РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2012 година
за изменение на приложения I-IV към Решение 2006/168/ЕО по отношение на определени изисквания във връзка с ветеринарното сертифициране при внос в Съюза на ембриони от едър рогат добитък
(нотифицирано под номер C(2012) 4816)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/414/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 89/556/ЕИО на Съвета от 25 септември 1989 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи търговията в рамките на Общността и вноса от трети страни на ембриони от домашни животни от рода на едрия рогат добитък (1), и по-специално член 7, параграф 1 и член 9, параграф 1, първа алинея, буква б) от нея,
като има предвид, че:
(1)
В приложение I към Решение 2006/168/ЕО на Комисията от 4 януари 2006 г. за установяване на изисквания за здравно и ветеринарно сертифициране при внос в Общността на ембриони от едър рогат добитък и за отмяна на Решение 2005/217/ЕО (2) се установява списък на трети страни, от които държавите членки разрешават вноса на ембриони от домашни животни от рода на едрия рогат добитък („ембрионите“). В решението са определени и допълнителните гаранции, които трябва да бъдат предоставени от определени трети страни, посочени в същото приложение, по отношение на конкретни болести по животните.
(2)
В Решение 2006/168/ЕО се предвижда също така, че държавите членки разрешават вноса на ембриони, които отговарят на ветеринарно-санитарните изисквания, определени в образците на ветеринарни сертификати, посочени в приложения II, III и IV към същото решение.
(3)
Ветеринарно-санитарните изисквания във връзка с болестта син език, посочени в образците на ветеринарни сертификати в приложения II, III и IV към Решение 2006/168/ЕО, се основават на препоръките в посветената на болестта син език глава 8.3 от Здравния кодекс за сухоземните животни на Световната организация за здравето на животните (OIE). В посочената глава се препоръчват редица мерки за ограничаване на риска чрез защита на бозайниците приемници от излагане на инфекциозния вектор или чрез инактивиране на вируса чрез антитела.
(4)
Освен това OIE е предвидила в Здравния кодекс за сухоземните животни глава относно наблюдението на членестоногите вектори на болести по животните. Тези препоръки не включват наблюдение на преживните животни за антитела срещу Simbu вируси, като например вирусите Akabane и Aino от семейство Bunyaviridae, което в миналото се смяташе за икономичен метод за определяне на разпространението на активните вектори на син език до получаването на повече информация относно разпространението на тези болести.
(5)
Освен това болестите, причинявани от Aino и Akabane, не фигурират в Здравния кодекс на OIE за сухоземните животни. Поради това изискването за провеждане на ежегодни изследвания за посочените болести, с които да се докаже отсъствието на вектора, следва да бъде заличено от приложение I към Решение 2006/168/ЕО и от образците на ветеринарни сертификати в приложения II, III и IV към същото решение.
(6)
Освен това са сключени двустранни споразумения между Съюза и някои трети държави, които съдържат специфични условия по отношение на вноса на ембриони в Съюза. Поради това в интерес на последователността, когато тези двустранни споразумения съдържат специфични условия и образци на ветеринарни сертификати за внос, те следва да се прилагат вместо условията и образците, установени в Решение 2006/168/ЕО.
(7)
Ветеринарно-санитарният статус на Швейцария е равностоен на този на държавите членки. Поради това е целесъобразно ембрионите, получени in vivo или произведени in vitro и внесени в Съюза от посочената трета държава, да са придружени от ветеринарен сертификат, изготвен в съответствие с изложения в приложение В към Директива 89/556/ЕИО образец на сертификат за вътрешна търговия в Съюза с ембриони от домашни животни от рода на едрия рогат добитък. В посочения сертификат следва да бъдат отразени промените, посочени в глава VI, раздел Б, точка 2 от допълнение 2 към приложение 11 към Споразумението между Европейската общност и Швейцарската конфедерация за търговия със земеделски продукти, одобрено с Решение 2002/309/ЕО, Евратом на Съвета и на Комисията относно Споразумение за научно и технологично сътрудничество от 4 април 2002 г. за сключване на седем споразумения с Швейцарската конфедерация (3).
(8)
Въз основа на Директива 89/556/ЕИО Нова Зеландия също е призната като трета страна с ветеринарно-санитарен статус, равностоен на този на държавите членки по отношение на вноса на ембриони, получени in vivo.
