ДИРЕКТИВА 2011/70/ЕВРАТОМ НА СЪВЕТА
от 19 юли 2011 година
за създаване на рамка на Общността за отговорно и безопасно управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, и по-специално членове 31 и 32 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия, изготвено след получаване на становището на група лица, определени от Научния и технически комитет измежду научни експерти на държавите-членки,
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
В член 2, буква б) от Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия (наричан по-нататък „Договорът за Евратом“) се предвижда установяването на единни стандарти за сигурност с цел опазване здравето на работниците и на населението.
(2)
В член 30 от Договора за Евратом се предвижда установяването на основни стандарти за опазване здравето на населението и на работещите срещу опасностите, произтичащи от йонизиращите лъчения.
(3)
В член 37 от Договора за Евратом се изисква държавите-членки да предоставят на Комисията общи данни за всеки план за погребване на радиоактивни отпадъци.
(4)
В Директива 96/29/Евратом на Съвета (3) се определят основните стандарти на безопасност за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение. Посочената директива е допълнена от по-конкретно законодателство.
(5)
Както се признава от Съда на Европейския съюз в неговата практика, разпоредбите на глава 3 от Договора за Евратом относно здравеопазването и безопасността съставляват единно цяло, предоставящо на Комисията правомощия с широк обхват с цел защита на населението и опазване на околната среда от рисковете от радиоактивно замърсяване (4).
(6)
С Решение 87/600/Евратом на Съвета от 14 декември 1987 г. относно договорености на Общността за ранен обмен на информация в случай на радиационна опасност (5) се създаде рамка за уведомяване и предоставяне на информация, която да бъде използвана от държавите-членки с цел защита на населението в случай на радиационна опасност. С Директива 89/618/Евратом на Съвета от 27 ноември 1989 г. за информиране на широката общественост относно мерки, които да бъдат наложени за защита на здравето, и стъпките, които да се предприемат в случай на радиационна авария (6) на държавите-членки се налагат задължения да информират населението в случай на радиационна авария.
(7)
В Директива 2003/122/Евратом на Съвета (7) се предвижда контрол на високоактивните закрити радиоактивни източници и безстопанствените източници, включително на извадените от употреба източници. В съответствие с Единната конвенция за безопасност при управление на отработено гориво и за безопасност при управление на радиоактивни отпадъци (наричана по-нататък „Единната конвенция“) и с Кодекса на поведение за безопасност и сигурност на радиоактивните източници на Международната агенция за атомна енергия (МААЕ), както и със сегашните промишлени практики, извадените от употреба закрити източници могат да бъдат използвани отново, рециклирани или погребани. В много случаи за тази цел е необходимо източникът или оборудването заедно с източника да се върне на доставчика или производителя за преквалифициране или преработване.
(8)
Директива 2006/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии (8) се прилага за управлението на отпадъците от миннодобивните отрасли, които могат да бъдат радиоактивни, но като се изключват специфичните за радиоактивността аспекти, които са въпроси, уредени в Договора за Евратом.
(9)
С Директива 2006/117/Евратом на Съвета (9) се създава система на Европейската общност за атомна енергия (наричана по-нататък „Общността“) за надзор и контрол на трансграничния превоз на радиоактивни отпадъци и отработено гориво. Посочената директива бе допълнена от Препоръка 2008/956/Евратом на Комисията от 4 декември 2008 г. относно критериите за износ на радиоактивни отпадъци и отработено гориво за трети страни (10).
(10)
С Директива 2009/71/Евратом на Съвета от 25 юни 2009 г. за установяване на общностна рамка за ядрената безопасност на ядрените инсталации (11) на държавите-членки се налага задължението да създадат и поддържат национална рамка за ядрена безопасност. Въпреки че посочената директива се отнася основно до ядрената безопасност на ядрените инсталации, в нея се посочва, че е важно също така да се гарантира безопасното управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, включително в съоръженията за съхранение и погребване. Следователно тези съоръжения, които се уреждат както в Директива 2009/71/Евратом, така и в настоящата директива, не следва да бъдат предмет на непропорционални или ненужни задължения, особено по отношение на докладите.
(11)
Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда (12) се прилага за някои планове и програми, попадащи в приложното поле на Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (13).
(12)
Препоръка 2006/851/Евратом на Комисията от 24 октомври 2006 г. относно управлението на финансови ресурси за извеждането от експлоатация на ядрени инсталации, отработено гориво и радиоактивни отпадъци (14) е насочена основно към достатъчност на финансирането, неговата финансова сигурност и неговата прозрачност с цел да се гарантира, че средствата се използват само за набелязаните цели.
(13)
Съгласно специалните условия на присъединяване на Литва, Словакия и България към Европейския съюз, при които някои атомни електроцентрали бяха затворени предсрочно, Общността взе участие в набирането на финансови средства и, при определени условия, предоставя финансова подкрепа на различни проекти за извеждане от експлоатация, включително за управление на радиоактивни отпадъци и отработено гориво.
(14)
Единната конвенция, сключена под егидата на МААЕ, представлява инструмент за насърчаване, който цели при управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци да бъде постигнато и поддържано високо ниво на безопасност в световен мащаб чрез засилване на националните мерки и международното сътрудничество.
(15)
Някои държави-членки вече са участвали и възнамеряват и занапред да участват в осъществяваната от САЩ и Русия програма, наречена Global Threat Reduction Initiative (Инициатива за намаляване на глобалната заплаха), като изпращат отработено гориво от изследователски реактори в Съединените американски щати и в Руската федерация.
(16)
През 2006 г. МААЕ актуализира структурата от стандарти и публикува „Основни принципи за безопасност“, които бяха спонсорирани съвместно от Общността, Организацията за икономическо сътрудничество и развитие/Агенцията за атомна енергия и други международни организации. Прилагането на основните принципи за безопасност ще улесни прилагането на международните стандарти за безопасност и ще спомогне за по-голяма съгласуваност между мерките в различните държави.
