrement de 16 millions d’EUR lié à l’affaire Madoff). Le bénéfice net sous-jacent diminue de 27 millions d’EUR (35) (par rapport aux 604 millions d’EUR de 2008).
2.2.3. Le groupe ABN AMRO
(68)
Le groupe ABN AMRO, créé à la suite de la concentration entre FBN et ABN AMRO Bank (c’est-à-dire les activités d’ABN AMRO N) le 1er juillet 2010, regroupe toutes les activités de FBN et d’ABN AMRO N dans deux divisions distinctes, «Retail and Private banking» (Banque de détail et banque privée) et «Commercial and Merchant banking» (Banque commerciale et banque d’affaires). En 2008, le produit d’exploitation pro forma du groupe est de 7,15 milliards d’EUR et le total des actifs pro forma est de 360 milliards d’EUR. Selon les chiffres les plus récents (36), le groupe ABN AMRO dispose de capitaux propres IFRS (37) totaux de 11,7 milliards d’EUR.
(69)
Le groupe ABN AMRO est bien diversifié avec 4,2 milliards d’EUR de produit d’exploitation dans la division banque de détail et banque privée et 2,8 milliards d’EUR de produit d’exploitation dans la division banque commerciale et banque d’affaires. Sur le plan géographique, le gros des recettes du groupe ABN AMRO (soit [65 - 95] % du total) est généré aux Pays-Bas.
(70)
Dans la division banque de détail et banque privée, le groupe ABN AMRO intégré a des parts de marché de [15 - 20] % et [15 - 20] % (38) respectivement sur le marché de masse de détail et dans la banque privilégiée (39), ce qui en fait la troisième plus grande banque du marché bancaire néerlandais en termes de part de marché. Dans la banque privée (sous la marque ABN AMRO Mees Pierson), le groupe ABN AMRO est de loin le plus important sur le marché néerlandais, avec une part de marché d’environ [30 - 40] % (40). Dans la banque commerciale et la banque d’affaires, la part de marché du groupe ABN AMRO est d’environ [15 - 25] % (41).
(71)
Le groupe ABN AMRO n’inclut plus New HBU et les activités d’affacturage d’IFN depuis leur cession dans le cadre des mesures correctives en matière de concentration le 1er avril 2010.
(72)
Dans le cadre du processus de restructuration, deux petites divisions de FBN (à savoir Intertrust et Prime Fund Solutions («PFS»)] ont également été cédées et ne font plus partie du groupe ABN AMRO.
(73)
En septembre 2009, FBN (et son partenaire la Banque générale du Luxembourg («BGL») (42)) a vendu Intertrust au spécialiste des participations privées Waterland. Intertrust est l’une des plus grandes sociétés de gestion mondiale de fiducie et d’entreprise. Elle emploie 1 000 experts dans 19 pays et son produit d’exploitation et ses APR sont respectivement de […] millions d’EUR et de […] millions d’EUR.
(74)
En mai 2010, FBN a également annoncé la vente de PFS au Crédit Suisse. PFS fournit des services d’administration de fonds au secteur de la gestion d’actifs alternatifs, notamment administration, banque, garde d’actifs et financement, par exemple. Sa clientèle va des gestionnaires d’actifs de boutique à d’importantes institutions mondiales comme les fonds de pension et les fonds souverains. PFS est responsable de la provision après impôts de 922 millions d’EUR liée à l’affaire Madoff que FBN a enregistrée en 2008. Les revenus de PFS sont de […] millions d’EUR et ses APR sont de […] millions d’EUR.
(75)
Le 4 mars 2011, le groupe ABN AMRO a publié ses résultats pour l’exercice fiscal 2010, indiquant une perte nette de 414 millions d’EUR. Nonobstant les coûts de scission et d’intégration, le groupe ABN AMRO présente un bénéfice sous-jacent de 1,077 milliard d’EUR. Au 31 décembre 2010, les ratios core Tier 1 et Tier 1 et le ratio de fonds propres total étaient respectivement de 10,4 %, 12,8 % et 16,6 %. En concertation avec l’État néerlandais, le groupe ABN AMRO a mis en place une politique de dividendes ciblant un versement de dividendes de 40 % du bénéfice annuel enregistré.
2.3. Description du plan de restructuration de décembre 2009 et du plan de restructuration actualisé de novembre 2010
(76)
Le 4 décembre 2009, l’État néerlandais a transmis à la Commission le plan de restructuration de décembre 2009. De nouvelles informations ont été transmises en mars 2010 (43). La concentration entre FBN et ABN AMRO N est au cœur du concept économique développé dans le plan de restructuration de décembre 2009. Le groupe ABN AMRO, la nouvelle banque issue du plan de restructuration de décembre 2009, aura pour cible le segment de marché moyen aux Pays-Bas (44) et sera actif dans la banque de détail et la banque privée et dans la banque commerciale et la banque d’affaires.
(77)
Le plan de restructuration de décembre 2009 part du diagnostic selon lequel les besoins en capitaux ne sont pas liés à la performance sous-jacente de FBN et d’ABN AMRO N, mais plutôt à la nécessité de financer leurs scissions respectives de leurs sociétés mères et les coûts d’intégration initiaux de la concentration.
(78)
Dans un scénario contrefactuel sans aide d’État, le plan de restructuration de décembre 2009 admet que, sans l’effort coordonné des gouvernements des pays du Benelux, Fortis SA/NV se serait effondrée, entraînant également dans sa chute FBN et ABN AMRO N.
(79)
Le plan de restructuration de décembre 2009 contient des projections financières pour la période 2009 à 2012 avec une ventilation par division entre banque de détail (Retail Banking), banque privée pour le marché néerlandais (Private Banking NL), banque privée pour l’international (Private Banking International) et banque commerciale et d’affaires (Commercial & Merchant Banking). Pour 2012 en particulier, le groupe ABN AMRO a également calculé un profit «au taux courant», qui exclut les coûts de transition et présume que les synergies de coûts sont déjà prises en compte pour la totalité de l’exercice. Ces projections sont données pour un scénario de référence et un scénario dans le cas le plus défavorable.
(80)
Le 8 novembre 2010, l’État néerlandais a actualisé les projections financières du plan de restructuration du 4 décembre 2009 pour la période allant jusqu’en 2012, et il a ajouté des projections pour 2013 dans le plan de restructuration de novembre 2010.
(81)
Dans le scénario de référence, l’État néerlandais part de l’hypothèse selon laquelle les volumes d’affaires augmenteront en suivant l’inflation. Les frais de personnel devraient augmenter de [1 - 6] % par an et les autres coûts devraient connaître une hausse plus modérée de [1 - 5] % par an. L’État néerlandais prévoit également que les provisions pour pertes sur prêts du groupe ABN AMRO commenceront à baisser après le niveau élevé enregistré en 2009.
(82)
Dans le scénario de référence du plan de restructuration de novembre 2010, le groupe ABN AMRO réalise un résultat net négatif de […] millions d’EUR en 2010, avant de revenir à un bénéfice à partir de 2011 (à savoir un bénéfice de […] millions d’EUR en 2011).
(83)
En 2012 et 2013, les bénéfices nets du groupe ABN AMRO devraient augmenter et s’élever respectivement à […] millions d’EUR et […] millions d’EUR, se traduisant par un rendement des fonds propres (45) d’environ […] %. L’amélioration de la rentabilité du groupe ABN AMRO est stimulée par un meilleur produit d’exploitation (qui devrait repartir à la hausse après les mauvais chiffres de 2009), le programme de réduction des coûts qui, en atteignant sa vitesse de croisière, devrait permettre une baisse des coûts de 1,1 milliard d’EUR avant impôts par an, et une normalisation des provisions pour pertes sur prêts après un pic atteint en 2009. En 2013, le ratio coûts/revenus du groupe ABN AMRO devrait être de […] %.
(84)
Scénario de référence
Tableau 3
2009 (chif-fres réels)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012 taux courant (E)
2013 (E)
Produit d’exploitation
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Produits d’intérêts nets
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Commissions nettes
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Autres recettes
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Charges d’exploitation
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Charges d’exploitation - statu quo
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Charges d’exploitation - transition
- 310
[…]
[…]
[…]
Résultat d’exploitation
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Dépréciations de crédits
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Bénéfice avant impôts
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Impôts et intérêts minoritaires
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Bénéfice net
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Bénéfice net sous-jacent
(sans les coûts de transition)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
Pour le scénario dans le cas le plus défavorable du plan de restructuration de novembre 2010, l’État néerlandais se base sur des hypothèses plus prudentes que dans le scénario de référence. Il utilise des marges d’intérêt de 7,5 % inférieures à celles du scénario de référence, des prévisions plus prudentes pour les commissions (croissance de 4 % par an contre 7 % dans le scénario de référence), des synergies inférieures (impact de - […] millions d’EUR sur le bénéfice de 2013) et un taux de recouvrement des provisions pour pertes sur prêts inférieur de 15 % (impact de - […] millions d’EUR sur le bénéfice de 2013).
(86)
Pourtant, même si ces chiffres plus prudents entraînent des résultats plus faibles, le groupe ABN AMRO serait tout de même capable de présenter un bénéfice. Le scénario du cas le plus défavorable prévoit un bénéfice net sous-jacent de […] millions d’EUR et […] millions d’EUR en 2012 et en 2013 respectivement (par rapport à […] millions d’EUR et […] millions d’EUR respectivement dans le scénario de référence).
(87)
Dans son plan de restructuration de décembre 2009, l’État néerlandais évoque également sa stratégie de sortie, en soulignant le fait qu’il n’a pas l’intention de rester un investisseur à long terme dans le groupe ABN AMRO.
(88)
Par courrier daté du 20 août 2010, l’État néerlandais a transmis à la Commission davantage de détails concernant sa stratégie de sortie. L’État néerlandais explique qu’il envisage un placement sous forme d’OPI (47), mais il ne ferme pas la porte à d’autres options comme une vente privée à un investisseur ou un acteur du marché. Dans son courrier du 20 août 2010, l’État néerlandais indique qu’une première part entre [0 - 50] et [10 - 60] % pourrait être mise à disposition pour une OPI en […] au plus tôt, suivie d’une seconde offre correspondant à [0 - 50] - [10 - 60] % en 2015. L’État néerlandais veut récupérer son investissement initial plus ses frais de financement de [2 - 5] %. L’État néerlandais a l’intention de réduire sa participation dans le groupe ABN AMRO jusqu’à un maximum de [25 - 65] %, de préférence avant fin [2014 - 2018]. L’objectif ultime de l’État néerlandais est une sortie complète. La décision finale concernant l’OPI relève du ministre néerlandais des Finances et dépendra de la situation du marché, de «l’aptitude à une OPI» du groupe ABN AMRO et des recettes attendues. Le 24 janvier 2011, le gouvernement néerlandais a également présenté publiquement sa stratégie de sortie (48).
(89)
Le plan de restructuration de décembre 2009 (et le plan de restructuration actualisé de novembre 2010) montre qu’après mise en œuvre de toutes les mesures d’aide d’État, le groupe ABN AMRO est suffisamment capitalisé. Durant la période de restructuration, les ratios Tier 1 prévus devraient se maintenir confortablement au-dessus de […] % entre 2009 et 2012, pour ensuite augmenter à […] % en 2013.
(90)
Dans son plan de restructuration de décembre 2009, l’État néerlandais explique que le groupe ABN AMRO a déjà cédé plusieurs activités. Outre la vente de New HBU et IFN dans le cadre du processus de mesures correctives pour la concentration, ABN AMRO N et FBN ont également cédé Intertrust et PFS.
(91)
Par rapport au groupe ABN AMRO, Intertrust et PFS représentent ensemble [0 - 5] %, [0 - 5] % et [0 - 5] % du produit d’exploitation total prévu, des coûts et des APR respectivement.
(92)
Durant le processus de restructuration, FBN a également fait une acquisition destinée à corriger un mauvais alignement résultant de la division de Fortis SA/NV. FBN était le propriétaire légal de la division courtage, opérations de compensation et garde d’actifs (Brokerage, Clearing and Custody) et de toutes les agences liées à cette division, à l’exception de celle de Chicago qui faisait toujours partie de Fortis Bank SA/NV. Afin de corriger le mauvais alignement lié à la scission, FBN a acquis la filiale de Chicago de Fortis Clearing Americas auprès de Fortis Bank SA/NV le 31 juillet 2009 pour un montant d’environ […] millions de dollars.
2.4. Description des mesures
(93)
Pour identifier les différentes mesures d’aide d’État, la Commission utilise dans la présente décision les mêmes codes alphabétiques que dans sa décision du 5 février 2010.
2.4.1. Mesures couvertes par la décision du 8 avril 2009
(94)
Le 3 octobre 2008, l’État néerlandais a fait l’acquisition de FBN (y compris ABN AMRO N) auprès de Fortis SA/NV pour un montant de 12,8 milliards d’EUR («mesure X»). La Commission n’a pas lancé de procédure pour cette mesure qui, en tant que telle, ne constitue pas une aide d’État à FBN, même si elle fait partie d’une opération octroyant une aide d’État à FBN (voir considérant 32 de la décision du 8 avril 2009).
(95)
Au moment de l’acquisition de FBN par l’État néerlandais, FBN dépendait fortement de Fortis Bank SA/NV pour son financement. Pour assurer une scission totale entre FBN et Fortis Bank SA/NV, il était nécessaire que l’État néerlandais mette fin à la relation de financement entre FBN et Fortis Bank SA/NV. Afin de rompre les liens existants, l’État néerlandais a octroyé à FBN une facilité de trésorerie à court terme de 45 milliards d’EUR («mesure Y1») le 3 octobre 2008. Cette facilité de trésorerie a permis à FBN de rembourser à Fortis Bank SA/NV des prêts à court terme pour un montant de 34 milliards d’EUR. L’État néerlandais a également pris la place de Fortis Bank SA/NV en tant que bailleur de prêts à long terme à FBN pour une valeur nominale de 16,1 milliards d’EUR, dans le cadre d’une «novation» («mesure Y2») (49).
(96)
La facilité de trésorerie à court terme couverte par la mesure Y1 est restée en place jusqu’à fin juin 2009. Durant toute la période où cette mesure était en place, la rémunération a changé à plusieurs reprises. Entre le 6 octobre 2008 et le 23 octobre 2008, l’État néerlandais a procuré à FBN un financement à court terme au taux EONIA (50) (pour un prêt du jour au lendemain d’un montant maximal de 5 milliards d’EUR) ou EURIBOR (51) (pour des liquidités à plus long terme pour un montant maximal de 40 milliards d’EUR) sans marge supplémentaire. Après le 23 octobre 2008, pendant une courte période (jusqu’au 5 novembre 2008), l’État néerlandais a appliqué le taux EONIA + 50 points de base et le taux EURIBOR + 50 points de base. Durant cette deuxième période, cette disposition concernait toujours des sommes maximales de 5 milliards d’EUR pour les liquidités du jour au lendemain et de 40 milliards d’EUR pour les liquidités à long terme. Entre le 5 novembre 2008 et le 1er mars 2009, l’État néerlandais a modifié la rémunération au taux EONIA + 25 points de base pour les prêts du jour au lendemain, au taux EURIBOR + 25 points de base pour les prêts avec une maturité (52) inférieure à 3 mois et au taux EURIBOR + 50 points de base pour les prêts avec une maturité supérieure à 3 mois (53). Après le 1er mars 2009, l’État néerlandais a mis au point en système en deux étapes pour inciter FBN à réduire sa dépendance envers l’État. Une première tranche de financement (indépendante de la maturité) est mise à disposition au taux EURIBOR + 25 points de base, mais une fois ce seuil dépassé, FBN ne peut obtenir des liquidités supplémentaires qu’au taux EURIBOR + 50 points de base (54). Le montant de la facilité de trésorerie totale et le montant du premier seuil sont progressivement abaissés. Le 9 juillet 2009, l’État néerlandais a fait savoir à la Commission que FBN avait remboursé l’ensemble de ses prêts à court terme à l’État.
(97)
Les prêts à long terme ayant fait l’objet d’une novation pour l’État néerlandais (mesure Y2) s’élevaient à 16,1 milliards d’EUR, avec 8,15 milliards d’EUR de capitaux Tier 2 (dont 3 milliards de Tier 2 supérieur) et 7,95 milliards d’EUR de prêts privilégiés.
(98)
Le 24 décembre 2008, l’État néerlandais a fait l’acquisition d’ABN AMRO N auprès de FBN pour un montant de 6,5 milliards d’EUR («mesure Z»). L’État néerlandais n’a pas payé comptant, mais a réglé l’achat en annulant une dette à long terme de 6,5 milliards d’EUR contractée lors des opérations intégrées du 3 octobre 2008 dans le cadre de la mesure Y2. En d’autres termes, l’État néerlandais a renoncé à 6,5 milliards d’EUR de créances envers FBN pour payer l’acquisition d’ABN AMRO N (55).
2.4.2. Mesures couvertes par la décision du 5 février 2010
(99)
Certaines des mesures couvertes par la décision du 5 février 2010 (56) ont été notifiées à la Commission en juillet 2009 et le restant en janvier 2010. En juillet 2009, l’État néerlandais a notifié un instrument d’allègement des fonds propres (capital relief instrument - CRI) («mesure A» avec un effet d’allègement des exigences de fonds propres de 1,7 milliard d’EUR), une obligation remboursable en actions (mandatory convertible security - MCS) de 500 millions d’EUR («mesure B1») et une deuxième tranche de MCS de 300 millions d’EUR («mesure B2»).
(100)
En janvier 2010, l’État néerlandais a notifié des mesures supplémentaires pour les fonds propres d’une valeur de 4,39 milliards d’EUR. L’État néerlandais a souscrit d’autres instruments MCS pour 2,28 milliards d’EUR afin de couvrir les coûts supplémentaires de scission (780 millions d’EUR, «mesure B3»), le déficit de fonds propres résultant de la vente de New HBU (300 millions d’EUR, «mesure B4») et les coûts d’intégration (1,2 milliard d’EUR, «mesure B5»). Afin de réaligner les capitaux Tier 1 de FBN sur les exigences réglementaires, l’État néerlandais a également converti 1,35 milliard d’EUR de capitaux Tier 2 de FBN qu’il détenait déjà en capitaux Tier 1 («mesure C»). L’État néerlandais a également versé aux autres membres du consortium 740 millions d’EUR en numéraire («mesure D»), comme le prévoyait le pacte CSA, afin de régler les questions qui sont apparues seulement au cours de la procédure de scission. Pour finir, l’État néerlandais a aussi fourni une garantie sur les engagements croisés résultant de la vente de New HBU («mesure E»).
(101)
L’État néerlandais a vendu une protection de crédit par le biais d’un contrat d’échange sur défaut (CDS) sur un portefeuille de prêts hypothécaires néerlandais d’ABN AMRO N, représentant environ [30-80] % du portefeuille de prêts nationaux total de cette dernière. Cette mesure a eu pour effet de réduire les actifs pondérés en fonction des risques d’ABN AMRO N.
(102)
Pour rémunérer la protection du crédit, l’État néerlandais a reçu une commission annuelle de 51,5 points de base (calculée sous forme de pourcentage de la valeur du portefeuille au début de chaque période de référence).
(103)
Cette commission était calculée au moyen de la méthode des coûts en équivalents fonds propres. L’État néerlandais déterminait combien de fonds propres ABN AMRO N pouvait dégager grâce à l’instrument d’allègement des fonds propres (à savoir 1,7 milliard d’EUR, sur la base des exigences de Bâle I, toujours en application au moment de la mise en œuvre de l’accord sur le CRI), puis il calculait un rendement de 10 % sur cet allègement des fonds propres (en l’occurrence 10 % de 1,7 milliard d’EUR), ce qui équivalait à 51,5 points de base de la valeur initiale du portefeuille de 34,5 milliards d’EUR.
(104)
Chaque année, ABN AMRO N a conservé une première tranche de pertes de 20 points de base (calculée sous forme de pourcentage de la valeur initiale du portefeuille).
(105)
ABN AMRO N a gardé une tranche verticale de 5 % du risque restant.
(106)
Le prix de l’instrument de protection du crédit n’aurait pas été ajusté après l’adoption par ABN AMRO N de l’intégralité des exigences de fonds propres de Bâle II, même si l’effet d’allègement des fonds propres du CRI aurait alors été bien moindre.
(107)
En principe, le contrat CDS présentait une maturité de sept ans, mais ABN AMRO N disposait de clauses de remboursement anticipé lui permettant de mettre fin au contrat à plusieurs dates de référence prédéterminées (par exemple octobre 2010, janvier 2011 et janvier 2012) (57).
(108)
En vertu du pacte d’actionnaires et de consortium, les trois partenaires du consortium devaient veiller à ce qu’ABN AMRO Z reste suffisamment capitalisée. Dans ce contexte, l’État néerlandais a dû contribuer au déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z à hauteur de 2,2 milliards d’EUR. L’objectif du CRI était de permettre à ABN AMRO N de participer à cette contribution de 2,2 milliards d’EUR pour ABN AMRO Z.