(9)
Поради това е целесъобразно ембрионите, получени in vivo, събрани в Нова Зеландия и внесени в Съюза от посочената трета държава, да са придружени от опростен сертификат, изготвен съгласно съответния образец на здравен сертификат в приложение IV към Решение 2003/56/ЕО на Комисията от 24 януари 2003 г. относно здравни сертификати за внос на живи животни и продукти от животински произход от Нова Зеландия (4), установен в съответствие със Споразумението между Европейската общност и Нова Зеландия за санитарните мерки, приложими към търговията с живи животни и продукти от животински произход (5), одобрено с Решение 97/132/ЕО на Съвета (6).
(10)
В Решение 2007/240/ЕО на Комисията (7) се предвижда, че различните ветеринарни и здравни сертификати, необходими за вноса на живи животни, сперма, ембриони, яйцеклетки и продукти от животински произход в Съюза, трябва да се основават на стандартните образци на ветеринарни сертификати, установени в приложение I към същото решение. В интерес на последователността и опростяването на законодателството на Съюза, при образците на ветеринарни сертификати, установени в приложения II, III и IV към Решение 2006/168/ЕО, следва да се вземе под внимание Решение 2007/240/ЕО.
(11)
Поради това приложения I-IV към Решение 2006/168/ЕО следва да бъдат съответно изменени.
(12)
За се избегнат смущения в нормалния ход на търговията, следва да бъде разрешено за преходен период и при определени условия да се използват ветеринарно-санитарните сертификати, издадени в съответствие с Решение 2006/168/ЕО във вида му преди измененията, въведени с настоящото решение.
(13)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приложения I-IV към Решение 2006/168/ЕО се изменят в съответствие с приложението към настоящото решение.
Член 2
За преходен период до 30 юни 2013 г. държавите членки могат да продължат да разрешават вноса от трети държави на пратки, съдържащи ембриони от домашни животни от рода на едрия рогат добитък, придружени от ветеринарен сертификат, който е издаден не по-късно от 31 май 2013 г. в съответствие с образците, установени в приложения II, III и IV към Решение 2006/168/ЕО във вида преди измененията, въведени с настоящото решение.
Член 3
Настоящото решение се прилага от 1 януари 2013 г.
Член 4
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2012 година.
DÉCISION D’EXÉCUTION DE LA COMMISSION
du 17 juillet 2012
modifiant les annexes I à IV de la décision 2006/168/CE en ce qui concerne certaines exigences en matière de certification vétérinaire s’appliquant aux importations dans l’Union d’embryons de bovins
[notifiée sous le numéro C(2012) 4816]
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
(2012/414/UE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu la directive 89/556/CEE du Conseil du 25 septembre 1989 fixant les conditions de police sanitaire régissant les échanges intracommunautaires et les importations en provenance des pays tiers d’embryons d’animaux domestiques de l’espèce bovine (1), et notamment son article 7, paragraphe 1, et son article 9, paragraphe 1, premier alinéa, point b),
considérant ce qui suit:
(1)
La décision 2006/168/CE de la Commission du 4 janvier 2006 établissant les conditions de police sanitaire et la certification vétérinaire relatives à l’importation dans la Communauté d’embryons de bovin et abrogeant la décision 2005/217/CE (2) dresse, dans son annexe I, la liste des pays tiers en provenance desquels les États membres autorisent les importations d’embryons d’animaux domestiques de l’espèce bovine (ci-après les «embryons»). Elle définit également les garanties complémentaires concernant certaines maladies animales spécifiques que doivent fournir certains pays tiers figurant dans ladite annexe.
(2)
La décision 2006/168/CE prévoit aussi que les États membres autorisent les importations d’embryons satisfaisant aux exigences de police sanitaire fixées dans les modèles de certificats vétérinaires figurant à ses annexes II, III et IV.
(3)
Les exigences de police sanitaire relatives à la fièvre catarrhale du mouton figurant dans les modèles de certificats vétérinaires aux annexes II, III et IV de la décision 2006/168/CE sont fondées sur les recommandations du chapitre 8.3 du code sanitaire pour les animaux terrestres de l’Organisation mondiale de la santé animale (OIE). Ce chapitre, consacré à la fièvre catarrhale du mouton, recommande toute une série de mesures de limitation des risques visant soit à protéger le mammifère hôte de l’exposition au vecteur infectieux, soit à inactiver le virus par des anticorps.
(4)
En outre, l’OIE a consacré à la surveillance des arthropodes vecteurs de maladies animales un chapitre de son code sanitaire pour les animaux terrestres. Ces recommandations ne prévoient pas la surveillance chez les ruminants des anticorps des virus du groupe Simbu, tels que les virus Akabane et Aino de la famille des Bunyaviridae, qui était autrefois considérée comme une méthode économique pour déterminer la distribution des vecteurs compétents de la fièvre catarrhale du mouton jusqu’à ce que de plus amples informations sur la propagation de ces maladies deviennent disponibles.