(17)
В резултат на поканата на Съвета за създаване на група на високо равнище на ниво ЕС, отбелязана в заключенията му от 8 май 2007 г. за ядрена безопасност и безопасно управление на отработено ядрено гориво и радиоактивни отпадъци, с Решение 2007/530/Евратом на Комисията от 17 юли 2007 г. за създаване на Европейска група на високо равнище за ядрена безопасност и управление на отпадъците (15) бе създадена Група на европейските регулатори в областта на ядрената безопасност (ENSREG) с цел да допринесе за постигането на целите на Общността в областта на управлението на отработено ядрено гориво и радиоактивни отпадъци. Заключенията и препоръките на ENSREG бяха отразени в Резолюцията на Съвета от 16 декември 2008 г. относно управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци и в заключенията на Съвета от 10 ноември 2009 г. относно доклада на Групата на европейските регулатори в областта на ядрената безопасност.
(18)
На 10 май 2007 г. Европейският парламент прие Резолюцията „Оценка на Евратом - 50 години европейска политика за ядрена енергия“, в която призова за хармонизирани стандарти за управление на радиоактивните отпадъци и прикани Комисията да преразгледа съответните проекти на своето законодателно предложение и да представи ново предложение за директива относно управлението на радиоактивни отпадъци.
(19)
При все че всяка държава-членка има право сама да определя своя енергиен микс, всички държави-членки генерират радиоактивни отпадъци при производството на електричество или при осъществяването на дейности в областта на промишлеността, селското стопанство, медицината и научните изследвания, или чрез извеждане от експлоатация на ядрени инсталации или в случаи на възстановяване и намеса.
(20)
При експлоатацията на ядрените реактори се генерира отработено гориво. Всяка държава-членка има право сама да определя своята политика за горивния цикъл. Отработеното гориво може да се разглежда като ценен ресурс, който може да бъде преработен, или като радиоактивен отпадък, който може да бъде предназначен направо за погребване. Който и вариант да бъде избран, следва да се разгледа възможността за погребването на високоактивните отпадъци, получени при преработване на отработеното гориво, или на отработеното гориво, разглеждано като отпадък.
(21)
Радиоактивните отпадъци, включително отработеното гориво, разглеждано като отпадък, изискват мерки за съхраняване и изолиране от хората и жизнената среда в дългосрочен план. Особеното им естество, а именно фактът, че съдържат радионуклиди, изисква мерки за защита на човешкото здраве и околната среда срещу опасностите, произтичащи от йонизиращи лъчения, включително погребване в подходящи съоръжения като крайна точка за разполагането им. Съхраняването на радиоактивни отпадъци, включително дългосрочното съхраняване, е временно решение, но не и алтернатива на погребването.
(22)
Посочените мерки следва да бъдат допълнени с национална схема за класификация на радиоактивните отпадъците, която е напълно съобразена със специфичните видове и свойства на радиоактивните отпадъци.
(23)
Типичната концепция за погребването на ниско- и средноактивни отпадъци е да се погребват близо до повърхността. На техническо ниво е широко възприето, че дълбокото геоложко погребване на този етап представлява най-безопасният и най-устойчив вариант за крайна точка на управлението на високоактивни отпадъци и отработено гориво, разглеждано като отпадък. Като запазват своята отговорност за съответните си политики по отношение на управлението на своето отработено гориво и ниско-, средно- и високоактивните радиоактивни отпадъци, държавите-членки следва да включат планирането и прилагането на варианти за погребване в своите национални политики. Тъй като проектирането и изграждането на отделно съоръжение за погребване ще продължи много десетилетия, при много програми се признава, че е необходимо да останат гъвкави и приспособими, например за да се включат нови знания за характеристиките на площадката или за евентуалното развитие на системата за погребване. Дейностите, извършвани в рамките на „Технологичната платформа за прилагане на геоложко погребване на радиоактивни отпадъци“, биха могли да улеснят достъпа до експертни познания и технологии в това отношение. За тази цел обратимостта на процеса и изваждането на отпадъците като критерии при експлоатацията и проектирането могат да бъдат използвани като насоки за техническото разработване на система за погребване. Все пак тези критерии не следва да заместват добре проектирани съоръжения за погребване, чието затваряне може да бъде осъществено на приемливо основание. Необходим е компромис, тъй като управлението на радиоактивни отпадъци и отработено гориво е основано на последните достижения на науката и технологиите.
(24)
Всяка държава-членка следва да има моралното задължение да избягва прехвърлянето върху идните поколения на неоправдана тежест, свързана с отработено гориво и радиоактивни отпадъци, включително всякакви радиоактивни отпадъци, очаквани от извеждането от експлоатация на съществуващите ядрени инсталации. Чрез изпълнението на настоящата директива държавите-членки ще покажат, че са предприели разумни стъпки, за да осигурят постигането на тази цел.
(25)
Крайната отговорност на държавите-членки за безопасността на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци е основен принцип, потвърден в Единната конвенция. Този принцип за национална отговорност, както и принципът, че притежателят на лицензия носи основната отговорност за безопасността на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци под надзора на своя компетентен регулаторен орган, следва да бъдат засилени, а ролята и независимостта на компетентния регулаторен орган - допълнително затвърдени с настоящата директива.
(26)
Приема се, че използването от страна компетентния регулаторен орган на радиоактивни източници с цел изпълнение на регулаторните му задачи не влияе на неговата независимост.
(27)
Държавите-членки следва да гарантират наличието на подходящо финансиране за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци.
(28)
Държавите-членки следва да изготвят национални програми, за да се гарантира отразяването на политическите решения в ясни разпоредби за своевременно предприемане на всички стъпки по управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци - от генерирането до погребването им. Следва да е възможно подобни национални програми да бъдат под формата на единен базов документ или на набор от документи.
(29)
Приема се, че националните мерки за безопасност на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци ще се прилагат чрез някакъв вид правен, регулаторен или организационен инструмент, изборът на който е от компетентността на държавите-членки.
(30)
Различните етапи при управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци са тясно взаимосвързани. Решения, взети на един отделен етап, могат да повлияят върху последващ етап. Следователно тези взаимовръзки следва да бъдат взети предвид при разработването на националните програми.