(109)
L’État néerlandais a préféré la solution moins conventionnelle du CRI à une augmentation de capital plus classique puisqu’il n’a pas pu, avant la scission, cantonner les dotations en capital dans ABN AMRO Bank. Autrement dit, étant donné qu’ABN AMRO N n’était pas une entité juridique distincte, une injection de capitaux dans ABN AMRO Bank aurait pu également bénéficier aux deux autres membres du consortium. Cette méthode aurait pu avoir de graves conséquences, notamment en cas de difficultés accrues.
(110)
Au moment de la scission, ABN AMRO N est devenue une entité juridique distincte (la nouvelle banque ABN AMRO Bank). L’État néerlandais a continué d’endosser la responsabilité qui lui incombait dans le cadre du pacte CSA pour combler le déficit de fonds propres de 2,2 milliards d’EUR d’ABN AMRO Z. L’État néerlandais a décidé qu’ABN AMRO N devait utiliser les liquidités issues des instruments MCS (à savoir la mesure B3, puisqu’elle était liée à la marge prudentielle de 500 millions d’EUR, et 1,2 milliard d’EUR de la mesure B5) pour injecter 1,7 milliard d’EUR dans ABN AMRO Z, tout en maintenant en place le CRI dans la nouvelle ABN AMRO Bank afin de couvrir la marge prudentielle de 500 millions d’EUR et les coûts d’intégration de 1,2 milliard d’EUR.
(111)
Le 15 octobre 2010, ABN AMRO Bank et l’État néerlandais ont annoncé que le CRI prendrait fin le 30 octobre 2010. En effet, dans l’intervalle, ABN AMRO Bank avait mis en œuvre les exigences de Bâle II et le CRI était donc devenu moins intéressant et moins utile (58).
(112)
Dès lors que le CRI ne suffisait pas pour couvrir la totalité du déficit de fonds propres de 2,2 milliards d’EUR d’ABN AMRO Z, l’État néerlandais a octroyé à ABN AMRO Bank des capitaux supplémentaires par le biais d’une MCS.
(113)
Cette MCS est classée dans la catégorie des capitaux Tier 1 hybrides, porte un coupon de 10 % et est automatiquement convertie en actions ABN AMRO II au moment de la scission d’ABN AMRO N d’ABN AMRO Bank. À compter de cette date, elle est qualifiée de capitaux core Tier 1. La conversion se fait à la valeur nominale (59). Cette mesure a permis à ABN AMRO II (rebaptisée ABN AMRO Bank) de contribuer à ABN AMRO Z à hauteur de 500 millions d’EUR.
(114)
Afin de couvrir les coûts liés à la scission entre ABN AMRO N et ABN AMRO Bank, l’État néerlandais a souscrit une MCS supplémentaire. Une première tranche d’environ 300 millions d’EUR (mesure B2) est notifiée en juillet 2009 et le restant (à savoir 780 millions d’EUR) est notifié en janvier 2010 (mesure B3).
(115)
La totalité du montant de 1,08 milliard d’EUR (c’est-à-dire les mesures B2 et B3 ensemble) était nécessaire pour couvrir les coûts suivants:
-
480 millions d’EUR de coûts de scission bien définis;
-
90 millions d’EUR pour la mise en place d’un guichet de marché monétaire; et
-
500 millions d’EUR destinés à fournir une marge prudentielle.
(116)
L’État néerlandais donne une ventilation supplémentaire des coûts de scission de 480 millions d’EUR. Ils concernent l’exposition aux engagements croisés ([0 - 200] millions d’EUR), l’évolution des lettres de répartition des risques ([0 - 200] millions d’EUR), le rachat des billets de titrisation ([0 - 200] millions d’EUR), le transfert d’ABN AMRO R du risque de marché lié à la spéculation des clients d’ABN AMRO N ([0 - 200] millions d’EUR), la fin des instruments d’allègement des fonds propres ([0 - 200] millions d’EUR) et les divers coûts liés à la scission et à l’évolution de la situation ([0 - 300] millions d’EUR).
(117)
Après la scission d’avec sa société mère ABN AMRO Bank, ABN AMRO II devait mettre en place son propre guichet de marché monétaire, ce qui lui a coûté 90 millions d’EUR.
(118)
Au final, l’État néerlandais a injecté 500 millions de capitaux supplémentaires afin de veiller à ce qu’ABN AMRO N puisse opérer avec une certaine marge au-delà des exigences réglementaires minimales.
(119)
La concentration entre FBN et ABN AMRO N ne pouvait pas avoir lieu avant la résolution des problèmes visés dans la décision sur la concentration. L’État néerlandais a donc décidé de vendre New HBU et IFN à la Deutsche Bank. Cependant, cette opération a entraîné des besoins en capitaux supplémentaires de 470 millions d’EUR, auxquels ABN AMRO N ne pouvait pas faire face toute seule. L’État néerlandais a décidé de l’aider et a injecté 300 millions d’EUR sous forme de MCS (60).
(120)
Pour mettre en œuvre la concentration, ABN AMRO N et FBN (et après la concentration le groupe ABN AMRO) devaient payer des coûts d’intégration de départ d’un montant de 1,2 milliard d’EUR (après impôts), liés aux frais de licenciement, à l’intégration des plates-formes informatiques et à la restructuration du réseau d’agences. Étant donné qu’ABN AMRO N et FBN étaient incapables de financer ces coûts elles-mêmes, l’État néerlandais a décidé d’injecter des capitaux sous forme de MCS (61).
(121)
FBN a été obligée d’augmenter ses capitaux Tier 1 après que le DNB (62) a indiqué qu’il existait un déficit en capitaux Tier 1 d’environ 1,26 milliard d’EUR. Après la scission d’avec sa société mère Fortis SA/NV, FBN devait également dépenser 90 millions d’EUR pour couvrir les coûts liés à la mise en place d’un guichet de trésorerie, de modèles en relation avec les normes Bâle, de licences et de services de conseil.
(122)
L’État néerlandais a fourni ces capitaux supplémentaires en convertissant la dette Tier 2 d’une valeur nominale de 1,35 milliard d’EUR en capitaux Tier 1. Par conséquent, l’opération n’a pas impliqué de nouvelles liquidités (63).
(123)
Lorsque les membres du consortium négocient l’acquisition d’ABN AMRO Holding en 2007, ils se rendent compte que tous les faits n’étaient pas connus à ce moment-là. Le pacte CSA contient par conséquent plusieurs principes généraux destinés à régler certaines obligations de paiement qui n’apparaîtront que lors du processus de scission. Les montants exacts sont le résultat d’un processus de négociation auquel l’État néerlandais (et avant lui Fortis SA/NV) a participé.
(124)
Le montant total de 740 millions d’EUR concerne:
[…]
Ces sorties de trésorerie sont en partie compensées par le fait que l’État néerlandais reçoit […] des autres membres du consortium au titre des coûts irrécupérables.
(125)
Le solde des obligations de paiement envers les autres membres du consortium (à savoir 740 millions d’EUR) est payé en numéraire, en partie directement aux autres membres du consortium et en partie à ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV).
(126)
Même après la cession de New HBU, ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) et ABN AMRO II (ou ses successeurs légaux) demeureront redevables envers les créanciers de New HBU si New HBU n’est pas capable de remplir ses obligations vis-à-vis de ses propres créanciers. De même, New HBU devra faire face à des engagements croisés vis-à-vis des créanciers d’ABN AMRO Bank et d’ABN AMRO II. Dans la mesure où les engagements croisés trouvent leur origine dans la vente de New HBU, qui est le résultat d’une décision d’ABN AMRO II et de ses actionnaires, c’est aussi à eux qu’il incombe de trouver une solution. La solution proposée implique que l’État néerlandais et la Deutsche Bank (c’est-à-dire l’acheteur de New HBU) se mettent d’accord sur le fait que New HBU et ABN AMRO II s’indemnisent mutuellement pour ces engagements croisés en se fournissant des garanties réciproques, de manière à limiter les exigences de fonds propres réglementaires à un objectif souhaité de 20 %. En conséquence de cet accord, ABN AMRO II doit fournir une garantie à New HBU pour un montant allant jusqu’à 950 millions d’EUR (dégressif avec le temps à mesure que les engagements sous-jacents arrivent à maturité) pour les engagements de New HBU envers ABN AMRO II et envers ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV). Étant donné qu’ABN AMRO II n’a pas les moyens de fournir la garantie nécessaire au regard des engagements envers ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV), l’État octroie une contre-garantie sous la forme d’une garantie sur la dette d’ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV).
(127)
L’État néerlandais chiffre ce risque comme s’il s’agissait d’une garantie d’État sur la dette subordonnée d’ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV). Le prix, fondé sur la recommandation de la Banque centrale européenne (BCE) concernant la recapitalisation (64), est fixé à 200 points de base, plus la marge médiane du CDS (65).
(128)
Le tableau 4 résume les mesures examinées dans la présente décision. La colonne «Motif» est la même que dans le tableau 1 du considérant 57 de la décision du 5 février 2010. Comme indiqué au considérant 110, à la suite de la scission entre ABN AMRO N et ABN AMRO Bank le 6 février 2010, les mesures et les objectifs des mesures ont été remaniés. Plus précisément, la mesure A a été utilisée à compter de cette date pour les objectifs de la mesure B3 (pour ce qui concerne la marge prudentielle) et de la mesure B5, et inversement.
Tableau 4
Mesures d’aide d’État
Description
Ampleur
(en milliards d’EUR)
Motif
Entité juridique à laquelle la mesure est octroyée
Mesures couvertes par la décision du 8 avril 2009
Y1
Financement à court terme
45
FBN
Y2
Financement à long terme
16,1
FBN (pour permettre le remboursement à Fortis Bank SA/NV)
Z
Acquisition d’ABN AMRO N
6,5
FBN (prix d’achat payé en renonçant à la dette)
Mesures en fonds propres notifiées en juillet 2009 et mises en œuvre en juillet/août 2009
Mesure A
Instrument d’allègement des fonds propres
Protection par CDS sur un portefeuille de 34,5 milliards d’EUR (avec effet d’allègement sur les exigences de fonds propres de 1,7 milliard d’EUR)
Combler le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) puis transféré vers ABN AMRO II (aujourd’hui ABN AMRO Bank) à la date de la scission
Mesure B1
MCS
0,5
Mesure B2
MCS
0,3
Première tranche des coûts de scission
ABN AMRO Bank NV (aujourd’hui RBS NV) puis transféré vers ABN AMRO II (aujourd’hui ABN AMRO Bank) au moment de la scission
Mesures en fonds propres supplémentaires notifiées en janvier 2010
Mesure B3
MCS
0,78
Deuxième tranche de coûts de scission et marge prudentielle de 0,5 milliard d’EUR
967 millions d’EUR versés à ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) puis transférés vers ABN AMRO II (aujourd’hui ABN AMRO Bank) au moment de la scission, le restant directement versé à ABN AMRO II
Mesure B4
MCS
0,3
Impact sur les fonds propres découlant de la vente de New HBU
Mesure B5
MCS
1,2
Coûts d’intégration
Mesure C
Transformation de Tier 2 en fonds propres ordinaires
1,35
Déficit en Tier 1 au niveau de FBN
FBN
Mesure D
Paiement en numéraire aux partenaires du consortium
0,74
Obligations de paiement découlant du pacte CSA
Autres partenaires du consortium/ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV)
Mesure E
Garantie sur les engagements de 950 millions d’EUR
0,95
Engagements croisés découlant de la vente de New HBU
ABN AMRO II (aujourd’hui ABN AMRO Bank)
3. MOTIFS D’ENGAGEMENT DE LA PROCÉDURE
3.1. Motifs d’engagement de la procédure dans la décision du 8 avril 2009
(129)
Dans la décision du 8 avril 2009, la Commission a engagé la procédure parce qu’elle avait des raisons de penser que les mesures Y1, Y2 et Z (66) représentaient une aide d’État en faveur de FBN et d’ABN AMRO N. La Commission estimait que ces mesures permettaient à FBN et à ABN AMRO N de se maintenir sur le marché et de poursuivre leurs activités. Elle avait des raisons de penser que ces mesures avantageaient de façon sélective FBN et ABN AMRO N.
(130)
Aux considérants 29 et 30 de la décision du 8 avril 2009, la Commission note que les mesures X, Y1 et Y2 faisaient partie du même contrat de vente, visant à séparer FBN du reste de Fortis SA/NV. La décision du 3 décembre 2008 concluait déjà qu’en signant ce contrat le 3 octobre 2008, l’État néerlandais n’avait pas agi comme un investisseur normal dans une économie de marché.
(131)
Au considérant 33 de la décision du 8 avril 2009, la Commission estimait que la mesure Y1 était apparemment avantageuse pour FBN, puisque cette dernière avait reçu un montant de financement qu’elle n’aurait pas pu obtenir sur les marchés, puisque ceux-ci étaient en pleine tourmente à l’époque. Compte tenu de ces conditions extrêmes du marché, la Commission doutait également que les taux d’intérêt demandés par l’État néerlandais fussent acceptables pour un investisseur privé. La Commission a également noté que la solidité de son nouveau bailleur de fonds semblait avantageuse pour FBN. FBN ne dépendait plus d’une société en difficulté limitée par ses liquidités comme Fortis SA/NV, mais était désormais financée par l’État néerlandais.
(132)
La Commission doutait de la compatibilité de la mesure Y1 avec la communication de la Commission intitulée «Application des règles en matière d’aides d’État aux mesures prises en rapport avec les institutions financières dans le contexte de la crise financière mondiale» («la communication bancaire») (67), car elle n’était ni proportionnée, ni limitée au minimum nécessaire. Des inquiétudes plus précises ont été soulevées au considérant 52 de la décision du 8 avril 2009 concernant la compatibilité des éléments suivants: 1) la rémunération versée par FBN, 2) la période maximale durant laquelle FBN pouvait profiter du financement, 3) la maturité maximale des instruments concernés et 4) le volume de la facilité de trésorerie.
(133)
La Commission a également indiqué que la mesure Y2 pouvait contenir des éléments d’aide d’État si Fortis SA/NV était, au moment de l’acquisition, en position d’exiger le remboursement immédiat des prêts à long terme si FBN devait changer de propriétaire. En cas d’existence avérée d’une clause de remboursement en relation avec la propriété, la mesure Y2 permettait à FBN de bénéficier de prêts à long terme aux taux d’intérêt appliqués avant la crise. Grâce à la mesure Y2, FBN n’était pas obligée de trouver un financement alternatif dans les conditions qui prévalaient à l’époque sur le marché. En outre, étant donné que Fortis Bank SA/NV avait le droit de demander le remboursement, le choix de l’État néerlandais d’accorder des prêts à long terme au lieu de prêts à court terme pouvait être remis en question. Par conséquent, dans la décision du 8 avril 2009, la Commission a fait part de ses inquiétudes quant à l’existence, dans la mesure Y2, d’une aide d’État portant sur une période plus longue que ce qui était strictement nécessaire. Pour pouvoir évaluer les implications en matière d’aide d’État de la mesure Y2, la Commission a demandé à l’État néerlandais de fournir davantage d’informations concernant les échéances de remboursement contractuelles anticipées des contrats de prêts à long terme.
(134)
Au considérant 54 de la décision du 8 avril 2009, la Commission s’est également interrogée sur la question de savoir si l’État néerlandais avait pris des mesures suffisantes pour limiter des distorsions de concurrence indues, conformément au point 27 de la communication bancaire.
(135)
La Commission s’est également inquiétée du fait qu’ABN AMRO N aurait peut-être bénéficié indirectement des mesures de facilité de trésorerie procurées à FBN. Elle a donc demandé à l’État néerlandais de lui fournir davantage d’informations sur la situation de financement d’ABN AMRO N et sa stratégie de financement.
(136)
S’agissant de la mesure Z, la Commission a émis des doutes concernant le paiement par l’État néerlandais du prix du marché pour l’acquisition d’ABN AMRO N. La Commission a noté que l’État néerlandais avait payé plus que l’évaluation «aux conditions actuelles du marché» en date du 3 octobre 2008, évaluation réalisée par le propre expert de l’État néerlandais […] dans son rapport mentionné au considérant 2. De plus, la Commission a remarqué que l’État néerlandais n’avait pas appliqué de facteur de correction afin de refléter la baisse du marché boursier qui s’est produite entre octobre et décembre 2008 et qui a été de façon particulièrement prononcée pour les cours bancaires. Si l’État néerlandais avait payé trop cher l’achat d’ABN AMRO N, la mesure Z était équivalente à une aide d’État pour aider à la recapitalisation de FBN.
(137)
De manière générale, dans la décision du 8 avril 2009, la Commission a également observé que l’État néerlandais n’avait pas encore présenté d’évaluation de FBN et d’ABN AMRO N effectuée par le DNB. L’État néerlandais n’a pas non plus fourni de plan de viabilité ou de restructuration accompagné de projections financières détaillées. Sans plan de viabilité ou de restructuration, la Commission n’a pas pu déterminer si, du fait des mesures X, Y1, Y2 et Z, ABN AMRO N et FBN disposaient de suffisamment de fonds propres et étaient capables d’atteindre un niveau acceptable de rentabilité.
3.2. Motifs d’extension de la procédure dans la décision du 5 février 2010
(138)
Le 17 juillet 2009 et le 15 janvier 2010, lorsque l’État néerlandais a notifié des mesures exceptionnelles en faveur de FBN et d’ABN AMRO N comme des mesures ne constituant pas une aide d’État, la Commission s’est inquiétée du fait que certaines de ces mesures supplémentaires pouvaient représenter une aide d’État exceptionnelle à FBN et ABN AMRO N.
(139)
Dans la décision du 5 février 2010, la Commission a noté que l’État néerlandais était soumis, en vertu du pacte CSA, à plusieurs obligations qui n’étaient pas des obligations d’ABN AMRO N. Les mesures prises par l’État néerlandais pour se conformer à ses obligations en vertu du pacte CSA (et notamment l’obligation de supporter le coût d’ABN AMRO Z et celle de séparer ABN AMRO N d’ABN AMRO Bank) ne s’apparentent pas, à première vue, à des aides d’État accordées à ABN AMRO N.
(140)
La Commission a indiqué que les mesures A et B1 semblaient destinées en premier lieu à couvrir le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z, mais en même temps la Commission n’était pas certaine qu’il n’existait pas aussi un avantage indirect pour les activités économiques d’ABN AMRO N. À cet égard, la Commission voulait savoir si ABN AMRO N et ABN AMRO Z, sans statut juridique distinct, étaient suffisamment cantonnées l’une vis-à-vis de l’autre. La Commission souhaitait également recevoir davantage d’informations concernant les raisons du déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z et notamment sur le transfert des actions Unicredito d’ABN AMRO Z à ABN AMRO N. La Commission s’interrogeait également sur la rémunération versée par ABN AMRO N à ABN AMRO Z pour assurer les fonctions de siège social. La Commission soupçonnait que la sous-capitalisation (du moins une partie) d’ABN AMRO Z était liée au fait qu’ABN AMRO N n’avait pas payé le prix du marché pour les services de siège social d’ABN AMRO Z.
(141)
Même si la scission entre ABN AMRO N et ABN AMRO Bank est une obligation de l’État néerlandais en vertu du pacte CSA, la Commission ne pouvait pas exclure que la recapitalisation par l’État destinée à financer les coûts de scission constituent une aide d’État. La Commission a noté que tous les coûts classés comme coûts de scission n’étaient pas stricto sensu liés aux obligations de scission décrites dans le pacte CSA. La Commission a observé que le poste «coûts de scission» incluait une somme de 500 millions d’EUR, nécessaire pour fournir au groupe ABN AMRO une marge prudentielle supérieure aux exigences prudentielles minimales.
(142)
La Commission a noté que l’État néerlandais avait aidé FBN et ABN AMRO N à payer les coûts liés à la concentration. Pour résoudre les problèmes créés par la concentration, ABN AMRO N avait décidé de vendre IFN et New HBU, ce qui a généré un nouveau déficit de fonds propres. La Commission a constaté que FBN et ABN AMRO N avaient été capables de profiter des avantages de la concentration (en particulier les synergies de concentration, l’avantage d’être une société plus forte détenant des parts de marché supérieures sur le marché néerlandais, etc.), alors que l’État néerlandais avait financé les coûts de départ. À cet égard, la Commission a noté que l’État néerlandais n’avait aucune obligation légale de payer ces coûts, puisqu’ils étaient la conséquence de la décision de l’État néerlandais du 21 novembre 2008 de fusionner FBN et ABN AMRO N, et ne découlaient pas du pacte CSA.
(143)
La Commission a pris note du fait que la concentration et les conditions particulières entourant la scission se sont traduites par des engagements croisés (mesure E). Conformément au droit des entreprises néerlandais, ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) et ABN AMRO II restaient redevables vis-à-vis des créanciers de New HBU si cette dernière (ou son nouveau propriétaire la Deutsche Bank) devait manquer à ses obligations de paiements. New HBU avait des obligations similaires vis-à-vis des créanciers d’ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) et d’ABN AMRO II. La Commission ne pouvait pas exclure que la solution d’indemnisation, qui impliquait que l’État néerlandais se porte garant vis-à-vis des créanciers d’ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV) selon une prime de 200 points de base plus la marge médiane du CDS, s’apparente à une aide d’État.