(5)
Par ailleurs, l’OIE ne répertorie pas les maladies d’Akabane et d’Aino dans le code sanitaire pour les animaux terrestres. Par conséquent, l’exigence d’un dépistage annuel de ces maladies pour prouver l’absence du vecteur ne doit plus figurer dans l’annexe I de la décision 2006/168/CE, ni dans les modèles de certificats vétérinaires des annexes II, III et IV de ladite décision.
(6)
De plus, des accords bilatéraux définissant des conditions spécifiques pour les importations d’embryons dans l’Union ont été conclus entre l’Union et certains pays tiers. Partant, dans un souci de cohérence, lorsque ces accords bilatéraux prévoient des conditions et modèles de certificats vétérinaires spécifiques applicables aux importations, ce sont ces conditions et modèles qui doivent s’appliquer et non ceux prévus dans la décision 2006/168/CE.
(7)
Le statut zoosanitaire de la Suisse équivaut à celui des États membres. Il convient donc que les embryons obtenus par fécondation in vivo ou produits par fécondation in vitro et importés dans l’Union en provenance de ce pays tiers soient accompagnés d’un certificat vétérinaire établi conformément au modèle de certificat intracommunautaire utilisé pour les échanges entre États membres d’embryons d’animaux domestiques de l’espèce bovine qui figure à l’annexe C de la directive 89/556/CEE. Ce certificat doit prendre en compte les adaptations prévues à l’annexe 11, appendice 2, titre VI, lettre B, point 2, de l’accord entre la Communauté européenne et la Confédération suisse relatif aux échanges de produits agricoles, approuvé par la décision 2002/309/CE, Euratom du Conseil et de la Commission concernant l’accord de coopération scientifique et technologique du 4 avril 2002 relative à la conclusion de sept accords avec la Confédération suisse (3).
(8)
Sur la base de la directive 89/556/CEE, la Nouvelle-Zélande a également été reconnue en tant que pays tiers dont le statut zoosanitaire équivaut à celui des États membres pour les importations d’embryons obtenus in vivo.
(9)
Il convient donc que les embryons collectés in vivo en Nouvelle-Zélande et importés dans l’Union depuis ce pays tiers soient accompagnés d’un certificat simplifié établi conformément au modèle de certificat sanitaire approprié figurant à l’annexe IV de la décision 2003/56/CE de la Commission du 24 janvier 2003 concernant les certificats sanitaires pour l’importation d’animaux vivants et de produits animaux en provenance de Nouvelle-Zélande (4) établis conformément à l’accord entre la Communauté européenne et la Nouvelle-Zélande relatif aux mesures sanitaires et phytosanitaires applicables au commerce d’animaux vivants et de produits animaux (5), approuvé par la décision 97/132/CE du Conseil (6).
(10)
La décision 2007/240/CE de la Commission (7) prévoit que les différents certificats vétérinaires, sanitaires ou de salubrité exigés pour les importations dans l’Union d’animaux vivants, de semence, d’embryons, d’ovules et de produits d’origine animale sont établis sur la base des modèles uniques de certificats vétérinaires figurant à son annexe I. Dans un souci de cohérence et de simplification de la législation de l’Union, la décision 2007/240/CE doit être prise en compte dans les modèles de certificats vétérinaires figurant aux annexes II, III et IV de la décision 2006/168/CE.
(11)
Il y a donc lieu de modifier en conséquence les annexes I à IV de la décision 2006/168/CE.
(12)
Pour éviter toute perturbation des échanges, il convient d’autoriser, pendant une période transitoire et sous certaines conditions, l’utilisation des certificats vétérinaires délivrés conformément à la décision 2006/168/CE dans sa version antérieure aux modifications introduites par la présente décision.
(13)
Les mesures prévues par la présente décision sont conformes à l’avis du comité permanent de la chaîne alimentaire et de la santé animale,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
Les annexes I à IV de la décision 2006/168/CE sont modifiées conformément à l’annexe de la présente décision.
Article 2
Pendant une période transitoire allant jusqu’au 30 juin 2013, les États membres continuent d’autoriser les importations de lots d’embryons d’animaux domestiques de l’espèce bovine en provenance de pays tiers accompagnés d’un certificat vétérinaire délivré au plus tard le 31 mai 2013 conformément aux modèles figurant aux annexes II, III et IV de la décision 2006/168/CE dans sa version antérieure aux modifications introduites par la présente décision.
Article 3
La présente décision s’applique à partir du 1er janvier 2013.
Article 4
Les États membres sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 17 juillet 2012.