(31)
Важно е да има прозрачност при управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. Прозрачността следва да бъде осигурена чрез изискване за ефективно информиране на общността и възможности за участие на всички заинтересовани страни, включително на местните власти и обществеността, в процесите на вземане на решения в съответствие с националните и международните задължения.
(32)
Сътрудничеството между държавите-членки и на международно равнище може да улесни и ускори вземането на решения чрез осигуряване на достъп до експертни познания и технологии.
(33)
Някои държави-членки считат, че съвместното ползване на съоръжения за отработено гориво и радиоактивни отпадъци, включително на съоръжения за погребване, може да бъде полезен, безопасен и икономически ефективен вариант, когато е основан на споразумение между съответните държави-членки.
(34)
Документирането на процеса на вземане на решения, които се отнасят до безопасността, следва да бъде съответно на нивото на опасност (степенуван подход) и следва да осигурява основа за решенията, свързани с управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. Това следва да даде възможност да бъдат установени областите на несигурност, върху които трябва да се съсредоточи вниманието при оценките на безопасността. Решенията, свързани с безопасността, следва да се основават на резултатите от оценката на безопасността и информацията за точността и надеждността на тази оценка на безопасността, както и на допусканията, направени в нея. Ето защо процесът на вземане на решения следва да се основава на набора от аргументи и доказателства, чиято цел е да покажат, че изискваният стандарт на безопасност е постигнат за дадено съоръжение или дейност, свързани с управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. В конкретния случай на съоръжение за погребване документацията следва да подобри разбирането на онези аспекти, които влияят върху безопасността на системата за погребване, включително природните (геоложки) и изкуствено създадените бариери, и върху очакваното развитие на системата за погребване с течение на времето.
(35)
Държава-членка, която няма отработено гориво, няма непосредствени перспективи да има отработено гориво, нито има текущи или планирани дейности, свързани с отработено гориво, би се оказала непропорционално и ненужно задължена, ако трябва да транспонира и изпълнява разпоредбите на настоящата директива по отношение на отработеното гориво. Ето защо такава държава-членка следва да бъде освободена от задължението да транспонира и изпълнява свързаните с отработеното гориво разпоредби на настоящата директива, докато не вземе решение да развива някаква дейност, свързана с ядрено гориво.
(36)
Съществува Договор между правителството на Република Словения и правителството на Република Хърватия относно регулирането на статуса и други правни отношения, свързани с инвестирането, използването и извеждането от експлоатация на атомната електроцентрала Krško, който урежда съсобствеността върху атомна електроцентрала. Този договор предвижда споделена отговорност за управлението и погребването на радиоактивни отпадъци и отработено гориво. Поради това следва да се предвиди освобождаване от някои разпоредби на настоящата директива, за да не се възпрепятства пълното прилагане на този двустранен договор.
(37)
Въпреки че свързаните с радиацията и останалите опасности, съпътстващи отработеното гориво и радиоактивните отпадъци, следва да бъдат взети предвид в националната рамка, настоящата директива не се прилага за опасностите, които не са свързани с радиацията и които попадат в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз.
(38)
Поддържането и доразвиването на компетенции и умения в областта на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци като основен елемент за осигуряване на високи нива на безопасност, следва да се основават на трупане на знания посредством експлоатационен опит.
(39)
Научните изследвания и технологичните разработки, за които допринася техническото сътрудничество между участниците, могат да открият нови възможности за подобряване на безопасното управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, както и да спомогнат за намаляването на опасността от радиотоксичност на високоактивните отпадъци.
(40)
Партньорските проверки биха могли да послужат като отлично средство за изграждане на доверие в управлението на радиоактивни отпадъци и отработено гориво в Европейския съюз с цел да се развива и обменя опит и да бъдат гарантирани високи стандарти,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА 1
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет
1. С настоящата директива се създава рамка на Общността за осигуряване на отговорно и безопасно управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, за да се избегне прехвърлянето на неоправдана тежест върху идните поколения.
2. С нея се гарантира, че държавите-членки вземат подходящи национални мерки за постигането на високо ниво на безопасност на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци с цел защита на работниците и на населението от опасностите, произтичащи от йонизиращи лъчения.
3. С нея се гарантира предоставянето на необходимата информация и участието на обществеността във връзка с управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, като същевременно в нея надлежно се вземат предвид въпросите, свързани със сигурността и правата на интелектуална собственост върху информацията.
4. Настоящата директива допълва основните стандарти, посочени в член 30 от Договора за Евратом, по отношение на ядрената безопасност на отработеното гориво и радиоактивните отпадъци, без да се засяга Директива 96/29/Евратом.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за всички етапи на:
а)
управлението на отработено гориво, когато отработеното гориво е резултат от граждански дейности;
б)
управлението на радиоактивни отпадъци от генерирането до погребването им, когато радиоактивните отпадъци са резултат от граждански дейности.
2. Настоящата директива не се прилага за:
а)
отпадъци от миннодобивните отрасли, които могат да бъдат радиоактивни и които попадат в приложното поле на Директива 2006/21/ЕО;
б)
разрешени изхвърляния.
3. Член 4, параграф 4 от настоящата директива не се прилага за:
а)
репатриране на излезли от употреба закрити източници към доставчик или производител;
б)
изпращането на отработено гориво от изследователски реактори в държавата, в която се доставя или произвежда гориво за изследователски реактори, като се отчитат приложимите международни споразумения;
в)
отпадъците и отработеното гориво от съществуващата атомна електроцентрала Krško, когато става въпрос за превози между Словения и Хърватия.
4. Настоящата директива не засяга правото на държава-членка или на предприятие в тази държава-членка след преработване да върне радиоактивните отпадъци в държавата по произход, когато:
а)
радиоактивните отпадъци трябва да бъдат изпратени на тази държава-членка или предприятие за преработване; или
б)
на тази държава-членка или предприятие трябва да бъде изпратен друг материал с цел извличане на радиоактивните отпадъци.
Настоящата директива не засяга правото на държава-членка или на предприятие в тази държава-членка, в която отработеното гориво трябва да бъде изпратено за обработване или преработване, да върне в държавата по произход радиоактивните отпадъци, извлечени при операцията по обработване или преработване, или договорен еквивалент.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„затваряне“ означава завършване на всички операции в определен момент след разполагането на отработено гориво или радиоактивни отпадъци в съоръжение за погребване, включително заключителните инженерни или други работи, необходими за привеждане на съоръжението в състояние, което е безопасно в дългосрочен план;
2.