(144)
La Commission a également exprimé des inquiétudes concernant la conception de l’instrument d’allègement des fonds propres (mesure A). La Commission a admis que la mesure A était fondamentalement différente des autres mesures sur les actifs dépréciés, car elle n’a pas été mise en œuvre dans le but de protéger ABN AMRO N contre de nouvelles baisses dues à des actifs toxiques avec une évaluation hautement incertaine. Néanmoins, la Commission a estimé que pour être compatible avec le marché intérieur, la mesure A devait être conforme aux principes généraux de la communication de la Commission concernant le traitement des actifs dépréciés dans le secteur bancaire de la Communauté («la communication sur les actifs dépréciés») (68). Plus précisément, il fallait avoir des preuves suffisantes d’une valorisation appropriée, c’est-à-dire que la banque ne devait pas transférer les pertes escomptées à l’État. À cet égard, la Commission souhaitait également comprendre quel impact un certain nombre de clauses contractuelles spécifiques (par exemple le mécanisme de reprise et la tranche verticale) pouvaient avoir sur les flux de trésorerie réels et la valorisation. Enfin, la Commission a également émis des doutes sur l’existence d’incitations suffisantes garantissant qu’ABN AMRO N mettrait fin à l’instrument aussitôt qu’il ne serait plus absolument nécessaire.
(145)
La Commission a émis des réserves sur le respect par le plan de restructuration de décembre 2009 des critères fixés dans la communication de la Commission sur le retour à la viabilité et l’appréciation des mesures de restructuration prises dans le secteur financier dans le contexte de la crise actuelle, conformément aux règles relatives aux aides d’État («la communication sur la restructuration») (69), concernant la viabilité, la répartition des charges et les distorsions de concurrence indues.
(146)
La Commission a reconnu qu’à première vue, le groupe ABN AMRO dégageait suffisamment de recettes pour couvrir l’ensemble de ses frais de fonctionnement (y compris les dépréciations) et générer un rendement des fonds propres acceptable. Toutefois, la Commission a également noté que le rendement des fonds propres du groupe ABN AMRO dépendait largement de la réalisation de plusieurs hypothèses clés. Premièrement, si le groupe ABN AMRO veut devenir rentable avec un ratio coûts/revenus acceptable, il est essentiel qu’il mette en œuvre les synergies prévues (à savoir 1,1 milliard d’EUR avant impôts, à comparer à un bénéfice net de […] milliards d’EUR en 2013). Deuxièmement, comme indiqué au considérant 118 de la décision du 5 février 2010, il est également d’une importance capitale pour la viabilité du groupe ABN AMRO qu’il puisse augmenter sa marge d’intérêt nette par rapport aux faibles niveaux de FBN et d’ABN AMRO N au second semestre 2008 et au premier semestre 2009. Dans sa décision du 5 février 2010, la Commission a indiqué qu’il lui fallait plus de détails sur ces questions, de manière à évaluer si la viabilité à long terme avait vraiment été rétablie.
(147)
La Commission a également observé que le plan de restructuration de décembre 2009 n’incluait pas encore de projections financières correspondant aux scénarios les plus défavorables, conformément au point 13 de la communication sur la restructuration. La Commission a donc demandé ces projections financières pour le scénario le plus défavorable, afin de pouvoir vérifier quelles seraient les performances du groupe ABN AMRO dans des conditions de marché plus difficiles.
(148)
La Commission a noté en outre que le plan de restructuration de décembre 2009 contenait peu d’informations sur les sous-divisions plus petites, de sorte que la Commission n’a pas pu évaluer si tous les aspects de la viabilité avaient été suffisamment traités à ce niveau. Plus précisément, la Commission doutait que la viabilité de PFS, une division de FBN qui avait subi des pertes importantes liées à l’affaire Madoff en 2008, fût suffisamment garantie.
(149)
La Commission s’est interrogée sur la question de savoir si l’aide d’État était limitée au minimum nécessaire pour rétablir la viabilité du groupe ABN AMRO. À cet égard, elle a noté que le groupe ABN AMRO avait indiqué qu’il souhaitait faire de petites acquisitions complémentaires jugées nécessaires pour reconstituer les compétences en produits perdues lors des processus de scission d’avec Fortis SA/NV et ABN AMRO Holding. Dans la décision du 5 février 2010, la Commission a fait valoir que l’aide d’État ne devait pas être utilisée pour financer des acquisitions ou de nouveaux investissements, sauf si cela était essentiel au rétablissement de la viabilité d’une entreprise. La Commission a demandé à l’État néerlandais d’expliquer davantage la politique d’acquisition du groupe ABN AMRO et lui fournir, entre autres, une liste détaillée des activités que le groupe ABN AMRO devait reconstituer pour des raisons de viabilité.
(150)
La Commission n’était pas non plus certaine que tous les bailleurs de fonds hybrides de FBN et d’ABN AMRO N avaient payé leur part de la restructuration. La Commission s’est notamment inquiétée du fait que les actionnaires privilégiés de FBN (70) n’avaient pas apporté de contribution suffisante pour assurer la limitation au minimum nécessaire de l’intervention de l’État néerlandais.
(151)
En termes de durée également, l’aide d’État devait être limitée au minimum nécessaire. Sur ce point, la Commission a observé que plusieurs mesures étaient requises pour traiter des problèmes temporaires, mais elle n’était pas certaine que l’État néerlandais ait pris des mesures suffisantes pour veiller à ce que les interventions cessent une fois qu’elles ne seraient plus nécessaires.
(152)
S’agissant de la mesure A, la Commission a noté que l’instrument d’allègement des fonds propres avait perdu son intérêt dès lors qu’ABN AMRO N avait été autorisée à mettre en œuvre les exigences de Bâle II. Bien que cet instrument contienne des clauses de remboursement anticipé permettant une cessation anticipée du contrat, la Commission a constaté qu’il n’existait pas de calendrier clair pour la sortie de l’État néerlandais.
(153)
En outre, concernant la marge prudentielle de 500 millions d’EUR, la Commission a noté que l’intention était que le groupe ABN AMRO remplace cette somme par des fonds propres autofinancés. Sur ce point également, la Commission n’a identifié absolument aucune indication relative au calendrier.
(154)
S’agissant des coûts d’intégration de 1,2 milliard d’EUR (à savoir la mesure B5), la Commission a noté que l’État néerlandais affirmait que ces coûts génèreraient d’importantes synergies, à hauteur de 1,1 milliard d’EUR (avant impôts), qui pourraient en principe être utilisées pour rembourser l’aide d’État. Cependant, la Commission a constaté que l’État néerlandais n’avait pas mis en place de mécanisme pour assurer un tel remboursement. Concernant les besoins en fonds propres liés à la vente de New HBU, la Commission a conclu que les exigences de fonds propres liées au crédit parapluie se réduiraient rapidement, à mesure que les prêts atteindraient progressivement leur maturité. À nouveau, la Commission a souligné que l’aide d’État devait être remboursée une fois qu’elle ne serait plus nécessaire.
(155)
En termes de distorsions de concurrence, la Commission a noté que les besoins en fonds propres de FBN et d’ABN AMRO N découlaient dans une certaine mesure de la scission d’avec leurs anciennes sociétés mères et des coûts d’intégration de départ, et non d’une prise de risque excessive ou d’une mauvaise gestion au sein de FBN et d’ABN AMRO N elles-mêmes. Dans ce contexte, la Commission a conclu qu’il était peu probable que de nouvelles cessions soient nécessaires.
(156)
Toutefois, dans le même temps, la Commission a émis des doutes sur le fait que le plan de restructuration de décembre 2009 contienne des règles de comportement suffisantes pour garantir que FBN et ABN AMRO N n’utiliseraient pas l’aide d’État pour croître aux dépens de leurs concurrents, par exemple en mettant en place une politique de tarification intenable ou en acquérant d’autres établissements financiers, risquant ainsi d’affaiblir les incitations des non-bénéficiaires à rivaliser avec elles, à investir et à innover et de décourager toute nouvelle entrée sur le marché bancaire néerlandais.
(157)
En termes de sortie, la Commission a fait valoir qu’il serait utile que l’État néerlandais développe et communique clairement une stratégie de sortie. En effet, les interventions massives et répétées de l’État néerlandais pouvaient être perçues par les déposants comme un signe de soutien permanent de sa part.
4. OBSERVATIONS DES PARTIES INTÉRESSÉES
4.1. Première série d’observations de Van Lanschot (lettre du 6 mai 2009)
(158)
Le plaignant a fait valoir que, grâce à l’aide d’État et à la propriété de l’État, FBN et ABN AMRO N (y compris leurs filiales telles que MoneYou et Mees Pierson) ont pu proposer des taux d’intérêt élevés intenables sur les comptes d’épargne et de dépôt individuels, déstabilisant ainsi le marché bancaire néerlandais.
(159)
Le plaignant estime que les taux d’intérêt offerts par FBN et ABN AMRO N étaient de nature déficitaire. À cet égard, il fait référence au fait que les taux EURIBOR avaient baissé, passant de 5 % en septembre 2008 à moins de 2 % en janvier/février 2009, alors que les taux d’intérêt proposés par FBN et ABN AMRO N sur les comptes d’épargne avaient en fait augmenté.
(160)
Le plaignant a également mis en avant les particularités du marché bancaire privé des Pays-Bas par rapport au marché de la banque de détail, qui ont tendance à accentuer l’effet de distorsion des mesures prises. Les sommes épargnées dans la banque privée sont en moyenne plus élevées que dans la banque de détail. Pour des épargnes moins importantes, les clients sont moins sensibles au profil de risque de leur banque, car elles sont protégées par le système de garantie des dépôts néerlandais (jusqu’à un montant de 100 000 EUR). En revanche, une fois ce seuil dépassé, ce qui est plutôt courant dans la banque privée, la sensibilisation au risque augmente.
(161)
Le plaignant affirme également que FBN et ABN AMRO N ont bénéficié d’une garantie implicite de la part de l’État. Il fait valoir que les clients de FBN et ABN AMRO N étaient convaincus que l’État néerlandais ne laisserait pas les banques qui lui appartiennent faire faillite.
(162)
Le plaignant, qui a surmonté la crise sans aide de l’État, souligne qu’il a été gravement touché par les distorsions de concurrence induites par le comportement de FBN et d’ABN AMRO N, car il s’appuie généralement dans une large mesure sur le marché de l’épargne néerlandais pour financer ses actifs (71). En chiffres absolus, le plaignant disposait de 15 milliards d’EUR en épargne et dépôts, ce qui veut dire qu’une hausse de 1 % des taux d’intérêt pouvait coûter à la société près de 150 millions d’EUR par an (72). Outre cette hausse des coûts, il y a eu également un effet de volume, car Van Lanschot a perdu des clients.
4.2. Observations de suivi de Van Lanschot (lettres des 21 et 28 août 2009)
(163)
Selon le plaignant, le comportement anormal de FBN et d’ABN AMRO N s’est poursuivi durant l’été 2009.
(164)
En guise d’argument supplémentaire, le plaignant cite le volume anormalement élevé et les variations de parts de marché observés sur le marché néerlandais de l’épargne, pourtant généralement stable. À cet égard, le plaignant renvoie aux communiqués de presse de FBN et d’ABN AMRO N, qui faisaient respectivement état d’un afflux de dépôts de 9 milliards d’EUR et de 21 milliards d’EUR au premier semestre 2009 (73). Le plaignant estime que ces chiffres sont considérables, compte tenu du fait que le marché total de l’épargne aux Pays-Bas atteint environ 287 milliards d’EUR.
(165)
Dans un autre exemple de tarification anormale, le plaignant fait référence au fait que les taux d’intérêt de l’épargne dans les pays voisins comme la Belgique, la France et l’Allemagne ont suivi la baisse des taux EURIBOR, alors que ceux des Pays-Bas sont restés obstinément élevés.
4.3. Observations d’ABN AMRO Bank (lettre du 6 juillet 2009)
(166)
Dans ses observations relatives à la décision du 8 avril 2009 ouvrant la procédure d’enquête officielle, ABN AMRO Bank (autrement dit la société mère d’ABN AMRO N) a apporté davantage d’informations concernant sa situation et sa stratégie de financement. ABN AMRO Bank nie avoir profité, directement ou indirectement, d’une quelconque aide de financement accordée à FBN (mesures Y1 et Y2). ABN AMRO Bank a souligné qu’elle n’avait pas eu besoin d’aide pour se financer durant toute la crise grâce à sa stratégie de financement diversifiée. Elle a également indiqué que ses statistiques de liquidités étaient parfaitement restées dans les limites réglementaires ainsi que dans ses propres limites internes.
5. OBSERVATIONS DE L’ÉTAT NÉERLANDAIS
5.1. Observations de l’État néerlandais concernant la décision du 8 avril 2009
(167)
L’État néerlandais reconnaît que FBN a été capable de poursuivre ses activités en raison de son acquisition par l’État (74), mais fait valoir que cette acquisition allait dans le sens du «principe de l’investisseur en économie de marché» (PIEM). Par conséquent, selon l’État néerlandais, il n’y a pas eu d’avantage sélectif et donc aucune d’aide de l’État. L’État néerlandais affirme que même si les opérations intégrées du 3 octobre 2008 étaient destinées au départ à empêcher la déstabilisation de FBN et d’ABN AMRO N, ainsi que du système bancaire néerlandais en général, en achetant des participations dans ces deux sociétés, son but était de générer un retour positif à long terme. L’État néerlandais souligne que le prix versé pour FBN (ABN AMRO N incluse) se situait dans la plage de valorisation déterminée par son expert externe.
(168)
L’État néerlandais affirme qu’il a payé un juste prix de marché pour FBN, mais indique que même si ce prix était excessif, ce paiement aurait constitué une aide d’État pour Fortis SA/NV (la société vendeuse) et non pour FBN.
(169)
S’agissant de la mesure Y1, l’État néerlandais indique qu’il a fourni un financement à court terme à FBN selon les conditions du marché. Il fait valoir qu’avant la crise, FBN recevait des financements de sa société mère aux taux EONIA ou EURIBOR sans marge supplémentaire. L’État néerlandais indique que le prix appliqué (tel que décrit au considérant 96) était conforme aux pratiques du marché. Plus précisément, il affirme également que son système de tarification utilisé pour la période postérieure au 5 novembre 2008 (avec une marge de 50 points de base pour les prêts de plus de trois mois) était aligné sur le système de garantie néerlandais (75).
(170)
Concernant la période de mise à disposition de la facilité de trésorerie pour FBN, l’État néerlandais explique qu’il a lancé les négociations de cessation de la facilité de trésorerie en janvier 2009 dans le but de mettre un terme à celle-ci le plus rapidement possible. Avec cet objectif en tête, l’État néerlandais a mis en place en mars 2009 un nouveau système de tarification en deux temps, qui rendait le financement plus cher en cas de dépassement d’un seuil prédéfini. L’État néerlandais est parti du principe que FBN pouvait rembourser la facilité de trésorerie à un taux de 4 à 5 milliards d’EUR par mois et avait prévu de mettre fin à la facilité de trésorerie au plus tard à la fin de l’année 2009. En réalité, FBN a remboursé la facilité de trésorerie plus rapidement que prévu. Cette dernière a pris fin dès le 1er juillet 2009.
(171)
L’État néerlandais affirme que la maturité maximale des liquidités accordées dans le cadre de la facilité de trésorerie était proportionnée. Sur ce point, l’État néerlandais explique que durant la première période (à savoir du 6 au 23 octobre 2008), il a accordé des liquidités ayant une maturité maximale de quelques semaines seulement. Lors de l’ajustement ultérieur de la facilité de trésorerie, la maturité maximale a été prolongée à neuf mois afin d’éviter les pics de remboursement.
(172)
L’État néerlandais explique que le volume total de la facilité de trésorerie (à savoir 5 milliards d’EUR du jour au lendemain et 40 milliards d’EUR de financement à plus long terme) était basé sur les besoins de financement réels de FBN et correspondait donc au minimum nécessaire. La facilité de trésorerie à court terme de 45 milliards d’EUR tenait compte de la volatilité normale de la situation de trésorerie de FBN et a également permis à cette dernière de rembourser immédiatement près de 34 milliards d’EUR à Fortis SA/NV.
(173)
S’agissant des prêts à long terme (mesure Y2), l’État néerlandais admet que Fortis Bank SA/NV aurait pu demander le remboursement des prêts à taux d’intérêt fixe (mais pas celui des prêts à taux variable) (76). L’État néerlandais indique néanmoins qu’il n’a fait que remplacer Fortis Bank SA/NV en laissant inchangées toutes les conditions des contrats existants. Selon l’État néerlandais, le contrat entre Fortis Bank SA/NV et FBN était un contrat de marché normal entre acteurs privés du marché. L’État néerlandais fait valoir que puisqu’il avait remplacé un investisseur en économie de marché, son comportement était automatiquement conforme au PIEM. À ce titre, l’État néerlandais a estimé qu’il n’avait pas à expliquer pourquoi les taux auraient pu être supérieurs et il ne voit pas pour quelle raison il aurait dû remplacer les prêts à long terme par des prêts à court terme (77).
(174)
L’État néerlandais affirme également qu’il est assez courant que les sociétés, lorsqu’elles font des acquisitions, apportent en même temps des liquidités aux filiales qu’elles viennent d’acquérir.
(175)
Quant à savoir si une aide d’État directe ou indirecte a été octroyée à ABN AMRO N, l’État néerlandais a nié qu’ABN AMRO N ait reçu un financement de sa part ou de celle de FBN. L’État néerlandais explique qu’ABN AMRO N, avec sa franchise bancaire privée et de détail étendue, disposait d’un financement suffisant en interne.
(176)
S’agissant de la mesure Z, l’État néerlandais affirme que le prix de l’opération, d’un montant de 6,5 milliards d’EUR, était un juste prix de marché. Il souligne que le prix se situait entre la valorisation «aux conditions actuelles du marché» de [4 - 6,5] milliards d’EUR et la valorisation «tout au long du cycle» de [6,5 - 9] milliards d’EUR, calculée par son expert en valorisation au début du mois d’octobre 2008 (avant l’opération du 3 octobre 2008). Concernant le fait que l’acquisition (mesure Z) a eu lieu deux mois et demi après la valorisation, l’État néerlandais estime qu’aucune correction n’était nécessaire, puisque les incertitudes étaient déjà prises en compte dans la valorisation effectuée début octobre (78). L’État néerlandais explique également que la banque d’investissement et les actifs toxiques se trouvent généralement à l’origine des problèmes de confiance des autres banques, se traduisant par des baisses considérables des cours des actions de ces banques. En revanche, avec son profil stable de banque commerciale et de détail, ABN AMRO N était fondamentalement différente des autres banques. Dans ce contexte, l’État néerlandais fait valoir qu’un ajustement du prix par analogie avec les autres banques n’avait aucun sens.
(177)
L’État néerlandais souligne également que les autres membres du consortium, en particulier RBS, devaient approuver l’opération et que […]. L’État néerlandais renvoie également aux points 166 et 177 du rapport préliminaire des experts de l’assemblée générale des actionnaires de Fortis SA/NV, qui s’est tenue le 11 février 2009 à Bruxelles (79), en indiquant que ces points viennent étayer son argument selon lequel il a payé pour FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance et Fortis Corporate Insurance le 3 octobre 2008 un juste prix qui représente donc un prix de référence valable pour la vente de décembre 2008.
(178)
L’État néerlandais a mis en œuvre la mesure Z en renonçant aux créances qu’il avait envers FBN. Par ailleurs, l’État néerlandais affirme que si la Commission devait en arriver à la conclusion que la mesure Z constituait une aide d’État, elle devrait appliquer une correction. Dès lors que des instruments similaires d’autres banques se négociaient largement sous le pair (80), il était logique que la valeur sur le marché des titres de créance auxquels l’État néerlandais avait renoncé fût également sous le pair. En d’autres termes, les conditions prévalant sur le marché suggèrent que l’État néerlandais n’avait pas droit à la valeur au pair mais à une valeur du marché inférieure. L’État néerlandais indique que compte tenu des conditions du marché à l’époque, il ne pouvait recevoir qu’une valeur du marché de [4,55 - 5,85] milliards d’EUR (soit la valeur au pair des prêts de 6,5 milliards d’EUR, corrigée d’une décote du marché de [0,65 - 1,95] milliard d’EUR).
(179)
Le 18 juin 2009, le ministère néerlandais des Finances a transmis à la Commission la valorisation de FBN effectuée par le DNB comme le demandait la décision du 8 avril 2009 […] (81), (82), (83)
(180)
Le DNB a également informé la Commission concernant […] ABN AMRO N par courrier daté du 20 janvier 2010. […]
5.2. Observations de l’État néerlandais concernant la décision du 5 février 2010
(181)
De manière générale, l’État néerlandais fait valoir que les mesures prises ne constituaient pas des aides d’État pour les raisons suivantes:
i)
ces mesures n’ont pas profité à ABN AMRO N ni à FBN;
ii)
ces mesures étaient nécessaires à la scission entre ABN AMRO N et FBN et leurs ex-sociétés mères respectives et découlaient des obligations contractuelles de l’État néerlandais en tant que successeur de Fortis SA/NV dans le pacte d’actionnaires et de consortium; et
iii)
ces mesures étaient économiquement rationnelles du point de vue d’un investisseur privé.
(182)
L’État néerlandais explique que la Commission devrait appliquer le PIEM à chaque mesure individuelle qu’il a prise. Particulièrement en ce qui concerne les mesures liées à la concentration (à savoir les mesures B4 et B5), l’État néerlandais souligne que la concentration était un investissement avec une valeur actuelle nette (VAN) positive et donc compatible avec le PIEM.
(183)
Autrement dit, l’État néerlandais n’approuve pas l’avis préliminaire de la Commission, exposé au considérant 96 de la décision du 5 février 2010, selon lequel le PIEM ne s’applique pas aux mesures qui ont suivi les opérations intégrées du 3 octobre 2008, étant donné que ces mesures faisaient partie d’une opération plus large de sauvetage et de restructuration.
(184)
L’État néerlandais reconnaît que les règles relatives aux aides d’État impliquent que le PIEM ne s’applique pas lorsque plusieurs injections de capitaux reliées entre elles sont réalisées sur une courte période. Il explique néanmoins que cette analyse ne tient pas pour FBN et ABN AMRO N, car les opérations intégrées du 3 octobre 2008, à son avis, ne comportaient pas de mesures d’aide d’État et, en outre, les mesures de suivi n’étaient pas liées à l’opération initiale.
(185)
L’État néerlandais fait valoir que la Commission devrait tenir compte des circonstances très particulières dans lesquelles il a été obligé d’acheter FBN. Il souligne également que la vente de New HBU a représenté une charge très lourde pour lui et pour ABN AMRO N avec un impact négatif sur les fonds propres de 470 millions d’EUR.
(186)
L’État néerlandais affirme avoir basé toutes ses mesures sur les principes établis dans la communication bancaire (84) et la communication de la Commission intitulée Recapitalisation des établissements financiers dans le contexte de la crise financière actuelle: limitation de l’aide au minimum nécessaire et garde-fous contre les distorsions indues de concurrence (85) («la communication sur la recapitalisation»). De manière générale, l’État néerlandais fait valoir que ses mesures étaient bien ciblées, proportionnelles aux difficultés rencontrées et conçues pour minimiser les retombées négatives sur les concurrents.
(187)
L’État néerlandais explique que la mesure A et la mesure B1 ne constituaient pas des aides d’État car l’État était soumis à l’obligation contractuelle de résoudre les problèmes de fonds propres rencontrés par ABN AMRO Z. En vertu du pacte CSA, l’État néerlandais était également soumis à l’obligation contractuelle de mettre en œuvre la scission d’ABN AMRO Holding. Le DNB n’autorisait le lancement de la scission d’ABN AMRO II que si tous les membres du consortium avaient payé leur part du déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z. L’État néerlandais admet qu’il a apporté des capitaux à ABN AMRO Z par le biais d’ABN AMRO N, mais insiste sur le fait qu’ABN AMRO N a seulement servi de véhicule intermédiaire. Au final, ABN AMRO N a seulement fait passer des capitaux à ABN AMRO Z et la mesure A n’a avantagé de manière sélective ABN AMRO N.
(188)
S’agissant de la question de savoir si le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z était le résultat d’avantages sélectifs accordés à ABN AMRO N, l’État néerlandais affirme que les membres du consortium s’étaient déjà assurés, au moment de l’acquisition d’ABN AMRO Holding par le consortium (voir considérant 33), que les activités des différentes actions traçantes (telles que définies au considérant 35) étaient suffisamment cantonnées les unes par rapport aux autres. Ces dispositions impliquaient également l’existence d’une distinction claire entre les activités d’ABN AMRO N et d’ABN AMRO Z. Cela signifie par exemple qu’ABN AMRO N avait sa propre structure de gouvernance d’entreprise et son propre système de communication d’informations. L’État néerlandais attire également l’attention de la Commission sur le fait qu’ABN AMRO N possédait un statut juridique distinct depuis le 6 février 2010 (86).
(189)
L’État néerlandais a également fourni des preuves montrant que le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z existait déjà au moment de l’acquisition du 3 octobre 2008. Le solde d’ouverture d’ABN AMRO Z présentait déjà un montant négatif de -7,4 milliards d’EUR le 3 octobre 2008 et la part de Fortis SA/NV sur ce chiffre était d’environ 2,5 milliards d’EUR. Concernant les sources du déficit de fonds propres, l’État néerlandais admet qu’il y a eu un transfert d’une valeur d’un milliard d’EUR de parts d’Unicredito d’ABN AMRO Z vers les actions traçantes opérationnelles (y compris environ 300 millions d’EUR vers ABN AMRO N), mais selon les informations qu’il a données, le transfert de parts d’Unicredito a eu lieu en février 2008, bien avant l’intervention de l’État néerlandais. Par conséquent, le transfert de parts d’Unicredito ne pouvait pas être considéré comme une aide d’État.
(190)
S’agissant des coûts supportés par ABN AMRO Z en relation avec les fonctions de siège social, l’État néerlandais souligne que ces coûts ont considérablement baissé après l’acquisition d’ABN AMRO Holding par les membres du consortium, comme indiqué au considérant 33. Dès lors que les membres du consortium n’avaient pas intérêt à conserver un grand siège social intégré, il était logique de maintenir ces coûts au niveau le plus bas possible. Les chiffres fournis par l’État néerlandais montrent que les coûts de fonctionnement du groupe supportés par ABN AMRO Z étaient de [0 - 0,5] milliard d’EUR en 2008 et de [0 - 0,2] milliard d’EUR en 2009, un montant que l’État néerlandais juge négligeable. L’État néerlandais souligne également qu’il s’est plié à l’obligation d’absorber ces coûts lorsqu’il a remplacé Fortis SA/NV en tant que partie au pacte CSA après l’acquisition de FBN (y compris ABN AMRO N) le 3 octobre 2008.
(191)
Si la Commission était amenée à considérer la mesure À comme une aide d’État, l’État néerlandais fait valoir que la communication sur les actifs dépréciés (87) ne devrait pas s’appliquer. Selon l’État néerlandais, il n’existait pas d’incertitude sur la valorisation des actifs protégés, qui ne pouvaient donc pas être considérés comme «dépréciés» au sens employé dans la communication. Même si la Commission ne devait pas partager ce point de vue, le gouvernement néerlandais maintient que le CDS d’ABN AMRO N était tout de même conforme aux principes généraux de cette communication. En outre, il fait valoir que l’instrument de protection du crédit était nécessaire et proportionné, tout en limitant au minimum les distorsions de concurrence.
(192)
L’État néerlandais affirme que la rémunération du CRI (un rendement de 10 % du capital libéré) était suffisamment élevée. Il a également fourni des éléments de preuve montrant que la première tranche de pertes de 20 points de base était beaucoup plus élevée que les pertes escomptées. L’État néerlandais affirme que les pertes historiques (à savoir [0 - 15] points de base) et les pertes prévues pour 2010 (à savoir [0 - 30] points de base) sur le portefeuille de prêts hypothécaires d’ABN AMRO N offraient un bon pronostic pour une fourchette de pertes futures escomptées. Les informations concernant le marché extraites des rapports de notation (88) confirmaient également que la première tranche de pertes dépassait les pertes escomptées. L’État néerlandais renvoie également à un document de la banque d’investissement […], qui présente une simulation de l’évolution possible des flux de trésorerie néerlandais selon différents scénarios de crise.
(193)
L’État néerlandais estime également que le CRI contenait suffisamment d’incitations à la sortie. Il attire l’attention de la Commission sur les clauses de remboursement anticipé incluses dans le CRI et sur le fait que le CRI perdait son intérêt dès lors que le groupe ABN AMRO serait autorisé à opérer conformément aux exigences de Bâle II. Dans ce contexte, l’État néerlandais pensait qu’ABN AMRO N allait probablement faire usage de la clause de remboursement anticipé du CRI en janvier 2011, au moment où la transition vers les exigences de Bâle II devait donner lieu à une réduction des capitaux libérés.
(194)
L’État néerlandais explique que les coûts de scission (à savoir les mesures B2 et B3) résultaient du pacte CSA, dont il faisait partie de facto depuis le 3 octobre 2008. Selon les termes de ce pacte, l’État néerlandais, et non ABN AMRO N, était tenu de diviser ABN AMRO Holding en trois parties. L’État néerlandais nie que ces coûts aient avantagé ABN AMRO N et explique également qu’il a payé les coûts de scission parce qu’il était soumis à l’obligation contractuelle de mettre en œuvre la scission.
(195)
Concernant la marge prudentielle de 500 millions d’EUR, également classée dans les coûts de scission, l’État néerlandais affirme que cela correspond à des pratiques bancaires courantes. Les banques ne peuvent pas fonctionner uniquement avec le minimum requis pour les fonds propres, elles ont besoin d’une marge de confort supplémentaire. Dans le cas contraire, si les banques sont confrontées à un revers, même de faible ampleur, elles se retrouvent immédiatement dans une situation financière difficile. Par contre, l’État néerlandais indique que sa contribution à la marge prudentielle devait être temporaire et qu’à plus long terme, ABN AMRO N devait générer elle-même cette marge prudentielle sans aucune aide de sa part.
(196)
S’agissant de la mesure B4, l’État néerlandais fait valoir que cette mesure ne constituait pas une aide d’État. Il explique que la décision de concentration des deux banques était déjà prise et partiellement mise en œuvre au moment où il a acquis FBN. L’État néerlandais étaye cette affirmation en se référant au fait que la scission d’ABN AMRO Asset Management avait déjà été opérée et que cette division avait déjà été intégrée dans Fortis SA/NV au moment des opérations intégrées du 3 octobre 2008. Il souligne également que la Commission l’a obligé à mettre en place des mesures correctives à la suite de la concentration afin de résoudre les problèmes de concentration en suspens et qu’il a hérité de Fortis SA/NV les mesures correctives en matière de concentration concernant New HBU. L’État néerlandais indique en outre qu’au final, les ressources financières d’ABN AMRO N n’ont pas augmenté et il défend donc l’avis selon lequel la mesure B4 ne constituait pas une aide d’État.
(197)
L’État néerlandais indique que les fonds de l’État octroyés pour financer les coûts d’intégration (mesure B5) doivent être considérés comme un investissement rationnel, conduisant à des rendements sains sous forme de synergies. Le gouvernement néerlandais estime ces synergies à hauteur de 1,1 milliard d’EUR par an environ (avant impôts), tandis que les coûts d’intégration de départ s’élèvent à 1,2 milliard d’EUR (après impôts). Selon l’État néerlandais, la VAN totale de la concentration (compte tenu des synergies, des coûts d’intégration et du coût des mesures correctives découlant de la concentration) devrait correspondre à un montant positif de 2,88 milliards d’EUR (89).
(198)
Selon l’État néerlandais, la conversion des capitaux Tier 2 en capitaux Tier 1 (mesure C) n’a pas apporté d’avantage sélectif à FBN. Il affirme que la conversion était dans son intérêt, car elle lui a permis de convertir des prêts avec un coupon moyen de 2,976 % en participations qui, de son point de vue, présentaient une rémunération intéressante. Sur ce point, l’État néerlandais renvoie au rendement des fonds propres normalisé prévu pour 2012 par le groupe ABN AMRO, d’environ […] %, tel qu’indiqué dans le plan de restructuration de décembre 2009.
(199)
Si la Commission était amenée à considérer la mesure C comme une aide d’État, l’État néerlandais fait valoir qu’elle ne devrait pas juger comme une aide d’État tous les prêts auxquels il a renoncé. Il explique que la conversion pouvait être ventilée entre un remboursement de capitaux Tier 2 au pair combiné à une injection de capitaux core Tier 1 (sans implications de trésorerie nette). Selon lui, il ne pouvait pas s’attendre raisonnablement à un remboursement au pair des capitaux Tier 2 à cette époque, puisque les instruments comparables des autres banques se négociaient largement sous le pair, reflétant des conditions de marché fragiles. L’État néerlandais affirme qu’une décote de [135 - 405] millions d’EUR était justifiée sur la base de chiffres comparables.
(200)
L’État néerlandais indique que le paiement de 740 millions d’EUR (mesure D) faisait partie des obligations qui lui incombaient en vertu du pacte CSA. En outre, il souligne qu’il s’agissait uniquement de paiements aux autres membres du consortium, et non à ABN AMRO N, de sorte qu’aucune aide d’État n’a été octroyée à ABN AMRO N.
(201)
Concernant la mesure E, l’État néerlandais affirme qu’ABN AMRO II n’a pas bénéficié de la contre-garantie (décrite au considérant 126), mais que la mesure E a simplement permis à ABN AMRO II de verser une contre-garantie à la Deutsche Bank. Il indique que la contre-garantie ne pouvait pas être utilisée par la banque pour le développement d’une nouvelle activité et ne pouvait donc pas donner lieu à une distorsion de concurrence.
(202)
L’État néerlandais considère que la contre-garantie est conforme à la communication de la Commission sur la recapitalisation. Il souligne qu’il a basé sa tarification sur la recommandation de la BCE sur la recapitalisation.
(203)
L’État néerlandais a également commenté les soupçons de la Commission selon lesquels les actionnaires privilégiés de FBN (90) n’avaient pas apporté de contribution suffisante en termes de répartition des charges. Il explique que les porteurs d’actions privilégiées n’avaient pas reçu de dividendes en 2008 (ni en numéraire, ni en droits constatés) et que les actions privilégiées se négociaient en dessous du pair. Il ajoute que la capacité de FBN à payer ou à réserver des dividendes fixes dans l’avenir dépend du fait qu’elle dispose de profits IFRS suffisants. L’État néerlandais note que la clause relative aux dividendes régissant les actions privilégiées de FBN incluait une terminologie relative à l’arrêt/au déclenchement de dividendes (91) et que l’incertitude autour de la politique de dividendes du groupe ABN AMRO limitait l’assurance que les investisseurs en actions privilégiées pouvaient obtenir de ladite terminologie.
(204)
S’agissant de la question de savoir si le capital serait remboursé lorsque les besoins (temporaires) en fonds propres auraient disparu, l’État néerlandais affirme qu’il avait l’intention d’utiliser la politique de dividendes du groupe ABN AMRO de manière à ce que ce dernier ne dispose pas d’un excédent de fonds propres qui aurait pu entraîner une distorsion de concurrence (92).
(205)
Concernant les distorsions de concurrence, l’État néerlandais indique qu’il n’est pas d’accord avec l’avis de la Commission selon lequel ABN AMRO N et FBN ont été renforcées aux Pays-Bas à la suite de la concentration et que cette évolution risquait de créer des distorsions indues de concurrence. Il pense plutôt le contraire et insiste à cet égard sur le fait que la scission de FBN et d’ABN AMRO N de leurs sociétés mères respectives, ainsi que la concentration qui s’en est suivie, ont sollicité beaucoup de ressources humaines et obligé la direction des deux entreprises à consacrer moins de temps aux activités commerciales quotidiennes; par conséquent, il affirme que la scission et la concentration ultérieure ont eu un impact négatif sur la position concurrentielle de FBN et d’ABN AMRO N (ou le groupe ABN AMRO après la concentration).
5.3. Observations de l’État néerlandais concernant les observations des parties intéressées
5.3.1. Observations de l’État néerlandais concernant la lettre du plaignant datée du 6 mai 2009
(206)
De façon générale, l’État néerlandais souligne qu’à son avis, les mesures prises en faveur de FBN et d’ABN AMRO N ne répondaient pas à la définition des aides d’État de l’Union européenne et n’ont donc pas eu d’effets de distorsion. Il estime que le comportement de FBN et d’ABN AMRO N sur le marché de l’épargne et des dépôts était conforme à celui d’un acteur du marché rationnel qui protège ses intérêts commerciaux. L’État néerlandais pense que les taux d’intérêt offerts par FBN et ABN AMRO N n’étaient pas de nature à provoquer des distorsions. Par conséquent, il affirme qu’il n’y a pas eu violation du droit de l’Union européenne relatif à la concurrence.
(207)
L’État néerlandais présente plusieurs tableaux comparatifs comprenant les taux d’intérêt proposés sur des produits de dépôt et d’épargne spécifiques. L’État néerlandais conteste le fait que FBN et ABN AMRO N proposaient en permanence les taux d’intérêt les plus élevés, notamment par rapport aux banques néerlandaises plus petites comme SNS, NIBC et DSB. Il souligne également que les taux d’intérêt sur les comptes d’épargne étaient déjà élevés aux Pays-Bas avant la crise financière, en partie à cause du comportement de banques plus petites pratiquant une politique de tarification agressive. Il pense que durant la crise financière, les banques ont tenté de protéger leurs franchises en matière d’épargne en proposant aux clients des taux d’intérêt relativement élevés sur les produits d’épargne.
(208)
L’État néerlandais a également commenté la stratégie de tarification de MoneYou, la marque internet d’ABN AMRO N, mise sur le marché en septembre 2008. Il fait valoir que MoneYou est un produit internet spécifique, qui diffère énormément des produits plus classiques en termes de base de coûts et de niveau de service. Il explique que MoneYou devait poser les jalons pour l’identification de la marque durant les six premiers mois de son existence et qu’elle devait donc proposer des taux d’intérêt pour la plupart légèrement inférieurs ou équivalents à ceux proposés par les acteurs du marché de la banque en ligne comparables (93). À partir du deuxième trimestre 2009, les taux d’intérêt proposés par MoneYou ont été abaissés et cette dernière s’est positionnée dans le segment dit «intermédiaire» (94). S’agissant de MoneYou, l’État néerlandais ajoute qu’il a seulement relevé les volumes de fonds limités (à savoir [0 - 5] milliards d’EUR), représentant grosso modo [0 - 5] % du volume total sur le marché de l’épargne néerlandais. Il ajoute que les ex-clients de Van Lanschot n’ont représenté qu’une petite partie de l’activité de MoneYou (à savoir [0 - 5 000] comptes ou [0 - 5] % des comptes de MoneYou).
(209)
L’État néerlandais nie également que FBN et ABN AMRO N se soient appuyées exclusivement sur le marché de l’épargne néerlandais pour se financer. Il a fourni de nouvelles informations montrant qu’ABN AMRO N avait émis une obligation garantie de 2 milliards d’EUR le 6 juillet 2009 et que FBN avait émis des titres de créance garantis par l’État à hauteur de 15,5 milliards d’EUR. Selon l’État néerlandais, les allégations du plaignant sont incorrectes et prématurées. Il explique que FBN avait seulement besoin de temps pour mettre en place des opérations de trésorerie et émettre les titres de créance garantis par l’État. Il indique également que les produits de dépôts et d’épargne sont aussi importants pour établir une relation avec le client et avoir un objectif différent et plus large que celui des autres instruments de financement. Sur ce point, l’État néerlandais souligne qu’une perte de parts de marché d’une banque sur le marché de l’épargne et des dépôts peut entraîner des pertes de parts de marché sur d’autres produits bancaires.
(210)
L’État néerlandais réfute également l’affirmation selon laquelle les consommateurs et les acteurs du marché percevaient ABN AMRO N et FBN comme des banques plus sûres que leurs concurrentes. Il renvoie aux notes octroyées à FBN et ABN AMRO N par les agences de notation, qui étaient inférieures à la note AAA de Rabobank par exemple. Les marges de CDS relatives permettent des constatations similaires. L’État néerlandais estime également que le fait que l’État est propriétaire d’ABN AMRO N ou de FBN ne rend pas ces sociétés plus sûres aux yeux des consommateurs et des acteurs du marché. Sur ce point, il souligne que les nombreuses interventions ad hoc de l’État ont montré qu’il agissait, dans la mesure du possible, dans le respect de toute autre banque du secteur privé. Par conséquent, l’État néerlandais estime de facto qu’il n’existait pas de différence perceptible entre la sécurité offerte par les banques privées néerlandaises et celle des banques appartenant à l’État néerlandais.
(211)
Pour calculer si les taux d’intérêt proposés sur les produits d’épargne sont générateurs de pertes, l’État néerlandais explique qu’ils ne doivent pas être comparés aux taux EURIBOR, mais plutôt aux taux résultant de la méthode dite du «portefeuille de réplication» (95). En utilisant cette méthode, l’État néerlandais admet qu’il existait une marge négative temporaire pour certains produits. Il explique toutefois qu’il s’agissait d’un comportement de marché rationnel et conforme au comportement sur le marché des concurrents (du secteur privé) à ce moment précis.
5.3.2. Observations de l’État néerlandais concernant les lettres du plaignant datées des 21 et 28 août 2009
(212)
L’État néerlandais déclare que ses observations précédentes résumées aux considérants 206 à 211 concernant le plaignant restent valables.
(213)
L’État néerlandais note en outre que l’affirmation du plaignant selon laquelle la part de marché d’ABN AMRO N et de FBN aurait augmenté était fondée sur des statistiques erronées. S’agissant de la prétendue hausse de 21 milliards d’EUR en dépôts récoltée par ABN AMRO N, l’État néerlandais affirme que seulement 5,1 milliards d’EUR étaient imputables à l’épargne de détail néerlandaise, le restant étant principalement dû à l’épargne des entreprises clientes et à des dépôts étrangers. L’État néerlandais a également présenté des données montrant qu’une grande partie de l’augmentation du volume des dépôts et de l’épargne de FBN provenait de la banque d’entreprise et non de la banque privée et de détail.