„компетентен регулаторен орган“ означава орган или система от органи, определени в държава-членка в областта на регулирането на безопасността на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, съгласно посоченото в член 6;
3.
„погребване“ означава разполагане на отработено гориво или радиоактивни отпадъци в съоръжение без намерение за изваждане;
4.
„съоръжение за погребване“ означава всяко съоръжение или инсталация, чието основно предназначение е погребване на радиоактивни отпадъци;
5.
„лицензия“ означава всеки юридически документ, предоставен в рамките на юрисдикцията на държава-членка, за провеждане на всякакви дейности, свързани с управление на отработено гориво или радиоактивни отпадъци, или с който се предоставя отговорност за избор на площадка, проектиране, изграждане, въвеждане в експлоатация, експлоатация, извеждане от експлоатация или затваряне на съоръжение за управление на отработено гориво или съоръжение за управление на радиоактивни отпадъци;
6.
„притежател на лицензия“ означава юридическо или физическо лице, което носи цялата отговорност за всякакви дейности или съоръжения, свързани с управлението на отработено гориво или радиоактивни отпадъци, съгласно посоченото в лицензията;
7.
„радиоактивни отпадъци“ означава радиоактивен материал в газообразно, течно или твърдо състояние, за който не се предвижда или обмисля по-нататъшна употреба от държавата-членка или от физическо или юридическо лице, с чието решение е съгласна държавата-членка, и който се регулира като радиоактивен отпадък от компетентен регулаторен орган съгласно законодателната и регулаторната рамка на държавата-членка;
8.
„управление на радиоактивни отпадъци“ означава всички дейности, които са свързани с манипулирането, предварителното обработване, обработването, кондиционирането, съхраняването или погребването на радиоактивни отпадъци, с изключение на превозването извън площадката;
9.
„съоръжение за управление на радиоактивни отпадъци“ означава всяко съоръжение или инсталация, чието основно предназначение е управление на радиоактивни отпадъци;
10.
„преработване“ означава процес или действие, чиято цел е извличане на делящи се и използваеми материали от отработено гориво за по-нататъшна употреба;
11.
„отработено гориво“ означава ядрено гориво, което е било облъчено в активната зона на ядрен реактор и е окончателно извадено от нея; отработеното гориво може да се счита за използваем ресурс, който може да се преработи, или да е предназначено за погребване, ако се счита за радиоактивен отпадък;
12.
„управление на отработено гориво“ означава всички дейности, които са свързани с манипулирането, съхраняването, преработването или погребването на отработено гориво, с изключение на превозването извън площадката;
13.
„съоръжение за управление на отработено гориво“ означава всяко съоръжение или инсталация, чието основно предназначение е управление на отработено гориво;
14.
„съхраняване“ означава складиране на отработено гориво или радиоактивни отпадъци в съоръжение с намерение за изваждане.
Член 4
Общи принципи
1. Държавите-членки създават и поддържат национални политики за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. Без да се засяга член 2, параграф 3, всяка държава-членка носи крайната отговорност за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, генерирани в нея.
2. Когато радиоактивните отпадъци или отработеното гориво бъдат изпратени за преработване в държава-членка или трета държава, крайната отговорност за безопасното и отговорно погребване на тези материали, включително на всякакви отпадъци, получени като страничен продукт, се носи от тази държава-членка или трета държава, от която са изпратени радиоактивните материали.
3. Националните политики се основават на всички принципи, изброени по-долу:
а)
генерирането на радиоактивни отпадъци се поддържа на практически възможния минимум по отношение както на активността, така и на обема, посредством подходящи мерки за проектиране и практики на експлоатация и извеждане от експлоатация, включително рециклиране и повторна употреба на материалите;
б)
вземат се предвид взаимовръзките между всички етапи на генерирането и управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци;
в)
отработеното гориво и радиоактивните отпадъци се управляват безопасно, включително в дългосрочен план с елементи на пасивна безопасност;
г)
изпълнението на мерките става съгласно степенуван подход;
д)
разходите за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци се поемат от тези, които са генерирали тези материали;
е)
прилага се основан на доказателства и документиран процес на вземане на решения по отношение на всички етапи на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци.
4. Радиоактивните отпадъци се погребват в държавата-членка, в която са генерирани, освен ако по време на изпращането между съответната държава-членка и друга държава-членка или трета държава не е влязло в сила споразумение за използване на съоръжение за погребване в една от тях, като това споразумение е съобразено с установените от Комисията критерии в съответствие с член 16, параграф 2 от Директива 2006/117/Евратом.
Преди изпращането в трета държава държавата-членка износител уведомява Комисията за съдържанието на всяко такова споразумение и взема разумни мерки, за да се увери, че:
а)
държавата по местоназначение е сключила с Общността споразумение за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци или е страна по Единната конвенция за безопасност при управление на отработено гориво и за безопасност при управление на радиоактивни отпадъци (наричана по-нататък „Единната конвенция“);
б)
държавата по местоназначение има програми за управление и погребване на радиоактивните отпадъци с цели, насочени към постигането на високо ниво на безопасност, които са равностойни на установените с настоящата директива; и
в)
съоръжението за погребване в държавата по местоназначение е получило разрешение за изпращаните радиоактивни отпадъци, влязло е в експлоатация преди тяхното изпращане и е ръководено в съответствие с изискванията, определени в програмата за управление и погребване на радиоактивните отпадъци на държавата по местоназначение.