(214)
L’État néerlandais fait remarquer que les clients néerlandais ont investi davantage dans leur épargne en raison de l’environnement macroéconomique incertain. Il renvoie aux données du Bureau central des statistiques (CBS) qui indique que l’épargne a augmenté de 7,7 % d’une année sur l’autre au cours du premier semestre 2009. L’épargne des clients d’ABN AMRO N a connu une hausse de 7,5 % d’une année sur l’autre, ce qui indique que sa part de marché a plutôt baissé. FBN a également présenté des preuves montrant que l’épargne de ses clients a évolué de façon parallèle au marché.
5.3.3. Observations de l’État néerlandais concernant les observations d’ABN AMRO Bank
(215)
L’État néerlandais certifie qu’il n’a pas accordé de facilité de trésorerie à ABN AMRO N, confirmant ainsi largement les arguments d’ABN AMRO Bank.
6. APPRÉCIATION
6.1. Existence d’une aide d’État
(216)
Au sens de l’article 107, paragraphe 1, du traité, sont incompatibles avec le marché intérieur, dans la mesure où elles affectent les échanges entre États membres, les aides accordées par les États ou au moyen de ressources d’État sous quelque forme que ce soit qui faussent ou qui menacent de fausser la concurrence en favorisant certaines entreprises ou certaines productions. Il s’ensuit qu’une mesure prise par un État est qualifiée d’aide d’État si elle remplit les quatre critères (cumulés) suivants:
-
ressources d’État;
-
avantage sélectif;
-
effet de distorsion de la concurrence; et
-
effet sur le commerce entre États membres.
(217)
Le premier critère est rempli par les mesures Y1 à E dans le tableau 4 du considérant 128, car toutes ces mesures sont directement financées par les ressources de l’État néerlandais.
(218)
La question de savoir si une mesure constitue un avantage sélectif pour FBN, ABN AMRO N ou le groupe ABN AMRO après la concentration (deuxième critère) est analysée aux considérants 220 à 278, qui examinent chaque mesure séparément.
(219)
S’il existe un avantage sélectif en l’espèce, les troisième et quatrième critères seront aussi remplis. Toutes les mesures faussent ou menacent de fausser la concurrence, car elles placent FBN, ABN AMRO N ou le groupe ABN AMRO après la concentration dans une position avantageuse par rapport aux autres banques concurrentes (troisième critère). En outre, les mesures ont un effet sur le commerce entre États membres. FBN, ABN AMRO N et le groupe ABN AMRO après la concentration sont des banques orientées sur l’international, avec des activités hors des Pays-Bas, tout en étant également en concurrence avec les filiales de banques étrangères sur leur marché national (quatrième critère).
6.1.1. Mesures Y1 et Y2 du 3 octobre 2008
(220)
Il est utile de rappeler que la présente décision examine uniquement les aides potentielles octroyées à FBN, à ABN AMRO N ou au groupe ABN AMRO après la concentration. L’aide potentielle à Fortis Bank SA/NV découlant des mesures Y1 et Y2 a été examinée dans la décision du 3 décembre 2008.
(221)
Comme indiqué au considérant 52 de la décision du 3 décembre 2008 (96) et dans l’appréciation initiale de ces mesures dans la décision du 8 avril 2009, les mesures prises le 3 octobre 2008 (à savoir les mesures X, Y1 et Y2) sont inextricablement liées. L’État néerlandais a séparé FBN et ABN AMRO N de leur société mère soumise à des contraintes de trésorerie au moyen de l’acquisition de FBN, mais pour pouvoir isoler complètement FBN des problèmes de liquidités de sa société mère, il a également dû assumer le rôle de bailleur de fonds de FBN. Cet objectif s’est traduit par les mesures Y1 et Y2. En outre, le 3 octobre 2008, l’État néerlandais a pris en charge les obligations de Fortis SA/NV qui découlaient du pacte d’actionnaires et de consortium.
(222)
Comme indiqué au considérant 50 de la décision du 3 décembre 2008, la Commission ne saurait admettre la conformité au PIEM pour les opérations intégrées du 3 octobre 2008, par lesquelles l’État néerlandais a acquis FBN (y compris ABN AMRO N) pour un montant de 12,8 milliards d’EUR et a également fourni à FBN un financement très important. Compte tenu des circonstances prévalant sur le marché à l’époque, aucun acheteur n’aurait été disposé à proposer autant pour sauver FBN, ni même capable de le faire (97). En outre, des informations complémentaires présentées par l’État néerlandais confirment que, le 3 octobre 2008, ce dernier a également accepté d’indemniser Fortis SA/NV au titre de ses obligations découlant du pacte d’actionnaires et de consortium. Ce pacte aurait rendu les opérations intégrées du 3 octobre 2008 encore moins acceptables pour un investisseur en économie de marché. Sans contrôle préalable approprié, aucun investisseur n’aurait pris en charge les obligations de Fortis SA/NV découlant du pacte CSA, qui se traduisaient par des engagements importants à un stade ultérieur (dont l’État néerlandais avait déjà en partie connaissance le 3 octobre 2008).
(223)
Pour l’État néerlandais, les opérations intégrées du 3 octobre 2008 étaient nécessaires pour éviter d’importantes retombées négatives sur le système bancaire et l’économie des Pays-Bas (98). En général, un investisseur en économie de marché ne tient pas compte de telles retombées.
(224)
La volonté d’éviter une grave perturbation du système bancaire et de l’économie des Pays-Bas explique également pourquoi l’État néerlandais a pris ses décisions aussi rapidement. Un investisseur en économie de marché aurait pris beaucoup plus de temps pour évaluer la nécessité potentielle d’injecter des capitaux supplémentaires et il aurait étudié plus en détail la situation financière des sociétés. Par conséquent, un investisseur en économie de marché, disposant de suffisamment de temps pour réaliser un contrôle préalable approprié, aurait eu une meilleure vision des investissements de suivi et il aurait tenu compte de ces informations dans son évaluation. L’État néerlandais était obligé d’agir rapidement pour préserver la stabilité financière du pays et ne pouvait donc pas se comporter comme un investisseur en économie de marché et prendre davantage de temps pour examiner de façon plus approfondie les opérations intégrées du 3 octobre 2008 et les obligations liées au pacte CSA.
(225)
Par conséquent, la Commission confirme son appréciation selon laquelle les opérations intégrées du 3 octobre 2008 n’étaient pas conformes au PIEM (cette conclusion apparaissait déjà dans la décision du 3 décembre 2008, considérant que ces opérations constituaient une aide d’État à Fortis Bank SA/NV).
(226)
S’agissant de l’existence d’un avantage, l’ensemble des mesures du 3 octobre 2008 a permis la scission entre FBN et ABN AMRO N d’une part et Fortis SA/NV d’autre part, et ces mesures ont donc conféré un avantage sélectif important à FBN, qui était extrêmement intégrée dans Fortis Bank SA/NV et surtout s’appuyait fortement sur cette dernière pour son financement. Dans le plan de restructuration de décembre 2009 (voir aussi considérant 78), l’État néerlandais admet que s’il n’était pas intervenu, FBN aurait été tirée vers le bas par Fortis SA/NV. Sans les aides d’État, FBN serait restée exposée aux engagements de Fortis SA/NV, qui était au bord de la faillite, et cette exposition aurait gravement entravé les activités de FBN. En cantonnant ses activités à l’écart de Fortis SA/NV, FBN a pu éviter dans une large mesure les problèmes et les coûts typiques d’une société (financière) en crise (par exemple coûts de financement élevés, conditions de paiement très défavorables des fournisseurs et des contreparties, frais de personnel plus élevés pour retenir le personnel, réduction des activités et actifs pondérés en fonction des risques pour préserver les fonds propres) (99). Même si ABN AMRO N restait une entreprise distincte à un niveau opérationnel, l’État néerlandais craignait une contagion résultant du fait que les marchés risquaient d’associer ABN AMRO N à son futur propriétaire Fortis SA/NV.
(227)
La mesure Y1, composante essentielle des opérations intégrées du 3 octobre 2008, a également apporté un avantage majeur à FBN, notamment au regard de l’ampleur de l’opération et des conditions en vigueur sur le marché à cette époque.
(228)
L’importante facilité de trésorerie de 45 milliards d’EUR (100) a été octroyée alors que les marchés de gros étaient quasiment fermés, notamment pour les grosses sommes et les sociétés présentant un ratio prêts/dépôts relativement élevé comme FBN. Le fait qu’une telle quantité de liquidités n’était pas facilement disponible sur le marché est confirmé par le fait qu’il a fallu plusieurs trimestres à FBN pour remplacer la facilité de trésorerie à court terme par d’autres sources de financement. Au final, FBN a remboursé l’intégralité du financement à court terme de l’État néerlandais en juin 2009, neuf mois après l’octroi de l’aide de trésorerie. Ce refinancement a été réalisé en partie par le biais de l’émission de dettes garanties par l’État (101).
(229)
Il faut donc en déduire que la mesure Y1 constitue une aide d’État, car elle a conféré à FBN un avantage sous la forme d’un financement qu’elle n’aurait pas pu obtenir sur le marché dans les conditions qui prévalaient sur le marché à l’époque.
(230)
S’agissant de la mesure Y2, la novation des prêts à long terme par Fortis Bank SA/NV, la Commission considère que cette mesure apporte un avantage sélectif à FBN. Les informations présentées par l’État néerlandais montrent que Fortis Bank SA/NV avait droit à un remboursement immédiat des prêts à long terme à taux fixe (d’une valeur nominale de 7,9 milliards d’EUR) en raison du changement de propriété au niveau de FBN. Grâce à la mesure Y2, FBN n’a pas eu besoin de trouver de nouveau financement sur le marché pour rembourser ces prêts à long terme. Elle a pu continuer à profiter des prêts existants aux taux antérieurs à la crise.
(231)
En acceptant la novation, l’État néerlandais a accordé à FBN une dette à long terme aux taux d’intérêt antérieurs à la crise. Un investisseur en économie de marché n’aurait pas accordé ces prêts aux taux d’intérêt antérieurs à la crise, mais aurait négocié des taux d’intérêt reflétant mieux les conditions du marché en vigueur à l’époque, étant donné surtout qu’il s’agissait de prêts de sommes importantes.
(232)
Il faut donc en déduire que la mesure Y2 constitue une aide d’État à FBN, car elle a lui conféré un avantage sélectif sous la forme d’un prêt aux taux antérieurs à la crise. L’État néerlandais n’a pas essayé d’aligner les taux d’intérêt des prêts remboursables sur les taux d’intérêt postérieurs à la crise, adoptant ainsi un comportement différent de celui d’un investisseur en économie de marché.
(233)
La Commission a reçu suffisamment d’informations pour conclure qu’ABN AMRO N n’a pas bénéficié de financements par l’intermédiaire des mesures Y1 et Y2. Elle n’a donc pas retiré d’avantage de ces mesures.
(234)
Compte tenu de ce qui précède, les opérations intégrées du 3 octobre 2008 ne sont pas conformes au PIEM et confèrent à FBN un avantage sélectif. Ces mesures ont permis à FBN de rester sur le marché et de poursuivre ses activités sans être affectée davantage par les problèmes de sa société mère. FBN a également reçu une aide de financement de très grande ampleur qui n’était pas disponible sur le marché dans un délai aussi court. Par conséquent, les mesures Y1 et Y2 constituent effectivement une aide d’État, alors que, comme indiqué au considérant 32 de la décision du 8 avril 2009, la mesure X en tant que telle ne constitue pas une aide d’État à FBN mais fait partie d’une opération plus large, la scission entre FBN et Fortis Bank SA/NV, qui impliquait une aide d’État à FBN.
6.1.2. Applicabilité du PIEM aux mesures mises en œuvre après l’aide initiale du 3 octobre 2008
(235)
L’État néerlandais a pris un grand nombre de mesures en faveur de FBN et d’ABN AMRO N, étalées sur une période d’environ 18 mois. L’État néerlandais affirme que le test du PIEM devrait être appliqué à chacune de ces mesures séparément (et notamment aux mesures B4 et B5 liées à la concentration). Toutefois, sur la base de la chronologie des mesures (I), de l’objectif commun des mesures (II) et de la situation des entreprises concernées au moment de chaque mesure (III), la Commission conclut qu’elles ne se distinguent pas suffisamment pour être appréciées individuellement par rapport au PIEM. La Commission considère que toutes les mesures font partie d’un seul processus de restructuration prolongé (102), (103).
(236)
La chronologie des mesures (I) décrites plus haut dans les sections 2.1 et 2.4 de la présente décision montre que toutes les mesures sont liées entre elles et ont été prises sur une courte période.
(237)
En outre, les mesures associées à la concentration sont clairement liées aux interventions précédentes. Lorsque l’État néerlandais décide, le 21 novembre 2008 (un peu plus de six semaines après l’intervention de sauvetage du 3 octobre 2008), de fusionner FBN et ABN AMRO N, il ne peut le faire que parce qu’il vient de sauver les deux sociétés de la faillite. En d’autres termes, dans un scénario contrefactuel sans l’intervention du 3 octobre 2008, la mise en œuvre de la concentration n’aurait pas pu avoir lieu, car les deux sociétés auraient disparu ou elles auraient été présentes uniquement sous une forme très réduite qui aurait donné naissance à une entité issue de la concentration beaucoup plus petite et moins intéressante, ce que l’État néerlandais admet également dans son plan de restructuration de décembre 2009 (voir considérant 78).
(238)
Toutes les mesures avaient pour objectif commun (II) de rétablir intégralement la viabilité de FBN et d’ABN AMRO N. Juste après les opérations intégrées du 3 octobre 2008, il était clair que l’État néerlandais avait simplement stabilisé la situation, avec d’importants problèmes attendant encore d’être réglés, imputables notamment à la séparation de chaque entité d’avec son ancienne société mère.
(239)
En outre, la concentration était une mesure nécessaire pour atteindre l’objectif commun de rétablissement intégral de la viabilité. Sur le plan individuel, la situation de financement de FBN était faible, car sa franchise de détail était relativement petite et dépendait largement du financement de gros (104). ABN AMRO N avait perdu d’importantes compétences en produits et une grande partie de son réseau international. Les deux sociétés étaient confrontées à des problèmes de fonctionnement liés notamment aux systèmes informatiques et à la gestion des impôts et des risques, et on ne savait pas non plus si elles disposaient d’une échelle suffisante dans toutes les activités dans lesquelles elles opéraient. L’État néerlandais a étudié plusieurs alternatives et a rapidement décidé qu’une concentration combinée à des augmentations supplémentaires des fonds propres était la meilleure façon de rétablir totalement la viabilité. Dans l’hypothèse d’une concentration, les activités de détail riches en dépôts d’ABN AMRO N compensaient la faiblesse de la situation de financement de FBN, tandis que FBN pouvait apporter une taille plus importante et des filiales internationales à ABN AMRO N. En outre, l’entité issue de la concentration se trouvait dans une meilleure position pour résoudre les problèmes pratiques et pouvait également profiter de nouvelles économies d’échelle. La concentration permettait d’éviter de reconstituer chaque entité séparément.
(240)
S’agissant de la situation des sociétés à la date de chaque mesure (III), la Commission note que la viabilité des sociétés n’a été rétablie qu’à partir du moment où toutes les mesures avaient été mises en œuvre. Elles n’étaient pas viables à un stade intermédiaire, par exemple le 21 novembre 2008, au moment où a été prise la décision de concentration. À cet égard, la Commission souligne qu’à la fin du mois de décembre 2008, et donc après la décision de concentration, FBN risquait de tomber en dessous des exigences minimales de fonds propres établies par le DNB, car elle avait dû accepter une dépréciation sur ABN AMRO N. ABN AMRO N figurait encore dans les comptes de FBN selon une valorisation qui ne correspondait plus à la réalité (105) après la valorisation utilisée dans la mesure X, et une réduction de valeur était donc devenue inévitable. Afin de remédier aux problèmes de fonds propres de FBN, l’État néerlandais a acquis ABN AMRO N auprès de FBN pour 6,5 milliards d’EUR et il a pris d’autres mesures de correction des fonds propres fin 2009 avec la conversion des capitaux Tier 2 en capitaux Tier 1 (voir considérant 121 et note de bas de page 52 de la présente décision). Les déclarations de l’État néerlandais, […] et […] confirment que FBN et ABN AMRO N étaient toujours confrontées à d’importants problèmes de viabilité après les opérations intégrées du 3 octobre 2008 (106).
(241)
La Commission note également que l’État néerlandais a présenté un plan de restructuration complet qu’une fois que toutes les mesures avaient été décidées, ce qui indique que la viabilité n’était totalement rétablie qu’à partir de ce moment-là. Au cours de la procédure, la Commission a demandé à plusieurs reprises un plan de restructuration détaillé (voir par exemple considérant 137), ce qui était indispensable pour évaluer si la viabilité d’une société ayant bénéficié d’une aide était totalement rétablie.
(242)
Le 4 décembre 2009, l’État néerlandais a présenté le plan de restructuration de décembre 2009, mais des éléments importants mentionnés dans la communication sur la restructuration manquaient encore dans ce premier plan, en particulier les projections financières dans le scénario le plus défavorable. Les compléments nécessaires ont été reçus le 23 mars 2010. L’État néerlandais a répondu aux précédentes demandes de plan de restructuration de la Commission en indiquant que la concentration entre FBN et ABN AMRO N jouait un rôle crucial dans la restructuration de ces sociétés. Selon lui, l’équipe de gestion de la transition du groupe ABN AMRO avait besoin de temps pour préparer un plan et ne pouvait pas avoir de vision complète de la future forme du groupe avant la mise en œuvre de la concentration.
6.1.3. Existence d’un avantage et conclusion sur l’existence d’une aide pour les mesures mises en œuvre après les opérations intégrées du 3 octobre 2008
(243)
La mesure Z était nécessaire pour éviter la chute des ratios de fonds propres de FBN en dessous des exigences de fonds propres réglementaires minimums.
(244)
Le problème de fonds propres de FBN était dû à la forte valorisation d’ABN AMRO N dans ses comptes. Les simulations contenues dans le rapport de contrôle préalable de […] montrent qu’une baisse de la valeur d’ABN AMRO N à 6,5 milliards d’EUR permettait d’obtenir un ratio de capitaux Tier 1 de 3,8 % et un ratio de fonds propres totaux de 7,6 % pour FBN (107). En d’autres termes, FBN risquait de tomber en dessous des ratios minimums réglementaires exigeant un ratio de fonds propres totaux minimum de 8 % (avec la moitié au maximum en capitaux Tier 2). Selon le rapport de […], la vente d’ABN AMRO N à l’État néerlandais pour un montant de 6,5 milliards d’EUR permettait de relever le ratio de capitaux Tier 1 et le ratio de fonds propres totaux de FBN à 7,8 % et 15,7 % respectivement, résolvant ainsi le problème de fonds propres de FBN et permettant à la société de rester sur le marché.
(245)
La mesure a donné à FBN un avantage sous la forme de capitaux qu’elle n’aurait pas pu trouver sur les marchés. La société ne pouvait pas non plus utiliser les profits sous-jacents générés en interne pour résoudre (en partie) le problème, notamment en raison de pertes subies en 2008 à cause de l’affaire Madoff, pour un montant de 922 millions d’EUR. Dès lors que FBN courait le risque de tomber en dessous des exigences de fonds propres minimums, la mesure a permis à la société de respecter les exigences réglementaires et de poursuivre ses activités.
(246)
La Commission est parvenue à la conclusion que l’achat d’ABN AMRO N par l’État néerlandais ne s’était pas déroulé dans les conditions du marché pour les raisons ci-après.
(247)
Un investisseur en économie de marché (108) ayant intérêt à acquérir ABN AMRO N en décembre 2008 aurait utilisé un prix du marché, tenant compte des conditions du marché à ce moment précis. Dans le rapport de […], l’État néerlandais disposait de deux valorisations: une valorisation «tout au long du cycle» de [5 - 9] milliards d’EUR, qui supposait une normalisation des marchés, et une valorisation «aux conditions actuelles du marché» de [4 - 6,5] milliards d’EUR, basée sur les conditions du marché aux premiers jours du mois d’octobre 2008 (109). Un investisseur en économie de marché aurait utilisé la valorisation «aux conditions actuelles du marché» comme point de départ.
(248)
En tout état de cause, une correction de la valorisation aux conditions actuelles du marché aurait été nécessaire afin de tenir compte de la dégradation de la situation du marché entre le 3 octobre 2008 (à savoir la date du rapport d’évaluation de […]) et la date à laquelle l’État néerlandais a effectivement décidé d’acquérir ABN AMRO N. Durant cette période, l’indice Euro Stoxx 50 avait chuté de 22,2 % et l’indice Euro Stoxx Banks de 45,3 %.
(249)
L’argument de l’État néerlandais selon lequel aucune correction n’était nécessaire au vu du profil de risque prudent d’ABN AMRO N (c’est-à-dire sans actifs toxiques, avec une bonne situation de financement, etc.) ne saurait être admis. La baisse du marché était généralisée, surtout au niveau des valeurs bancaires, indiquant que la situation n’était pas tant liée aux spécificités des valeurs qu’à l’aggravation des conditions du marché économique et financier et à l’augmentation consécutive des primes de risque requises. Dans ce contexte, il était nécessaire d’ajuster à la baisse la valorisation «aux conditions actuelles du marché» du 3 octobre 2008 afin d’obtenir une estimation raisonnable de la valeur d’ABN AMRO N au 14 décembre 2008. L’application des baisses de pourcentage observées pour les indices Euro Stoxx 50 et Euro Stoxx Banks (22,2 % et 45,3 %) donne une fourchette de prix du marché pour décembre 2008 comprise entre [2,2 - 3,6] milliards d’EUR et [3,1 - 5,1] milliards d’EUR (à savoir [4 - 6,5] milliards d’EUR diminués de 22,2 % et de 45,3 %) (110).
(250)
La Commission peut admettre, comme l’affirme les autorités néerlandaises, qu’une correction devait être opérée pour tenir compte du fait que l’État néerlandais n’a pas payé l’opération comptant. À la suite de la mesure Y2, l’État néerlandais est devenu le propriétaire de la dette émise par FBN, puis il a payé FBN pour l’achat d’ABN AMRO N en renonçant à une partie de cette dette pour une valeur nominale de 6,5 milliards d’EUR. Dès lors que la dette émise par d’autres banques se négociait sous le pair à cette époque, la Commission peut admettre que la valeur des titres de créance auxquels l’État néerlandais avait renoncé était également sous le pair. Selon les informations disponibles concernant le marché, la Commission peut accepter une correction de [10 - 30] % ou [0,65 - 1,95] milliard d’EUR. Cela reviendrait à un prix de transaction réel de [4,55 - 5,85] milliards d’EUR (6,5 milliards d’EUR moins [0,65 - 1,95] milliard d’EUR), au lieu de 6,5 milliards d’EUR (111).
(251)
Le montant de l’aide correspondant à la mesure Z serait donc égal à la différence entre le prix payé et la valeur sur le marché d’ABN AMRO N. Il serait donc compris entre [0 - 2,75] milliards d’EUR ([4,55 - 5,85] milliards d’EUR moins [3,1 - 5,1] milliards d’EUR) et [0,95 - 3,65] milliards d’EUR ([4,55 - 5,85] milliards d’EUR moins [2,2 - 3,6] milliards d’EUR).
(252)
La Commission ne voit aucun fondement aux affirmations de l’État néerlandais selon lesquelles sa valorisation de 6,5 milliards d’EUR était corroborée de façon convaincante par l’approbation des autres membres du consortium et par un rapport de […]. Surpayer ABN AMRO N n’avait aucun impact sur les autres membres du consortium, ce qui veut dire que leur approbation pour la vente n’était pas une approbation de la valorisation elle-même. Il n’existe aucune indication montrant que les membres du consortium ont eux-mêmes réalisé une autre évaluation. La lettre de […] n’étaye pas non plus les déclarations de l’État néerlandais. […] a simplement vérifié la méthode et le processus et son bref rapport ne saurait être considéré comme un exercice de valorisation crédible. Le rapport de […] a également utilisé comme base le prix payé par l’État néerlandais pour FBN et ABN AMRO N le 3 octobre 2008. Comme indiqué plus haut, l’opération du 3 octobre 2008 n’est pas une opération basée sur le marché. Une opération incluant une aide ne peut être utilisée pour calculer un prix du marché.
(253)
Le rapport des experts travaillant pour les actionnaires de Fortis SA/NV n’appuie pas non plus l’hypothèse selon laquelle l’État néerlandais n’aurait pas surpayé son acquisition. Ce rapport n’est qu’une analyse secondaire des valorisations et des méthodes de valorisation employées durant le processus, et non un nouvel exercice de valorisation. En outre, le rapport doit être replacé dans son contexte. Les actionnaires de Fortis SA/NV craignaient d’avoir reçu un prix trop faible pour les actifs acquis par l’État néerlandais et le rapport concerne principalement cette affirmation, à savoir que l’État néerlandais a payé un prix trop bas. Pour finir, il convient également de mentionner que les sections auxquelles se réfère l’État néerlandais ne disent rien sur ABN AMRO N en particulier, mais se rapportent uniquement à l’ensemble global des actifs acquis par l’État néerlandais.
(254)
Il faut donc en déduire que la mesure Z constitue une aide d’État en faveur de FBN, car elle a lui a apporté des capitaux qui lui ont permis de se maintenir sur le marché. Le montant de l’aide identifié est compris entre [0 - 2,75] milliards d’EUR et [0,95 - 3,65] milliards d’EUR.
(255)
La Commission est parvenue à la conclusion qu’il relevait de la responsabilité de l’État néerlandais, et non de celle d’ABN AMRO N, de combler le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z. L’État néerlandais était lié par les termes du pacte CSA depuis le 3 octobre 2008. Par conséquent, il était soumis à l’obligation de mettre en œuvre la scission d’ABN AMRO Holding selon les termes décrits dans le pacte CSA. Étant donné que l’organisme de surveillance financière n’autoriserait le lancement de la scission que lorsque les problèmes de fonds propres d’ABN AMRO Z seraient réglés, l’État néerlandais et les autres membres du consortium n’avaient pas d’autre choix que de combler le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N a seulement fait office d’intermédiaire dans un montage destiné à fournir à ABN AMRO Z, qui n’avait aucune activité opérationnelle, les fonds propres nécessaires.
(257)
La Commission n’a trouvé aucun élément de preuve d’une aide indirecte en faveur d’ABN AMRO N. Les explications de l’État néerlandais ont confirmé que toutes les opérations financières importantes entre ABN AMRO Z et ABN AMRO N ont eu lieu selon les conditions du marché ou avant l’intervention de l’État du 3 octobre 2008.
(258)
Comme indiqué au considérant 110, le CRI a été maintenu en place après la scission entre ABN AMRO II et ABN AMRO Bank dans le but de couvrir la marge prudentielle de 500 millions d’EUR et les coûts d’intégration de 1,2 milliard d’EUR, tandis que les liquidités provenant des instruments MCS ont été injectées dans ABN AMRO Z. Ainsi, à compter de la date de la scission entre ABN AMRO II et ABN AMRO Bank (à savoir le 6 février 2010) (jusqu’à la fin du CRI en octobre 2010), le CRI a constitué une aide d’État en faveur d’ABN AMRO II, tandis que la somme de 1,7 milliard d’EUR de MCS, dont le produit a été transféré à ABN AMRO Z, a cessé d’être une aide en faveur d’ABN AMRO N/ABN AMRO II à la même date. Ces modifications ne changent rien à l’ampleur de l’aide, mais seulement aux instruments par lesquels l’aide a été octroyée et sa durée. Ce changement de forme ne soulève aucune question à examiner dans la suite de la présente décision.
(259)
Par conséquent, il faut en conclure que la mesure A ne constitue pas une aide d’État. En vertu du pacte CSA, l’État néerlandais, en tant que successeur de Fortis SA/NV, était soumis à l’obligation contractuelle de combler le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z. De ce fait, la mesure ne représente pas un avantage sélectif pour ABN AMRO N et ne la décharge pas de coûts qu’elle aurait normalement dû supporter.
(260)
Dès lors que le CRI ne suffisait pas pour couvrir le déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z, l’État néerlandais a dû injecter des capitaux supplémentaires par le biais d’une MCS. Les explications fournies concernant la mesure A s’appliquent également à la mesure B1.
(261)
Il faut donc en conclure que la mesure B1 ne constitue pas une aide d’État, puisque le financement du déficit de fonds propres d’ABN AMRO Z était une obligation de l’État néerlandais en vertu du pacte CSA et n’a pas apporté d’avantage sélectif à ABN AMRO N.
(262)
La totalité de la somme de 1,08 milliard d’EUR (à savoir les mesures B2 et B3 combinées) inclut les coûts de scission généraux de 480 millions d’EUR, 90 millions d’EUR de coûts liés à la mise en place d’un guichet de marché monétaire et une marge prudentielle de 500 millions d’EUR. Il est important de faire la distinction entre la marge prudentielle de 500 millions d’EUR et les autres coûts liés à la scission de 580 millions d’EUR.
(263)
S’agissant des autres coûts liés à la scission, la Commission reconnaît que le pacte CSA obligeait l’État néerlandais à procéder à la scission d’ABN AMRO Holding en trois parties distinctes, conformément aux directives du pacte. En d’autres termes, les coûts de scission sont la conséquence des obligations contractuelles du pacte CSA pour l’État néerlandais en tant que successeur de Fortis SA/NV. Sur une base nette, ABN AMRO N n’aura pas une meilleure situation en termes de fonds propres grâce à cette mesure, puisque l’État néerlandais injecte des capitaux qui sont immédiatement absorbés par les coûts de scission.
(264)
Toutefois, ce raisonnement ne tient pas pour ce qui concerne la marge prudentielle de 500 millions d’EUR, puisqu’il n’existait aucune obligation contractuelle imposant à l’État de prévoir cette marge. Si l’État néerlandais n’avait pas apporté cette aide, ABN AMRO N aurait été dans une situation financière encore pire et elle aurait été obligée de réduire ses APR, par exemple, pour libérer des capitaux. En d’autres termes, la marge prudentielle représente un avantage sélectif qui a permis d’améliorer la position concurrentielle d’ABN AMRO N par rapport à un scénario dans lequel la mesure n’aurait pas été mise en œuvre.
(265)
Par conséquent, il faut en conclure que, si les coûts de scission généraux ne constituent pas une aide d’État, la marge prudentielle de 500 millions d’EUR (c’est-à-dire une partie de la mesure B3) en est une. Elle procure à ABN AMRO N des capitaux supplémentaires et représente un avantage sélectif.
(266)
La Commission note qu’il n’existait aucune obligation contractuelle ni économique d’opérer une concentration entre FBN et ABN AMRO N au moment de l’acquisition de ces sociétés par l’État néerlandais. La division en charge de la gestion d’actifs d’ABN AMRO N avait en effet été intégrée dans Fortis Bank SA/NV, mais cette division n’est pas une activité indispensable pour les banques, car de nombreuses autres banques se procurent leurs produits de gestion d’actifs auprès de prestataires externes spécialisés. C’est l’État néerlandais lui-même qui a décidé, le 21 novembre 2008, de fusionner ABN AMRO N et FBN, car il a préféré cette option à d’autres possibilités de restructuration, par exemple une stratégie de fonctionnement autonome pour les deux banques, la vente rapide de l’une ou des deux sociétés ou la vente rapide de filiales importantes.
(267)
FBN et ABN AMRO N ne pouvaient pas payer toutes seules les coûts d’intégration initiaux de la concentration. La Commission note que l’État néerlandais a défendu la concentration en public en déclarant que «les deux banques sont plus fortes ensemble que séparément» (112). En effet, la concentration devait générer d’importants avantages sous la forme de synergies (estimées à 1,1 milliard d’EUR par an avant impôts) et permettre d’obtenir une meilleure position concurrentielle (par exemple parts de marché plus élevées, meilleure base de financement, etc.).
(268)
Pour profiter des bénéfices de la concentration, FBN et ABN AMRO N devaient encourir toute une série de coûts (à savoir des coûts liés aux mesures correctives pour la concentration et des coûts d’intégration). L’État néerlandais a payé ces coûts au moyen d’une recapitalisation (à un moment où il était devenu difficile de trouver des capitaux disponibles), alors que FBN et ABN AMRO N en ont récolté tous les bénéfices. Par conséquent, il s’agit d’un net avantage pour FBN et ABN AMRO N.
(269)
Selon l’État néerlandais, la concentration présente une valeur actuelle nette positive (113). Cependant, comme on l’a déjà vu en détail aux considérants 235 à 242, les mesures B4 et B5 font suite à d’autres aides d’État et s’inscrivent dans le cadre d’un plan de restructuration plus large, de sorte que le PIEM ne s’applique pas.
(270)
Par conséquent, il faut en conclure que les mesures B4 et B5 constituent effectivement des aides d’État de 300 millions d’EUR et 1,2 milliard d’EUR respectivement. Elles procurent à FBN et ABN AMRO N un avantage sélectif en leur apportant des capitaux.
(271)
La mesure C apporte à FBN des capitaux qui lui ont permis de se conformer aux exigences réglementaires minimales de l’organisme de surveillance financière. Si l’État néerlandais n’avait pas converti ses capitaux Tier 2 en capitaux Tier 1, FBN aurait dû cesser ses activités ou aurait été obligée de chercher d’autres solutions, comme la réduction de ses APR pour libérer des capitaux Tier 1. Grâce à la mesure, FBN a finalement reçu plus de capitaux et s’est retrouvée dans une position concurrentielle plus solide que dans un scénario «sans aide».
(272)
L’État néerlandais a converti les titres de créance Tier 2 d’une valeur nominale de 1,35 milliard d’EUR en une somme équivalente de capitaux Tier 1. Cette conversion a généré les mêmes flux de trésorerie que dans un scénario dans lequel FBN aurait racheté au pair les instruments Tier 2 détenus par l’État, puis opéré une augmentation de capital du même montant. Par analogie avec le considérant 250, la Commission peut admettre que la valeur du marché des titres de créance auxquels l’État néerlandais a renoncé se situait sous le pair. Compte tenu des décotes d’instruments similaires de banques comparables, une décote de [135 - 405] millions d’EUR (ou [10 - 30] %) était justifiée. Autrement dit, FBN a indirectement payé un excédent de [135 - 405] millions d’EUR à l’État néerlandais en rachetant implicitement les instruments au pair. Le montant de l’aide serait donc de [0,945 - 1,215] milliard d’EUR et non de 1,35 milliard d’EUR.
(273)
L’affirmation de l’État néerlandais selon laquelle la mesure est conforme au PIEM ne saurait être acceptée. La mesure fait suite à d’autres mesures touchées par les aides d’État, comme indiqué aux considérants 235 à 242, de sorte que le PIEM ne s’applique pas.
(274)
Il faut donc en déduire que la mesure C constitue une aide d’État d’un montant de [0,945 - 1,215] milliard d’EUR, puisqu’elle procure à FBN un avantage sous forme de capitaux supplémentaires.
(275)
S’agissant des paiements aux autres membres du consortium, la Commission a conclu que les paiements faisaient effectivement partie des obligations liées au pacte CSA. Les membres du consortium s’attendaient à ce que des problèmes imprévus apparaissent au cours du processus de scission et le pacte CSA décrit les procédures à employer pour les régler. La Commission n’a trouvé aucun élément de preuve montrant que les paiements de l’État néerlandais aux autres membres du consortium auraient conduit à un transfert supplémentaire d’actifs nets à ABN AMRO N ou procuré un autre avantage quelconque à la société.
(276)
Il faut donc en conclure que la mesure D ne constitue pas une aide d’État, puisqu’il s’agit d’une obligation de l’État néerlandais en vertu du pacte CSA et non d’ABN AMRO N. La mesure n’a procuré aucun avantage sélectif à ABN AMRO N.
(277)
La Commission est parvenue à la conclusion que les engagements croisés sont dans une large mesure liés au contexte particulier de la scission d’ABN AMRO N avec sa société mère ABN AMRO Bank (aujourd’hui RBS NV). En vertu du droit des entreprises néerlandais, la Deutsche Bank, en tant qu’acheteur de New HBU, reste redevable des dettes d’ABN AMRO Bank si cette dernière ne s’acquitte pas de ses obligations. Par conséquent, la Deutsche Bank souhaite être indemnisée au titre du risque encouru vis-à-vis d’ABN AMRO Bank. Si ABN AMRO N n’avait pas été séparée d’ABN AMRO Bank, ces engagements croisés entre New HBU et ABN AMRO Bank n’auraient pas existé. L’État néerlandais apporte donc une garantie sur un engagement croisé existant exclusivement en raison de la séparation d’ABN AMRO N. Il ne fournit pas de garantie sur l’engagement croisé entre New HBU et ABN AMRO N.
(278)
Il faut donc en conclure que l’on peut admettre que la mesure E ne constitue pas une aide d’État, puisque la scission entre ABN AMRO N et ABN AMRO Bank est une obligation de l’État néerlandais en vertu du pacte CSA.
6.1.4. Quantification de l’aide d’État
(279)
Le groupe ABN AMRO (ou FBN et ABN AMRO N avant la concentration) a bénéficié d’une aide à la recapitalisation comprise entre 4,2 milliards d’EUR et 5,45 milliards d’EUR. Ce montant représente une fourchette de 2,75 à 3,5 % par rapport aux actifs pondérés en fonction des risques du groupe ABN AMRO.
(280)
La Commission note que FBN a également bénéficié d’une aide de trésorerie d’un montant très important, tant en termes relatifs qu’en termes absolus.
Tableau 5
Aide d’État: tableau récapitulatif de l’aide à la recapitalisation et de l’aide de trésorerie
Aide à la recapitalisation
(tous les chiffres sont en milliards d’EUR)
Aide d’État mini.
Aide d’État maxi.
APR de l’entité combinée FBN-ABN AMRO N
% mini. des APR
% maxi. des APR
Mesure Z: acquisition de AA par l’État néerlandais auprès de FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Mesure B3: coûts de scission (marge prudentielle)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Mesure B4: déficit de fonds propres lié à la vente de HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Mesure B5: coûts d’intégration
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Mesure C: conversion Tier 2 == Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Total de l’aide à la recapitalisation
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Financement/Aide de trésorerie
Mesure Y1: facilité de trésorerie à court terme
45
Mesure Y2: prêts à long terme
7,9
Émission de nouveaux titres de créance garantis dans le cadre du système de garantie néerlandais
18,8
Total financement/aide de trésorerie
71,7 (ou 52,9 avec correction pour double comptabilisation) (116)
6.2. Compatibilité des différentes mesures d’aide
(281)
L’article 107, paragraphe 3, point b), du traité habilite la Commission à déclarer une aide compatible avec le marché intérieur si elle est destinée «à remédier à une perturbation grave de l’économie d’un État membre». Concernant l’économie néerlandaise, le risque de perturbation grave a été confirmé dans les différentes autorisations accordées par la Commission pour les mesures entreprises par les autorités néerlandaises pour lutter contre la crise financière, notamment le système de garantie.
(282)
À cet égard, il est toutefois important de souligner que le Tribunal de première instance a insisté sur le fait que l’article 107, paragraphe 3, point b), du traité devait s’appliquer de manière restrictive (117), c’est-à-dire que la perturbation en question doit affecter l’ensemble de l’économie de l’État membre concerné, et pas seulement celle d’une de ses régions ou parties de territoire. La Commission note qu’ABN AMRO N et FBN sont des banques néerlandaises de premier plan avec un réseau d’agences étendu sur tout le territoire et des positions de leader sur le marché dans une vaste série de segments du marché néerlandais de la banque de détail et d’entreprise pour les PME. Dans le contexte de diverses incertitudes autour de la reprise après la crise financière et économique mondiale, la cessation d’activité de ces banques créerait une grave perturbation de l’économie néerlandaise; par conséquent, l’aide d’État du gouvernement néerlandais peut être examinée à la lumière de l’article 107, paragraphe 3, point b), du traité.
(283)
La Commission fixe davantage de détails concernant la compatibilité des mesures spécifiques dans la communication bancaire, dans la communication sur la recapitalisation et dans la communication sur les actifs dépréciés, ainsi que concernant la restructuration requise dans la communication sur la restructuration.
(284)
Les différentes mesures doivent être analysées par rapport aux communications correspondantes de la Commission. L’instrument d’allègement des fonds propres ne couvre pas les actifs dépréciés et constitue de fait un substitut à une mesure de recapitalisation. Les principes généraux qui régissent la communication sur les actifs dépréciés doivent cependant s’appliquer également pour que l’instrument d’allègement des fonds propres soit compatible avec le marché intérieur. Pour pouvoir assurer des conditions équitables, la Commission devait vérifier si le CRI n’était pas employé pour transférer à l’État les pertes escomptées sur le portefeuille. La mesure A devait également contenir suffisamment d’incitations à la sortie et, en cas de dégradation de la situation économique, ABN AMRO N devait toujours prendre en charge une partie des pertes au moyen d’une tranche verticale. Les mesures de trésorerie (mesures Y1 et Y2) devraient être appréciées au regard de la communication bancaire et les mesures de recapitalisation (et plus particulièrement les mesures Z, B4 et B5 ainsi que la marge prudentielle de 500 millions d’EUR faisant partie des mesures B3 et C) au regard de la communication sur la recapitalisation.
6.2.1. Compatibilité des mesures Y1 et Y2 avec la communication bancaire
(285)
Pour être conformes à la communication bancaire, les mesures Y1 et Y2 devaient être ciblées, proportionnées et conçues de façon à éviter des distorsions de concurrence indues.
(286)
La Commission réitère la conclusion énoncée au considérant 51 de la décision du 8 avril 2009, qui indique que la mesure consistant à rompre tous les liens entre FBN et sa société mère soumise à des contraintes de trésorerie, Fortis SA/NV, était nécessaire pour protéger FBN des difficultés importantes que rencontrait à l’époque sa société mère. Par conséquent, les mesures peuvent être considérées comme étant ciblées pour procéder au sauvetage de FBN.