ГЛАВА 2
ЗАДЪЛЖЕНИЯ
Член 5
Национална рамка
1. Държавите-членки създават и поддържат национална законодателна, регулаторна и организационна рамка (наричана по-нататък „национална рамка“) за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, с която се разпределя отговорността и се осигурява координацията между съответните компетентни органи. Националната рамка включва всички елементи, изброени по-долу:
а)
национална програма за прилагането на политиката за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци;
б)
национални мерки за безопасност на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. Определянето на начина на приемането на тези мерки и на инструмента за прилагането им е от компетентността на държавите-членки;
в)
система за лицензиране на дейности, съоръжения или на двете, за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, включително за забраната на дейности за управление на отработено гориво или радиоактивни отпадъци или на експлоатацията на съоръжение за управление на отработено гориво или радиоактивни отпадъци без лицензия, или за забрана на двете, като установява по целесъобразност условия за по-нататъшното управление на дейностите, на съоръжението или на двете;
г)
система за подходящ контрол, система за управление, регулаторни инспекции, задължения за документиране и докладване за дейностите, съоръженията за управление на радиоактивни отпадъци и отработено гориво или за двете, включително подходящи мерки за периода след затваряне на съоръженията за погребване;
д)
действия за осигуряване на изпълнението, включително прекратяване на дейности и изменение, изтичане на срока на валидност или отнемане на лицензия, ако е целесъобразно, заедно с изисквания за алтернативни решения, които водят до по-голяма безопасност;
е)
разпределението на отговорностите на органите, участващи в различните етапи на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. По-конкретно, националната рамка възлага основната отговорност за отработеното гориво и радиоактивните отпадъци на лицата, които са ги генерирали, или, при особени обстоятелства, на притежателя на лицензия, на когото тази отговорност е била възложена от компетентни органи;
ж)
национални изисквания за информирането на обществеността и нейното участие;
з)
схемата(ите) за финансиране на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци в съответствие с член 9.
2. Държавите-членки гарантират, че националната рамка се подобрява, когато е целесъобразно, при отчитане на експлоатационния опит, изводите, направени в процеса на вземане на решения, посочен в член 4, параграф 3, буква е), и развитието на съответните технологии и научни изследвания.
Член 6
Компетентен регулаторен орган
1. Всяка държава-членка създава и поддържа компетентен регулаторен орган в областта на безопасността на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци.
2. Държавите-членки гарантират, че компетентният регулаторен орган е функционално отделен от всеки друг орган или организация, свързана с насърчаването или използването на ядрена енергия или радиоактивен материал, включително производство на електроенергия и приложения на радиоактивни изотопи, или с управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, с цел да гарантират действителна независимост от неоправдано влияние върху неговата регулаторна функция.
3. Държавите-членки гарантират, че компетентният регулаторен орган разполага със законовите правомощия и с човешките и финансови ресурси, които са му необходими за изпълнение на неговите задължения във връзка с националната рамка, описани в член 5, параграф 1, букви б), в), г) и д).
Член 7
Притежатели на лицензии
1. Държавите-членки гарантират, че основната отговорност за ядрената безопасност на съоръженията и/или дейностите за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци се носи от притежателя на лицензия. Тази отговорност не може да се делегира.
2. Държавите-членки гарантират, че в установената национална рамка се изисква от притежателите на лицензия под регулаторния контрол на компетентния регулаторен орган, редовно да оценяват, верифицират и непрекъснато да подобряват, в рамките на разумно постижимото, безопасността на съоръжението или на дейността за управление на радиоактивни отпадъци и отработено гориво по систематичен и подлежащ на проверка начин. Това се постига чрез подходяща оценка на безопасността, други аргументи и доказателства.
(3) Като част от процеса на лицензиране на дадено съоръжение или дейност демонстрацията на безопасността включва развитието и реализацията на дадена дейност и разработването, експлоатацията и извеждането от експлоатация на дадено съоръжение или затварянето на съоръжение за погребване, както и периода след затваряне на дадено съоръжение за погребване. Обхватът на демонстрацията на безопасността е съответен на сложността на операциите и размера на опасностите, свързани с радиоактивни отпадъци и отработено гориво, и със съоръжението или дейността. Процесът на лицензиране допринася за безопасността на съоръжението или дейността при нормални условия на експлоатация, очаквани експлоатационни събития и проектни аварии. Чрез него се осигурява необходимата увереност относно безопасността на съоръжението или на дейността. Въвеждат се мерки за предотвратяване на инциденти и за смекчаване на последиците от инциденти, включително проверки на физическите бариери и на административните процедури за защита на притежателя на лицензия, които би следвало да са нарушени, преди работниците и населението да бъдат засегнати в значителна степен от йонизираща радиация. С този подход се установява и намалява несигурността.
4. Държавите-членки гарантират, че в националната рамка се изисква притежателите на лицензия да създават и прилагат интегрирани системи за управление, включително за осигуряване на качеството, в които се дава необходимият приоритет на цялостното управление на безопасността на отработеното гориво и радиоактивните отпадъци и които биват редовно проверявани от компетентния регулаторен орган.
5. Държавите-членки гарантират, че в националната рамка се изисква от притежателите на лицензия да осигуряват и поддържат достатъчни финансови и човешки ресурси за изпълнение на своите задължения във връзка с безопасността при управлението на отработено ядрено гориво и радиоактивни отпадъци, предвидени в параграфи 1-4.
Член 8
Експертни познания и умения
Държавите-членки гарантират, че в националната рамка се изисква от всички лица да вземат мерки за образованието и обучението на своите служители, както и за свързани с научни изследвания и разработки дейности, които да покрият нуждите на националните програми за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, за да се придобият, поддържат и доразвиват необходимите експертни познания и умения.
Член 9
Финансови ресурси
Държавите-членки гарантират, че в националната рамка се изисква наличието на достатъчни финансови ресурси, когато те са необходими за изпълнението на националните програми, посочени в член 11, особено за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, при надлежно отчитане на отговорността на лицата, които генерират отработено гориво и радиоактивни отпадъци.
Член 10
Прозрачност
1. Държавите-членки гарантират, че необходимата информация за управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци е на разположение на работниците и на населението. Това задължение включва и гарантиране на това, че компетентният регулаторен орган информира населението в рамките на своята компетентност. Информацията се предоставя на населението в съответствие с националното законодателство и международните задължения, при условие че това не излага на опасност други интереси, като inter alia сигурността, признати в националното законодателство или чрез международни задължения.
2. Държавите-членки гарантират, че на населението се предоставят необходимите възможности да участва ефективно в процеса на вземане на решения относно управлението на отработено ядрено гориво и радиоактивни отпадъци в съответствие с националното законодателство и международните задължения.