(287)
Les mesures Y1 et Y2 devaient aussi être proportionnées et ne pas provoquer de distorsions de concurrence indues. Sur ce point, la Commission salue le système de tarification mis en place par l’État néerlandais, qui visait à créer des conditions équitables par rapport au système de garantie (voir considérant 169). S’agissant des systèmes de garantie, la Commission n’a cessé de demander aux États membres de facturer une prime d’au moins 50 points de base pour les garanties d’une durée supérieure à 3 mois (et inférieure ou égale à 12 mois). La Commission a constaté que l’État néerlandais n’avait pas systématiquement demandé le taux EURIBOR + 50 points de base pour les prêts de durée supérieure à trois mois. Par conséquent, la Commission ne peut déclarer la mesure Y1 compatible avec le marché intérieur que si un paiement rectificatif de 18,2 millions d’EUR est réalisé afin de garantir que les prêts ayant une maturité supérieure à trois mois sont effectivement rémunérés au taux EURIBOR + 50 points de base. La Commission note avec satisfaction que toutes les facilités de trésorerie ont été remboursées et ont pris fin en juin 2009.
(288)
S’agissant de la mesure Y2, la Commission note que dès lors que l’État néerlandais n’a pas modifié le taux d’intérêt et la maturité des prêts, FBN a bénéficié de prêts relativement bon marché, ce qui pouvait fausser la concurrence. Par conséquent, la Commission ne peut déclarer la mesure compatible avec la communication bancaire que si toutes les conditions fixées plus loin dans la présente décision, et plus précisément les mesures destinées à limiter les distorsions de concurrence, sont correctement mises en œuvre.
6.2.2. Compatibilité des mesures Z, B3 (500 millions d’EUR), B4, B5 et C avec la communication sur la recapitalisation
(289)
La Commission est parvenue à la conclusion que les mesures en cause avaient été mises en place pour répondre à un véritable besoin et représentaient le minimum nécessaire pour rétablir complètement la viabilité des sociétés concernées.
(290)
S’agissant de la rémunération, la Commission note que l’État était déjà propriétaire de 100 % des actions ordinaires de FBN (et indirectement de 100 % d’ABN AMRO N). Toutes ces mesures étaient indispensables pour préserver la valeur de cette participation.
(291)
Le groupe ABN AMRO réalisera en 2013 un rendement des fonds propres d’environ […] %, ce qui signifie que grâce à toutes les interventions de l’État, une entité viable et rentable a été créée.
(292)
Toutes les valorisations disponibles du groupe ABN AMRO sont bien supérieures à la somme de l’aide contenue dans les mesures Z, B3, B4, B5 et C (à savoir entre 4,2 et 5,45 milliards d’EUR). L’État néerlandais recevra donc une rémunération appropriée sur l’aide accordée à ABN AMRO N et FBN (118).
(293)
Compte tenu de ce qui précède, la Commission conclut que les mesures Z, B3, B4, B5 et C sont compatibles avec la communication sur la recapitalisation si les conditions fixées plus loin dans la présente décision sont correctement mises en œuvre.
6.2.3. Compatibilité de l’instrument d’allègement des fonds propres avec les principes établis dans la communication sur les actifs dépréciés
(294)
La Commission reconnaît que l’instrument d’allègement des fonds propres mis en place par l’État néerlandais diffère des mesures classiques concernant les actifs dépréciés examinées dans d’autres affaires. Alors que les autres mesures concernant les actifs dépréciés visaient à décharger les banques des actifs dépréciés, le portefeuille protégé par le CRI est un portefeuille de prêts hypothécaires néerlandais classique, dont ni ABN AMRO N ni les experts externes ne prévoient une dégradation significative des performances.
(295)
La Commission note qu’une recapitalisation traditionnelle au niveau d’ABN AMRO N n’était pas opportune pour l’État néerlandais, car la société n’était pas une entité juridique distincte à ce moment précis et l’État néerlandais n’aurait pas été en position de cantonner sa dotation en capital, ce qui aurait pu avoir des conséquences négatives, en particulier dans des situations de crise. En outre, les instruments d’allègement des fonds propres privés n’étaient pas envisageables étant donné l’ampleur de l’opération et les questions complexes liées à la scission d’ABN AMRO Bank NV, la société mère d’ABN AMRO N et ABN AMRO Z.
(296)
Dans ce contexte particulier, la Commission concède que le CRI représente plutôt une alternative à une augmentation de capital classique plutôt qu’une protection contre des actifs toxiques et qu’il s’agit donc d’une mesure nécessaire et raisonnablement ciblée pour résoudre le problème de fonds propres spécifique d’ABN AMRO Z.
(297)
Malgré le fait que la mesure est principalement une mesure de substitution à une recapitalisation, elle doit être cohérente avec les autres systèmes d’allègement des fonds propres, protégeant ainsi le marché intérieur comme indiqué au considérant 284.
(298)
La Commission est parvenue à la conclusion que l’État néerlandais avait apporté suffisamment de preuves pour démontrer que la valorisation a été telle que c’est ABN AMRO N ou son successeur légal qui supportera les pertes escomptées. Les données du marché (en particulier les rapports de notation), les données historiques et les éléments de preuve récents d’ABN AMRO N démontrent que la première tranche annuelle de pertes de 20 points de base suffirait à couvrir les pertes escomptées.
(299)
La rémunération versée par ABN AMRO N n’est pas inférieure à celle requise par la communication sur les actifs dépréciés et la communication sur la recapitalisation. Cette rémunération implique qu’ABN AMRO N paiera 10 % sur les fonds propres sauvés par l’opération à la suite de la réduction des APR. Ce taux est plutôt favorable par rapport aux taux minimums fixés au point 27 de la communication sur la recapitalisation. Compte tenu de la rémunération relativement élevée, la tranche verticale de 5 % et les mécanismes de reprise peuvent être considérés comme conformes au point 24 et à la note 15 de la communication sur les actifs dépréciés.
(300)
La mesure À contient également des incitations suffisantes à la sortie. Les clauses de remboursement anticipé décrites au considérant 107 indiquent qu’il est facile pour ABN AMRO N (ou aujourd’hui le groupe ABN AMRO) de mettre un terme à la mesure. En outre, la tarification est telle que la mesure devient de plus en plus onéreuse avec le temps. Les termes du contrat impliquent que la tarification ne sera pas ajustée lorsque le groupe ABN AMRO aura commencé à calculer ses exigences en matière de fonds propres sur la base de Bâle II. Cette absence d’ajustement fera diminuer l’effet d’allègement des fonds propres de la mesure alors que la prime de garantie ne baissera pas. De plus, la première tranche de pertes est calculée sous forme de pourcentage de la valeur du portefeuille de départ, de sorte que la première tranche de pertes en pourcentage du portefeuille en cours (à savoir le portefeuille de départ corrigé pour notamment tenir compte des remboursements) va progressivement augmenter avec le temps.
(301)
Compte tenu des caractéristiques du CRI, ainsi que du plan de restructuration de décembre 2009 et du plan de restructuration actualisé de novembre 2010, tel que décrit à la section 2.3 de la présente décision, la Commission considère que la mesure A est compatible avec les principes généraux de la communication sur les actifs dépréciés et avec les principes du marché intérieur, comme indiqué au considérant 284.
(302)
Le fait que le CRI a été remboursé de façon anticipée par le groupe ABN AMRO peu de temps après la mise en application des exigences de Bâle II confirme ex post l’analyse effectuée aux considérants 294 à 301.
6.3. Appréciation de l’aide, du plan de restructuration de décembre 2009 et du plan de restructuration actualisé de novembre 2010 dans le cadre de la communication sur la restructuration
(303)
Compte tenu de l’ampleur et du montant de l’aide décrits dans les précédents paragraphes, et en particulier du fait que l’aide à la recapitalisation dépasse 2 % des APR, la Commission estime qu’une restructuration en profondeur est requise, conformément au point 4 de la communication sur la restructuration.
6.3.1. Viabilité
(304)
Un plan de restructuration doit démontrer que la stratégie de la banque est fondée sur un concept cohérent et prouver que la banque a renoué avec la viabilité à long terme sans aide de l’État.
(305)
Conformément à la conclusion déjà donnée dans la décision du 5 février 2010, les modèles d’entreprise de FBN et d’ABN AMRO N ne s’appuyaient pas sur une prise de risque excessive et des pratiques de prêts intenables. Toutefois, les deux entités ont été fragilisées et laissées sans moyens d’action dans certains secteurs clés à la suite de la scission de leurs sociétés mères respectives. Après l’éclatement de sa société mère, ABN AMRO N disposait d’un accès médiocre aux sociétés plus importantes, elle n’avait plus de réseau international et plusieurs produits et équipements informatiques lui faisaient défaut. FBN avait également été lourdement affectée par la séparation d’avec sa société mère et son financement reposait majoritairement sur les marchés de gros. Le plan de restructuration de décembre 2009 du groupe ABN AMRO (et le plan de restructuration actualisé de novembre 2010) montre que l’intégration d’ABN AMRO N et de FBN réduit considérablement les faiblesses de chacun des deux entités. La concentration de FBN et ABN AMRO N a permis de répondre à certaines de ces inquiétudes. La franchise importante d’ABN AMRO N dans la banque de détail et la banque privée était riche en dépôts, ce qui a créé un meilleur profil de financement pour le groupe intégré, tandis que FBN réglait une partie du problème d’accès à un réseau international pour ABN AMRO N; ensemble, les deux groupes ont été mieux armés pour résoudre notamment les problèmes liés aux systèmes informatiques (autrement dit, ils n’ont pas été obligés de reconstituer chacun de leur côté séparément une plate-forme informatique et d’autres outils de support).
(306)
Les projections financières montrent qu’à l’issue de la période de restructuration, l’entité issue de la concentration devrait être capable de couvrir ses coûts et de réaliser un rendement des fonds propres acceptable d’environ […] %. Même en cas de crise, la société continuera de faire des bénéfices, tandis que ses ratios d’adéquation des fonds propres resteront au-dessus des seuils minimums réglementaires. De ce fait, la marge de fonds propres de la société semble suffisamment élevée, après les interventions répétées de l’État, pour résister aux futures situations de crise sans devoir se tourner à nouveau vers l’État.
(307)
Comme le montrent les chiffres du second semestre 2008 et du premier semestre 2009, il est d’une importance cruciale de générer des produits d’intérêts nets suffisamment élevés pour créer une société totalement viable. Par conséquent, le plan de restructuration de décembre 2009 et le plan de restructuration actualisé de novembre 2010 peuvent être déclarés compatibles avec les exigences en matière de viabilité de la communication sur la restructuration uniquement à la condition que le groupe ABN AMRO s’efforce de générer les produits d’intérêts nets actualisés indiqués dans le plan de restructuration de novembre 2010. Le groupe ABN AMRO devra faire rapport de ses progrès à la Commission à intervalles réguliers, au moins tous les trimestres. Si le groupe ABN AMRO constate des divergences par rapport à ces projections, il devra immédiatement prendre des mesures correctives.
(308)
Un plan de restructuration doit contenir des projections avec la ventilation nécessaire et la restructuration requiert également le désengagement d’activités qui demeureraient structurellement déficitaires à moyen terme (119). Au considérant 120 de la décision du 5 février 2010, la Commission doutait que les problèmes de viabilité de la division Prime Fund Solutions, qui avait subi des pertes importantes liées à l’affaire Madoff en 2008, aient été traités de manière adéquate. Cette question a été résolue en vendant PFS au Crédit Suisse (voir aussi considérant 74). Les projections détaillées au niveau des divisions montrent que toutes les divisions contribuent positivement aux résultats, aussi bien dans un scénario de référence qu’en situation de crise. Par conséquent, la Commission peut conclure qu’il n’y a pas d’autres divisions souffrant de problèmes de rentabilité structurelle et, à la lumière de cette conclusion, aucune autre cession n’est nécessaire pour améliorer la viabilité de la société.
6.3.2. Répartition des charges/minimum nécessaire
(309)
Un plan de restructuration doit clairement montrer que l’aide est restée limitée au minimum nécessaire. Les coûts liés à la restructuration sont supportés non seulement par l’État, mais également au maximum par ceux qui ont investi dans la banque. Autrement dit, la banque et ses actionnaires doivent contribuer à la restructuration autant que possible au moyen de ressources propres. Les aides à la restructuration doivent être limitées à la couverture des coûts nécessaires au recouvrement de la viabilité. Cela signifie qu’une entreprise ne doit pas bénéficier de ressources publiques qui pourraient être utilisées pour financer des activités qui sont susceptibles de provoquer des distorsions sur le marché et qui ne sont pas liées au processus de restructuration, comme par exemple des acquisitions (120).
(310)
La communication sur la restructuration rappelle qu’une interdiction de réaliser des acquisitions est nécessaire pour que l’aide reste limitée au minimum nécessaire. Le point 23 de la communication sur la restructuration indique explicitement «qu’une entreprise ne doit pas bénéficier de ressources publiques qui pourraient être utilisées pour financer des activités qui sont susceptibles de provoquer des distorsions sur le marché et qui ne sont pas liées au processus de restructuration. Ainsi, par exemple, l’acquisition de participations dans d’autres entreprises ou la réalisation de nouveaux investissements ne peuvent être financés au moyen d’aides d’État, à moins qu’un tel financement ne soit essentiel au rétablissement de la viabilité de l’entreprise concernée».
(311)
La communication sur la restructuration associe également interdiction des acquisitions et distorsions de concurrence. Aux points 39 et 40, elle explique que «[l]es aides d’État ne peuvent pas être utilisées au détriment de concurrents qui ne bénéficient pas d’un appui similaire des pouvoirs publics» et que «les banques ne devraient pas utiliser les aides d’État pour acquérir des entreprises concurrentes. Cette condition doit être applicable pendant au moins trois ans et peut être maintenue jusqu’à la fin de la période de restructuration en fonction de la portée, du montant et de la durée de l’aide».
(312)
Conformément au point 40 de la communication sur la restructuration, l’aide peut être déclarée compatible uniquement à la condition que le groupe ABN AMRO applique rigoureusement une interdiction d’acquisition (121) durant les trois ans suivant la date de la présente décision. L’interdiction devra être étendue si l’État néerlandais continue de détenir plus de 50 % du groupe ABN AMRO au bout de trois ans. L’interdiction d’acquisition ne doit néanmoins pas se prolonger au-delà de cinq ans. Si une partie de l’aide a déjà été remboursée, certaines mesures (en particulier les mesures Z et C) ne peuvent pas être remboursées par la banque en raison de la forme sous laquelle elles ont été accordées (autre que sous la forme d’un titre de créance hybride). La fin de la détention par l’État permet d’estimer le moment où l’avantage dérivé de l’aide prendra fin.
(313)
La Commission note que le plan de restructuration de décembre 2009 (complété par les projections financières dans le cas le plus défavorable du 23 mars 2010) indique déjà que le groupe ABN AMRO est devenu une entité viable qui devrait générer un rendement des fonds propres acceptable et qui devrait même réaliser des profits convenables dans les conditions économiques les plus défavorables. Le plan de restructuration actualisé de novembre 2010 confirme cette analyse. Ce rétablissement de la viabilité ne dépend pas d’acquisitions. Par conséquent, une interdiction d’acquisition ne va pas à l’encontre du rétablissement de la viabilité.
(314)
La Commission considère que, conformément au point 26 de la communication sur la restructuration, une interdiction des coupons hybrides et une interdiction du remboursement anticipé d’instruments hybrides sont inévitables (122). Dans le contexte de la restructuration, les mesures qui diminuent le montant total des fonds propres ne sont pas compatibles avec l’objectif de répartition des charges et l’exigence relative au minimum nécessaire.
(315)
Comme indiqué au point 26 de la communication sur la restructuration, les banques «ne devraient toutefois pas utiliser les aides d’État pour rémunérer leurs fonds propres (capital et emprunts subordonnés) lorsque leurs activités ne génèrent pas de bénéfices suffisants». Un examen détaillé du plan de restructuration de décembre 2009 du groupe ABN AMRO (et du plan de restructuration actualisé de novembre 2010) permet à la Commission de conclure qu’en deux ans environ, le groupe ABN AMRO devrait avoir retrouvé sa viabilité, comme le montre un rendement des fonds propres convenable autour de […] % pour 2012 et 2013 respectivement. Dans ce contexte, une interdiction des coupons hybrides et une interdiction du remboursement anticipé d’instruments hybrides sur deux ans (123) semblent fournir une répartition appropriée des charges pour les actionnaires de la société (124). Par conséquent, l’aide peut être déclarée compatible uniquement à la condition qu’une interdiction portant sur les coupons hybrides et le remboursement anticipé d’instruments hybrides, telle que décrite en détail à l’article 8 de la partie opérationnelle de la présente décision, soit appliquée. Cette interdiction doit également s’appliquer aux détenteurs d’actions privilégiées FBNH afin de lever les doutes exprimés par la Commission au considérant 130 de la décision du 5 février 2010.
(316)
Dans les autres cas, les mesures de répartition des charges sont également nécessaires pour s’assurer que les banques sauvées portent la juste responsabilité des conséquences de leur comportement passé, de manière à créer des incitations appropriées pour leur attitude et celle des autres à l’avenir. Ce facteur est moins pertinent en l’espèce, car les problèmes de la société étaient liés dans une large mesure à l’ancienne société mère Fortis SA/NV (voir section 6.3.3 «Mesures destinées à limiter les distorsions de concurrence»). Par conséquent, il est également acceptable, du point de vue de la répartition des charges, de ne pas opérer de cessions majeures, à l’exception de la cession de PFS et Intertrust qui représentent conjointement […] % du produit d’exploitation total et […] % des APR.
6.3.3. Mesures destinées à limiter les distorsions de concurrence
(317)
S’agissant des mesures nécessaires pour limiter les distorsions de concurrence, la présente affaire comporte des caractéristiques atypiques.
(318)
Le point 28 de la communication sur la restructuration indique le type de distorsion de concurrence qui peut se produire lorsque l’aide d’État est octroyée pour promouvoir la stabilité financière en période de crise systémique: «Lorsque les banques se concurrencent sur la base de la qualité intrinsèque de leurs produits et services, celles qui accumulent des risques excessifs et/ou s’appuient sur des modèles commerciaux non viables perdront en définitive des parts de marché et devront peut-être se retirer du marché, tandis que des concurrents plus efficaces pourront étendre leurs activités sur les marchés en cause ou s’y implanter. Les aides d’État prolongent les distorsions de concurrence engendrées dans le passé par une prise de risques excessive et des modèles commerciaux non viables, en ce qu’elles soutiennent artificiellement le pouvoir de marché des bénéficiaires. Elles peuvent, de la sorte, engendrer un aléa moral pour leurs bénéficiaires, tout en affaiblissant les incitations, pour les non-bénéficiaires, à exercer une concurrence, à investir et à innover».
(319)
Comme indiqué dans la décision du 3 décembre 2008, les difficultés de Fortis SA/NV et de Fortis Bank SA/NV sont les conséquences d’une prise de risque excessive: i) Fortis Bank SA/NV a investi d’importantes sommes d’argent dans les crédits structurés et ii) Fortis SA/NV a décidé d’acheter ABN AMRO N à un prix très élevé. Pour autoriser l’aide à ces banques, la Commission exige une réduction significative de la présence sur le marché du bénéficiaire. À cet égard, la Commission note que Fortis SA/NV a été divisée en quatre: les actifs belges et internationaux du secteur des assurances font encore partie de la société cotée Fortis SA/NV (rebaptisée Ageas après l’effondrement de Fortis SA/NV); Fortis Bank SA/NV et BGL ont été acquises par BNP Paribas; l’État néerlandais a acquis FBN (y compris ABN AMRO N); et l’État néerlandais a également acquis les activités d’assurance néerlandaises (125). En d’autres termes, Fortis SA/NV a été divisée en petites entités et Fortis Bank SA/NV elle-même a été séparée en deux parties (126).
(320)
La Commission constate que les mesures en faveur de FBN et d’ABN AMRO N examinées dans la présente décision présentent des caractéristiques spécifiques qui diffèrent d’autres affaires de restructuration qu’elle a été amenée à traiter depuis le début de la crise actuelle, notamment celles de Fortis Bank SA/NV et Fortis SA/NV. En l’espèce, pour commencer, FBN et ABN AMRO N n’ont pas besoin d’une aide d’État parce qu’elles ont pris de mauvaises décisions de gestion. Par exemple, la nécessité d’une aide d’État ne provient pas de l’accumulation de risques excessifs dans leurs investissements ou leur politique de prêts, ni de la mise en œuvre d’une politique de tarification intenable. De même, les difficultés de Fortis SA/NV et Fortis Bank SA/NV n’étaient pas imputables à des politiques de prêts ou de tarification risquées dans des activités de banque de détail, banque privée ou banque commerciale, qui au contraire ont été rentables. Par conséquent, la Commission considère que l’aide en faveur de FBN et d’ABN AMRO N génère beaucoup moins de distorsions que l’aide accordée à des établissements financiers qui ont accumulé des risques excessifs. La Commission estime donc que d’autres cessions ne sont pas nécessaires.
(321)
Toutefois, il convient de s’assurer que l’aide d’État n’est pas utilisée par FBN et ABN AMRO N pour s’agrandir aux dépens de ses concurrents, par exemple en mettant une œuvre une politique de tarification intenable ou en acquérant d’autres établissements financiers. Si cela devait se produire, l’aide affaiblirait «les incitations, pour les non-bénéficiaires, à exercer une concurrence, à investir et à innover» et pourrait «mettre à mal les incitations en faveur des activités transfrontalières» en décourageant l’entrée sur le marché néerlandais.