Член 11
Национални програми
1. Всяка държава-членка прави необходимото за изпълнение на своята национална програма за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци (наричана по-нататък „национална програма“), която се прилага за всички видове отработено гориво и радиоактивни отпадъци под нейна юрисдикция, както и за всички етапи на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци - от генерирането до погребването им.
2. Всяка държава-членка редовно прави преглед на своята национална програма и я актуализира, като отчита по целесъобразност техническия и научния напредък, както и препоръките, извлечените поуки и добрите практики от партньорски проверки.
Член 12
Съдържание на националните програми
1. В националните програми се посочва как държавите-членки възнамеряват да прилагат своите национални политики, посочени в член 4, за отговорно и безопасно управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци, така че да гарантират изпълнението на целите на настоящата директива; в тези програми са включени всички елементи, изброени по-долу:
а)
общите цели на националната политика на държавата-членка по отношение на управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци;
б)
важните етапи и ясни срокове за завършването на тези етапи предвид водещите цели в националните програми;
в)
отчет за цялото количество отработено гориво и радиоактивни отпадъци и прогнози за бъдещите количества, включително тези от извеждане от експлоатация, в който ясно се посочва местоположението и количеството на радиоактивните отпадъци и отработеното гориво в съответствие с подходяща класификация на радиоактивните отпадъци;
г)
концепциите или плановете и техническите решения за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци от генерирането до погребването;
д)
концепциите или плановете за периода след затваряне от жизнения цикъл на съоръжението за погребване, включително периода, през който се поддържа подходящ контрол, и средствата, които се използват за съхраняване на информация за съоръжението в дългосрочен план;
е)
научните изследвания, развойните и демонстрационни дейности, които са необходими за прилагането на решенията за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци;
ж)
отговорността за изпълнението на националната програма и ключовите показатели за наблюдението на напредъка по изпълнението;
з)
оценка на разходите по националната програма и използваните за тази оценка основа и хипотези, която трябва да включва част, отразяваща развитието във времето;
и)
действащата(ите) схема(и) за финансиране;
й)
политика или процес на прозрачност съгласно посоченото в член 10;
к)
ако има такова(ива), споразумението(ята), сключено(и) с държава-членка или трета държава за управление на отработено гориво или радиоактивни отпадъци, включително за употребата на съоръжения за погребване.
2. Националната програма и националната политика могат да бъдат изложени в един или в няколко отделни документа.
Член 13
Уведомяване
1. Държавите-членки уведомяват Комисията за своите национални програми и за всякакви значими последващи промени.
2. В рамките на шест месеца след уведомяването Комисията може да поиска разяснения и/или да изрази своето становище относно това, дали съдържанието на националните програми е в съответствие с член 12.
3. В срок от шест месеца след получаване на отговора на Комисията държавите-членки осигуряват исканите разяснения и/или информират Комисията за всяко преразглеждане на националните програми.
4. При вземането на решение относно предоставянето на финансова или техническа помощ на Общността за съоръжения или дейности за управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци Комисията взема под внимание разясненията на държавите-членки и напредъка по националните програми.
Член 14
Доклади
1. Държавите-членки представят на Комисията доклад относно изпълнението на настоящата директива за първи път до 23 август 2015 г. и на всеки три години след това, като използват прегледа и докладването съгласно Единната конвенция.
2. Въз основа на докладите на държавите-членки Комисията представя на Европейския парламент и Съвета:
а)
доклад за напредъка, постигнат по изпълнението на настоящата директива и
б)
отчет за радиоактивните отпадъци и отработеното гориво на територията на Общността, както и прогнози за бъдещето.
3. Периодично и най-малко веднъж на 10 години държавите-членки организират самооценки на своята национална рамка, компетентен регулаторен орган, национална програма и нейното прилагане и отправят покана за международна партньорска проверка на националната рамка, компетентния регулаторен орган и/или националната програма с цел постигане на високи стандарти на безопасност при управлението на отработено гориво и радиоактивни отпадъци. Резултатите от всички партньорски проверки се докладват на Комисията и на останалите държави-членки и могат да бъдат оповестени публично, когато това не засяга изискванията за сигурност и правата на интелектуална собственост върху информацията.
ГЛАВА 3
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, преди 23 август 2013 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Задълженията за транспониране и изпълнение на разпоредбите от настоящата директива, свързани с отработеното гориво, не се прилагат за Дания, Естония, Ирландия, Кипър, Латвия, Люксембург и Малта, докато те не вземат решение да развиват някаква дейност, свързана с ядрено гориво.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива, както и всички последващи изменения на тези разпоредби.
4. Държавите-членки уведомяват за пръв път Комисията за съдържанието на своята национална програма, която включва всички елементи, предвидени в член 12, възможно най-скоро и не по-късно от 23 август 2015 г.
Член 16
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 17
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 19 юли 2011 година.
DIRECTIVE 2011/70/EURATOM DU CONSEIL
du 19 juillet 2011
établissant un cadre communautaire pour la gestion responsable et sûre du combustible usé et des déchets radioactifs
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne de l’énergie atomique, et notamment ses articles 31 et 32,
vu la proposition de la Commission européenne, élaborée après avis d’un groupe de personnalités désignées par le comité scientifique et technique parmi les experts scientifiques des États membres,
vu l’avis du Comité économique et social européen (1),
vu l’avis du Parlement européen (2),
considérant ce qui suit:
(1)
L’article 2, point b), du traité instituant la Communauté européenne de l’énergie atomique (traité «Euratom») prévoit l’établissement de normes de sécurité uniformes pour la protection sanitaire de la population et des travailleurs.
(2)
L’article 30 du traité Euratom prévoit l’institution de normes de base relatives à la protection sanitaire de la population et des travailleurs contre les dangers résultant des radiations ionisantes.
(3)
L’article 37 du traité Euratom exige des États membres qu’ils fournissent à la Commission les données générales de tout projet de rejet d’effluents radioactifs.
(4)
La directive 96/29/Euratom du Conseil (3) établit les normes de base relatives à la protection sanitaire de la population et des travailleurs contre les dangers résultant des rayonnements ionisants. Ladite directive a été complétée par une législation plus spécifique.
(5)
Comme l’a reconnu la Cour de justice de l’Union européenne dans sa jurisprudence, les dispositions du chapitre 3 du traité Euratom, portant sur la protection sanitaire, forment un ensemble organisé attribuant à la Commission des compétences assez étendues pour protéger la population et l’environnement contre des risques de contamination nucléaire (4).
(6)
La décision 87/600/Euratom du Conseil du 14 décembre 1987 concernant des modalités communautaires en vue de l’échange rapide d’informations dans le cas d’une situation d’urgence radiologique (5) a établi un cadre pour la notification et la fourniture d’informations devant être utilisé par les États membres en vue de protéger la population en cas d’urgence radiologique. La directive 89/618/Euratom du Conseil du 27 novembre 1989 concernant l’information de la population sur les mesures de protection sanitaires applicables et sur le comportement à adopter en cas d’urgence radiologique (6) a imposé des obligations aux États membres en ce qui concerne l’information de la population en cas d’urgence radiologique.
(7)
La directive 2003/122/Euratom du Conseil (7) prévoit le contrôle des sources radioactives scellées de haute activité et des sources orphelines, y compris lorsqu’elles sont retirées du service. Conformément à la convention commune sur la sûreté de la gestion du combustible usé et sur la sûreté de la gestion des déchets radioactifs (ci-après dénommée «convention commune»), au code de conduite de l’Agence internationale de l’énergie atomique (AIEA) sur la sûreté et la sécurité des sources radioactives, et aux pratiques industrielles actuelles, les sources scellées retirées du service peuvent être réutilisées, recyclées ou éliminées. Dans de nombreux cas, cela exige un retour de la source ou des équipements la contenant au fournisseur ou au fabricant en vue d’une requalification ou d’un traitement.
(8)
La directive 2006/21/CE du Parlement européen et du Conseil du 15 mars 2006 concernant la gestion des déchets de l’industrie extractive (8) couvre la gestion des déchets des industries extractives susceptibles d’être radioactifs, à l’exclusion des aspects spécifiques à la radioactivité, qui sont couverts par le traité Euratom.
(9)
La directive 2006/117/Euratom du Conseil (9) établit un système communautaire de surveillance et de contrôle des transferts transfrontières de déchets radioactifs et de combustible usé. Ladite directive a été complétée par la recommandation 2008/956/Euratom de la Commission du 4 décembre 2008 relative aux critères d’exportation de déchets radioactifs et de combustible irradié vers des pays tiers (10).
(10)
La directive 2009/71/Euratom du Conseil du 25 juin 2009 établissant un cadre communautaire pour la sûreté nucléaire des installations nucléaires (11) impose aux États membres des obligations relatives à l’établissement et au maintien d’un cadre national pour la sûreté nucléaire. Bien que ladite directive porte essentiellement sur la sûreté nucléaire des installations nucléaires, elle indique qu’il est également important d’assurer la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, y compris dans les installations d’entreposage et dans les installations servant au stockage. Par conséquent, ces installations, qui relèvent à la fois de la directive 2009/71/Euratom et de la présente directive, ne devraient pas être soumises à des obligations disproportionnées ou superflues, notamment en ce qui concerne la remise des rapports.
(11)
La directive 2003/35/CE du Parlement européen et du Conseil du 26 mai 2003 prévoyant la participation du public lors de l’élaboration de certains plans et programmes relatifs à l’environnement (12) s’applique à certains plans et programmes visés par la directive 2001/42/CE du Parlement européen et du Conseil du 27 juin 2006 relative à l’évaluation des incidences de certains plans et programmes sur l’environnement (13).
(12)
La recommandation 2006/851/Euratom de la Commission du 24 octobre 2006 concernant la gestion des ressources financières destinées au démantèlement d’installations nucléaires, de combustibles usés et de déchets radioactifs (14) vise essentiellement la disponibilité de ressources financières suffisantes, qui soient gérées de manière sûre et transparente, afin d’être uniquement utilisées aux fins pour lesquelles elles ont été créées.
(13)
Dans le cas particulier de l’adhésion à l’Union européenne de la Lituanie, de la Slovaquie et de la Bulgarie, où certaines centrales nucléaires ont fait l’objet de fermetures anticipées, la Communauté a participé à la mobilisation de ressources financières et a fourni, sous certaines conditions, un soutien financier à différents projets de démantèlement, y compris en matière de gestion des déchets radioactifs et du combustible usé.
(14)
La convention commune, conclue sous l’égide de l’AIEA, représente un instrument incitatif qui vise à atteindre et à maintenir un haut niveau de sûreté dans le monde entier en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, grâce au renforcement des mesures nationales et de la coopération internationale.
(15)
Certains États membres ont déjà participé et entendent continuer à participer au programme conduit par les États-Unis et la Russie, intitulé «l’initiative de réduction de la menace globale», en transférant le combustible usé issu des réacteurs de recherche vers les États-Unis d’Amérique ou la Fédération de Russie.
(16)
En 2006, l’AIEA a procédé à une mise à jour de la structure de ses normes et a publié les Principes fondamentaux de sûreté, parrainés conjointement par la Communauté, par l’agence de l’Organisation de coopération et de développement économiques pour l’énergie nucléaire et par d’autres organisations internationales. L’application des principes fondamentaux de sûreté facilitera l’application des normes internationales de sûreté et permettra d’harmoniser davantage les dispositions des différents États.
(17)
Le Conseil ayant demandé la création d’un groupe de haut niveau de l’Union européenne dans ses conclusions du 8 mai 2007 sur la sûreté nucléaire et la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, le groupe des régulateurs européens dans le domaine de la sûreté nucléaire (ENSREG) a été institué par la décision 2007/530/Euratom de la Commission du 17 juillet 2007 créant le groupe européen de haut niveau sur la sûreté nucléaire et la gestion des déchets (15) afin de contribuer à la réalisation des objectifs communautaires dans le domaine de la gestion du combustible irradié et des déchets radioactifs. La résolution du Conseil du 16 décembre 2008 sur la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs et les conclusions du Conseil du 10 novembre 2009 sur le rapport de l’ENSREG font référence aux conclusions et recommandations de l’ENSREG.