(322)
L’aide d’État peut donc être déclarée compatible uniquement s’il existe des mesures suffisantes mises en place pour veiller à ce que l’aide d’État ne soit pas utilisée au détriment des concurrents, dont certains n’ont pas bénéficié d’un appui similaire des pouvoirs publics. Les conditions de concurrence entre les banques qui ont reçu l’aide des pouvoirs publics et les autres doivent rester équitables. Il faut également éviter que l’aide d’État n’affaiblisse les incitations, pour les non-bénéficiaires, à exercer une concurrence, à investir et à innover et ne crée des barrières à l’entrée qui pourraient mettre à mal les incitations en faveur des activités transfrontalières.
(323)
La communication sur la restructuration prévoit que la nature et la forme de ces mesures dépendront, premièrement, du montant de l’aide et des conditions et circonstances dans lesquelles elle a été accordée, et, deuxièmement, des caractéristiques du ou des marchés sur lesquels la banque bénéficiaire exercera des activités. Le montant de l’aide a été décrit dans la section 6.1.3 Quantification de l’aide d’État. Les conditions et circonstances spécifiques dans lesquelles elle a été accordée ont été évoquées au début de la présente section. Comme indiqué au point 32 de la communication sur la restructuration, la dimension et l’importance relative de la banque sur son ou ses marchés jouent également un rôle. Si la banque restructurée ne détient plus qu’une position limitée, il devrait être moins nécessaire d’imposer des mesures supplémentaires. Par conséquent, les conditions requises pour déclarer l’aide compatible sont principalement liées à la banque de détail et à la banque privée, puisque la société a déjà considérablement réduit sa présence dans la banque commerciale avec la cession de New HBU.
(324)
L’aide peut être déclarée compatible avec la communication sur la restructuration à la condition que le groupe ABN AMRO mette en œuvre les mesures décrites aux points 325 à 329.
(325)
Dans la banque de détail et la banque privée, l’aide peut être déclarée compatible à la condition que le groupe ABN AMRO ne devienne pas leader en matière de prix pour les produits normalisés d’épargne et de prêts hypothécaires. Conformément au point 44 de la communication sur la restructuration, le groupe ABN AMRO ne devrait pas offrir des conditions tarifaires que les concurrents ne bénéficiant pas d’aides d’État ne peuvent pas égaler.
(326)
Étant donné qu’une interdiction de leadership tarifaire risque d’être moins efficace dans les segments comportant de nombreux produits non normalisés, comme dans la banque privée aux Pays-Bas où une plainte spécifique a été déposée, une condition supplémentaire est requise conformément au point 44 de la communication sur la restructuration pour déclarer l’aide compatible. Le groupe ABN AMRO doit avoir pour objectif d’atteindre le niveau de produits d’intérêts nets présenté à la Commission le 8 novembre 2010. Le groupe ABN AMRO doit donc prendre les mesures appropriées dès lors qu’il constate qu’il est en dessous de ses projections, en particulier si cela est dû à de faibles marges d’intérêts.
(327)
Étant donné qu’une interdiction de leadership tarifaire est difficile à mettre en œuvre et à contrôler dans la banque privée, il est nécessaire de prendre d’autres mesures correctives plus appropriées pour assurer une concurrence effective, telles que des mesures favorisant l’entrée sur le marché, comme indiqué au point 44 de la communication sur la restructuration. À cet égard, une condition nécessaire pour déclarer l’aide compatible est que le groupe ABN AMRO mette en œuvre une mesure qui facilite le changement. Concrètement, le groupe ABN AMRO doit couvrir ses propres coûts administratifs, de transfert et de transaction pour ses clients de la division Private Banking NL, qui sont la conséquence directe de la fin de la relation de banque privée et du transfert des portefeuilles (127). Cette mesure devrait s’appliquer sur une période de deux mois consécutifs débutant le plus tôt possible, dans l’année suivant la date d’adoption de la décision au plus tard. Dès le début de la période de deux mois, la banque informera tous ses clients de banque privée de manière claire et explicite de la possibilité qui leur est offerte. Le groupe ABN AMRO devra également fournir à la Commission des preuves montrant que les transferts de clients sont exécutés en suivant la procédure normale et qu’il n’y a eu aucun retard dans le processus de transfert.
(328)
Si les mesures destinées à limiter les distorsions indues de concurrence, et plus particulièrement les mesures spécifiques dans la banque de détail et la banque privée, sont correctement mises en œuvre, elles répondront de manière suffisante aux questions soulevées par le plaignant. Lors de l’examen de ces questions, la Commission a constaté qu’ABN AMRO avait facturé certains produits temporairement à perte, mais que cette politique de tarification avait été appliquée dans un environnement difficile en termes de trésorerie, dans lequel toutes les banques exerçaient une concurrence agressive sur l’épargne, associé de surcroît au contexte particulier du lancement de MoneYou (décidé avant l’effondrement de Fortis SA/NV).
(329)
Le point 44 de la communication sur la restructuration indique que les banques ne peuvent pas utiliser le soutien public dont elles bénéficient comme un avantage concurrentiel lorsqu’elles commercialisent leurs offres financières. Par conséquent, une condition nécessaire pour déclarer l’aide compatible est que le groupe ABN AMRO n’utilise pas l’aide État dans ses campagnes publicitaires et ses communications aux investisseurs pendant une période de trois ans. Ces restrictions seront prolongées jusqu’à une période de cinq ans, aussi longtemps que l’État néerlandais détient une participation d’au moins 50 % dans le groupe ABN AMRO.
(330)
S’agissant des distorsions indues de concurrence, la Commission est satisfaite des cessions de PFS et d’Intertrust. La cession de PFS réduit l’attractivité de la société envers les clients institutionnels, tandis qu’Intertrust fournissait entre autres des services qui pouvaient renforcer la franchise dans la banque privée. En conséquence, sa vente pourrait faciliter la tâche aux concurrents pour améliorer leur position concurrentielle par rapport à celle d’ABN AMRO Mees Pierson. La Commission estime également que le fait qu’une partie de l’aide a été remboursée contribue à limiter les distorsions de concurrence. La Commission est également satisfaite de la politique de dividendes décrite au considérant 75.
6.3.4. Conclusion
(331)
Si toutes les conditions décrites dans les sections 6.2 et 6.3 sont correctement mises en œuvre, le plan de restructuration de décembre 2009 actualisé par le plan de restructuration de novembre 2010 fournit suffisamment de preuves du rétablissement de la viabilité à long terme du groupe ABN AMRO. Le plan de restructuration de décembre 2009 actualisé par le plan de restructuration de novembre 2010 prévoit une répartition suffisante des charges et contient des mesures appropriées pour limiter les distorsions indues de concurrence. Par conséquent, la Commission peut déclarer sous conditions le plan de restructuration de décembre 2009 actualisé par le plan de restructuration de novembre 2010 conforme à la communication sur la restructuration.
7. CONCLUSION
La Commission constate que les Pays-Bas ont mis en œuvre illégalement l’aide d’État visée à la section 6.1.3 Quantification de l’aide d’État, en violation de l’article 108, paragraphe 3, du traité. Toutefois, cette aide peut être déclarée compatible si les conditions établies dans les sections 6.2 et 6.3, décrites plus en détail dans la partie opérationnelle de la présente décision, sont mises en application.
La Commission note que l’État néerlandais a exceptionnellement accepté de recevoir le texte de la présente décision uniquement en langue anglaise.
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
L’aide d’État accordée par les Pays-Bas au groupe ABN AMRO est compatible avec le marché intérieur, sous réserve des conditions établies aux articles 3 à 9.
L’aide d’État en question a été octroyée comme suit:
-
une aide à la recapitalisation d’un montant compris entre 4,2 milliards d’EUR et 5,45 milliards d’EUR respectivement en faveur de FBN et d’ABN AMRO N; et
-
71,7 milliards d’EUR sous forme d’aide de trésorerie.
Article 2
Aux fins de la présente décision, on entend par:
a) «le groupe ABN AMRO»: le groupe ABN AMRO et ses filiales directes ou indirectes détenues à 100 %, y compris les entités dans lesquelles le groupe ABN AMRO détient le contrôle total au sens du règlement (CE) no 139/2004 du Conseil 20 janvier 2004 relatif au contrôle des concentrations entre entreprises («le règlement CE sur les concentrations») (128);
b) «être classé premier»: proposer le prix le plus intéressant;
c) «clients de détail»: tous les clients particuliers (par opposition à la clientèle d’entreprise);
d) «produits normalisés d’épargne et de dépôt de détail»: tous les produits normalisés de détail d’épargne et de dépôt couvrant à un moment donné au moins 85 % en volume des produits du groupe ABN AMRO sur le marché de l’épargne et des dépôts de détail;
e) «produits normalisés de prêts hypothécaires»: tous les produits normalisés de détail de dépôt couvrant à un moment donné au moins 85 % en volume des produits du groupe ABN AMRO en prêts hypothécaires;
f) «Private Banking NL»: tous les clients de la division Private Banking (banque privée), à l’exception de ceux qui font partie de la division Private Banking International (129).
Article 3
1. En l’absence d’autorisation préalable de la Commission, le groupe ABN AMRO ne doit pas être classé premier pour les produits normalisés d’épargne et de dépôt de détail destinés aux clients de détail parmi les établissements financiers […] ayant la plus forte part de marché en volume sur le marché néerlandais de l’épargne de détail dans l’un quelconque des segments suivants:
-
comptes d’épargne;
-
dépôts à terme fixe avec une maturité d’un an;
-
dépôts à terme fixe avec une maturité de 2 ans;
-
dépôts à terme fixe avec une maturité de 3 ans;
-
dépôts à terme fixe avec une maturité de 4 ans; et
-
dépôts à terme fixe avec une maturité de 5 ans.
Nonobstant le premier alinéa, si trois établissements financiers se classent tous premier parmi les établissements financiers […] ayant la plus forte part de marché dans un segment du marché néerlandais de l’épargne et des dépôts de détail, le groupe ABN AMRO peut s’aligner sur le taux de ces trois établissements financiers pour les produits normalisés dans le segment correspondant.
2. En l’absence d’autorisation préalable de la Commission, le groupe ABN AMRO ne doit pas être classé premier pour n’importe quel type normalisé de prêts hypothécaires parmi les établissements financiers […] ayant la plus forte part de marché sur le marché néerlandais des prêts hypothécaires de détail.
Nonobstant le premier alinéa, si trois établissements financiers se classent tous premier parmi les établissements financiers […] ayant la plus forte part de marché sur le marché néerlandais des prêts hypothécaires de détail, le groupe ABN AMRO peut s’aligner sur le taux de ces trois établissements financiers pour le type normalisé de prêts hypothécaires correspondant.
3. Afin de satisfaire aux conditions des paragraphes 1 et 2, le groupe ABN AMRO contrôlera de façon permanente, et au moins une fois par semaine, les conditions proposées par les […] autres établissements financiers ayant la plus forte part de marché en volume sur les marchés néerlandais de l’épargne concernés, dans la mesure où ces conditions sont disponibles dans le domaine public. Si les chiffres de l’un ou l’autre de ces […] établissements financiers ne sont pas disponibles dans le domaine public, ils seront remplacés par les chiffres des établissements financiers situés juste après dans le classement par part de marché.
Dès que le groupe ABN AMRO constate qu’il propose un prix plus favorable pour l’un de ses produits que le prix qu’il est autorisé à proposer sur la base du paragraphe 1 et du paragraphe 2 du présent article, il en informe immédiatement la Commission. Il adapte sans délai le prix des produits et applique l’adaptation de prix dès que possible.
S’agissant des produits d’épargne et de dépôt de détail, le groupe ABN AMRO met en œuvre l’adaptation au plus tard dix jours ouvrables après la date à laquelle il a constaté le changement de situation. Toutefois, si ce changement concerne des produits pour lesquels le prix ne peut être modifié qu’en fin de mois et qu’il reste moins de dix jours ouvrables entre le moment où le changement est constaté et la fin du mois, le groupe ABN AMRO applique l’adaptation à la première occasion à partir de la fin du mois suivant.
S’agissant des prêts hypothécaires, le groupe ABN AMRO adapte ses tarifs dans les dix jours ouvrables suivant la date à laquelle il a constaté le changement de situation et l’adaptation est appliquée au plus tard quinze jours ouvrables après la date à laquelle le changement de situation a été constaté.
4. Les conditions visées aux paragraphes 1 et 2 s’appliquent pendant trois ans à compter de la date d’adoption de la présente décision. Le groupe ABN AMRO présente à la Commission un rapport portant sur le respect de ces conditions tous les trimestres et au plus tard dans les deux semaines suivant la publication des résultats financiers trimestriels du groupe ABN AMRO.
Article 4
1. Le groupe ABN AMRO met tout en œuvre pour respecter les projections (y compris pour les produits d’intérêts nets) présentées à la Commission dans le plan de restructuration de décembre 2009, actualisé par le plan de restructuration de novembre 2010. Les projections de novembre 2010 doivent être atteintes au niveau consolidé du groupe ABN AMRO.
Le groupe ABN AMRO fait rapport à la Commission tous les trimestres en présentant une ventilation des projections et des chiffres réels (y compris pour les produits d’intérêts nets) au niveau des quatre segments définis dans le plan de restructuration de décembre 2009 et le plan de restructuration de novembre 2010, à savoir Retail Banking (banque de détail), Private Banking NL (banque privée Pays-Bas), Private Banking International (banque privée pour l’international), Commercial & Merchant Banking (banque commerciale et d’affaires).
Le groupe ABN AMRO peut présenter une demande motivée à la Commission en vue de la révision de ses projections (y compris pour les produits d’intérêts nets) afin de prendre en compte des évolutions extérieures.
2. Le groupe ABN AMRO présente une ventilation des projections de produits d’intérêts nets en volumes et en marges au niveau consolidé et au niveau de la banque privée.
Le groupe ABN AMRO fait rapport à la Commission tous les trimestres et au plus tard dans les deux semaines suivant la publication de ses résultats financiers trimestriels, en indiquant si les produits d’intérêts nets obtenus au niveau consolidé sont conformes aux projections visées au paragraphe 1. Le rapport inclura également une comparaison entre les marges projetées et les marges réelles au niveau consolidé et au niveau de la banque privée.
Si les produits d’intérêts nets obtenus au niveau consolidé ne sont pas conformes à ces projections, le groupe ABN AMRO présente dans ce rapport les mesures prises pour atteindre ces projections.
3. Les obligations visées aux paragraphes 1 et 2 s’appliquent pendant trois ans à compter de la date d’adoption de la présente décision.
Article 5
1. Le groupe ABN AMRO ne doit pas acquérir le contrôle de plus de [0-7] % d’une entreprise quelle qu’elle soit.
2. Par dérogation au paragraphe 1, le groupe ABN AMRO peut faire des acquisitions si le prix d’achat total brut cumulé (en dehors de l’hypothèse ou du transfert d’une dette en relation avec de telles acquisitions) payé par le groupe pour toutes ces acquisitions durant une période de trois ans suivant la date d’adoption de la présente décision est inférieur à [0 - 600] millions d’EUR.
L’interdiction visée au paragraphe 1 ne s’applique pas aux acquisitions de participations privées par le groupe ABN AMRO, à condition qu’elles fassent partie du plan d’entreprise et du budget prévu de sa division Private Equity (participations privées), tels que présentés à la Commission le 5 octobre 2010.
L’interdiction visée au paragraphe 1 ne s’applique pas aux […] prises de participations effectuées par la division Energy, Commodities and Transportation (énergie, produits de base et transports) du groupe ABN AMRO en appui de son activité de financement normale, à condition qu’elles fassent partie du plan d’entreprise du groupe et du budget prévu de cette division, tels que présentés à la Commission le 10 janvier 2010.
Le groupe ABN AMRO fait rapport à la Commission tous les trimestres et au plus tard dans les deux semaines suivant la publication de ses résultats financiers trimestriels. Ce rapport inclura une liste des acquisitions effectives réalisées par les divisions Private Equity et Energy, Commodities and Transportation. Le rapport fournira également des informations détaillées sur les autres acquisitions du groupe ABN AMRO que ce dernier est autorisé à faire sur la base du premier alinéa.
3. L’interdiction visée au paragraphe 1 s’applique pendant au moins trois ans à compter de la date d’adoption de la présente décision ou jusqu’à ce que la part de l’État néerlandais dans le groupe ABN AMRO passe en dessous de 50 %, selon l’événement qui se produira en dernier. Cette interdiction cesse de s’appliquer au plus tard cinq ans après la date d’adoption de la présente décision.
Si l’interdiction visée au paragraphe 1 s’applique pendant plus de trois ans à compter de la date d’adoption de la présente décision, le prix d’achat total brut cumulé applicable en vertu du premier alinéa du paragraphe 2 est relevé de [0 - 200] millions d’EUR par an.
Article 6
Le groupe ABN AMRO n’utilise pas le fait qu’il est détenu par l’État comme argument publicitaire ni ne fait référence à l’aide publique reçue dans ses communications à destination de clients ou d’investisseurs actuels ou potentiels pendant au moins trois ans à compter de la date d’adoption de la présente décision ou jusqu’à ce que la part de l’État néerlandais dans le groupe ABN AMRO passe en dessous de 50 % des actions, selon l’événement qui se produira en dernier. Cette interdiction cesse de s’appliquer au plus tard cinq ans après la date d’adoption de la présente décision.
Nonobstant cette interdiction, le groupe ABN AMRO peut se référer au fait qu’il est détenu par l’État et à toute autre aide qu’il a reçue des pouvoirs publics dès lors qu’une telle référence est requise en vertu de dispositions législatives ou réglementaires.
Article 7
1. Le groupe ABN AMRO propose aux clients de la division Private Banking NL la possibilité de mettre fin à leur relation de banque privée avec le groupe ABN AMRO et de transférer leurs portefeuilles d’investissements vers d’autres banques. Cette proposition sera valable pendant une période de deux mois consécutifs («la période correspondante»).
La période correspondante débutera le plus tôt possible à compter de la date d’adoption de la présente décision, en prévoyant (si nécessaire) un délai de préparation raisonnable, et dans l’année suivant la date d’adoption de la présente décision au plus tard. Le groupe ABN AMRO proposera une date de début de la période correspondante pour approbation par la Commission au moins quatre semaines avant la date à laquelle la période correspondante est censée débuter.
2. Le groupe ABN AMRO communiquera de manière claire et explicite à tous ses clients de la division Private Banking NL les termes de l’offre décrite au paragraphe 1 au plus tard le premier jour de la période correspondante. Les informations transmises par le groupe ABN AMRO à ses clients devront d’abord être transmises à la Commission, au moins quatre semaines avant leur communication aux clients.
3. Le groupe ABN AMRO devra faciliter la clôture des relations de banque privée si les clients le demandent, en appliquant les procédures ordinaires au coût le plus bas possible. Si un client décide de transférer sa position et/ou des droits (afférents) sur des titres, et si ce transfert est possible du point de vue de la banque destinataire du transfert, ABN AMRO facilite ce transfert. Les clients doivent être informés de la possibilité de transférer leurs positions au lieu de les liquider et seront informés du coût de ces deux options.
Le groupe ABN AMRO doit couvrir ses propres coûts administratifs, de transfert et de transaction qui sont la conséquence directe de la fin de la relation de banque privée et du transfert des portefeuilles (130).
Le groupe ABN AMRO n’est pas tenu de couvrir les autres conséquences financières pour le client.
Article 8
Le groupe ABN AMRO ne doit pas payer de coupon sur des instruments de capitaux propres core Tier 1, Tier 1 et Tier 2 (y compris les instruments de capitaux propres hybrides et les actions privilégiées) émis avant la date d’adoption de la présente décision, ni exercer de droits de remboursement anticipé en relation avec de tels instruments jusqu’au 10 mars 2013 inclus, sauf si une obligation légale lui incombe en la matière.
Le groupe ABN AMRO peut émettre de nouveaux instruments de capitaux propres après la date de la présente décision ou payer des coupons sur de tels instruments, sauf si ces émissions ou paiements donnent lieu à une obligation de payer des coupons sur ses propres instruments de capitaux propres existants.
Par dérogation au premier alinéa, le groupe ABN AMRO peut rembourser de façon anticipée l’instrument FCC (à savoir 87,5 millions d’EUR, 6,25 % en actions préférentielles série I classe A perpétuelles sans droit de vote non cumulatives émises par Fortis Capital Company Ltd).
Jusqu’au 10 mars 2013 inclus, le groupe ABN AMRO paiera uniquement un dividende sur ses actions ordinaires si ce dividende excède 100 millions d’EUR (131).
Article 9
En date du 30 juin 2011 au plus tard, le groupe ABN AMRO devra payer aux Pays-Bas un taux d’intérêt rectifié sur les prêts identifiés dans le courrier électronique de la Commission adressé à l’État néerlandais daté du 24 juin 2010. Les montants rectifiés intérêts compris s’élèvent à 18 152 722 EUR.
Article 10
Dans un délai de deux mois à compter de la notification de la présente décision, les Pays-Bas informent la Commission des mesures qu’ils ont prises pour s’y conformer.
Article 11
Le Royaume des Pays-Bas est destinataire de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 5 avril 2011.