(18)
Le Parlement européen a adopté, le 10 mai 2007, une résolution sur «Euratom: bilan de cinquante ans de politique européenne dans le domaine de l’énergie nucléaire», dans laquelle il a appelé à une harmonisation des normes dans le domaine de la gestion des déchets radioactifs et a invité la Commission à revoir les avant-projets pertinents de sa proposition législative et à présenter une nouvelle proposition de directive sur la gestion des déchets radioactifs.
(19)
Bien que chaque État membre soit libre de décider de la composition de son bouquet énergétique, tous les États membres produisent des déchets radioactifs, tant dans le cadre de la production électronucléaire que dans le cadre d’activités industrielles, agricoles, médicales ou de recherche, ou à l’occasion du démantèlement d’installations nucléaires ou lors d’opérations de remise en état et d’interventions.
(20)
L’exploitation des réacteurs nucléaires produit du combustible usé. Chaque État membre reste libre de définir sa propre politique en matière de cycle du combustible. Le combustible usé peut soit être considéré comme une ressource valorisable qui peut être retraitée, soit comme un déchet radioactif destiné au stockage direct. Quelle que soit l’option retenue, le stockage des déchets de haute activité issus du retraitement ou celui du combustible usé considéré comme un déchet devrait être envisagé.
(21)
Les déchets radioactifs, y compris le combustible usé considéré comme déchet, doivent être confinés et isolés durablement des êtres humains et de la biosphère. Du fait de leur nature spécifique, à savoir de leur teneur en radionucléides, il est impératif de prendre des dispositions afin de protéger l’environnement et la santé humaine contre les dangers résultant des rayonnements ionisants, y compris de mettre en place un stockage dans des installations appropriées qui serviront d’emplacement final. L’entreposage de déchets radioactifs, y compris à long terme, n’est qu’une solution provisoire qui ne saurait constituer une alternative au stockage.
(22)
Un système national de classification des déchets radioactifs tenant dûment compte des types de déchets radioactifs et de leurs propriétés spécifiques devrait être mis en place pour accompagner ces dispositions.
(23)
En ce qui concerne le stockage des déchets radioactifs de faible et de moyenne activité, la solution traditionnellement retenue est le stockage en surface. Il est communément admis que sur le plan technique, le stockage en couche géologique profonde constitue, actuellement, la solution la plus sûre et la plus durable en tant qu’étape finale de la gestion des déchets de haute activité et du combustible usé considéré comme déchet. Tout en conservant la responsabilité de leurs politiques respectives en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs de faible, moyenne ou haute activité, les États membres devraient prévoir la planification et la mise en œuvre de solutions de stockage dans leurs politiques nationales. Étant donné que le processus de mise en place d’installations de stockage s’étendra sur plusieurs décennies, de nombreux programmes reconnaissent la nécessité d’être flexible et adaptable, par exemple pour intégrer de nouvelles connaissances sur l’état des sites ou une éventuelle évolution des systèmes de stockage. Les activités menées dans le cadre de la «plate-forme technologique sur le stockage géologique des déchets nucléaires» (IGD-TP) pourraient faciliter l’accès aux compétences et à la technologie à cet égard. À cette fin, la réversibilité et la récupérabilité en tant qu’éléments d’exploitation et de conception peuvent servir à orienter la mise au point technique d’un système de stockage. Toutefois, ces éléments ne pourraient remplacer une installation de stockage bien conçue et destinée à être fermée, le cas échéant. Un compromis est nécessaire dans la mesure où la gestion des déchets radioactifs et du combustible usé s’appuie sur l’état actuel des connaissances scientifiques et techniques.
(24)
Chaque État membre devrait avoir l’obligation morale d’éviter d’imposer aux générations futures des contraintes excessives liées au combustible usé et aux déchets radioactifs, en ce compris des déchets radioactifs résultant du démantèlement d’installations nucléaires existantes. En mettant en œuvre la présente directive, les États membres démontreront qu’ils ont pris des mesures raisonnables pour que cet objectif soit atteint.
(25)
Le principe fondamental selon lequel la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs relève, en dernier ressort, de la responsabilité des États membres est réaffirmé par la convention commune. Ce principe de la responsabilité nationale, de même que celui selon lequel la responsabilité première de la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs incombe au titulaire d’une autorisation sous le contrôle de son autorité de réglementation compétente, devrait être affirmé avec plus de force, et le rôle et l’indépendance de l’autorité de réglementation compétente devraient être renforcés par la présente directive.
(26)
Il est entendu que l’utilisation de sources radioactives par une autorité de réglementation compétente aux fins d’exécution de ses missions de réglementation n’affecte en rien son indépendance.
(27)
Les États membres devraient veiller à ce qu’un financement suffisant soit disponible pour la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs.
(28)
Chaque État membre devrait établir un programme national afin que les décisions politiques se traduisent par des dispositions claires et que toutes les mesures relatives à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, de la production jusqu’au stockage, soient mises en œuvre en temps voulu. Ces programmes nationaux devraient pouvoir prendre la forme d’un document de référence unique ou d’un ensemble de documents.
(29)
Il est entendu que les dispositions nationales relatives à la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs seront appliquées en vertu d’un instrument juridique, réglementaire ou organisationnel, dont le choix relèvera de la compétence des États membres.
(30)
Les différentes étapes de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs sont étroitement liées. Les décisions prises dans le cadre d’une étape donnée peuvent avoir une incidence sur une étape ultérieure. Il faut donc tenir compte des liens entre ces étapes lors de l’élaboration des programmes nationaux.
(31)
La transparence est un aspect important de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs. Elle devrait être assurée en garantissant que le public soit informé de manière effective et que toutes les parties concernées, y compris les autorités locales et le public, se voient offrir la possibilité de participer aux processus de décision, conformément aux obligations nationales et internationales.
(32)
La coopération, entre États membres et au niveau international, pourrait, en donnant accès aux compétences et à la technologie, faciliter et accélérer le processus de décision.
(33)
Certains États membres estiment que le partage d’installations de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, y compris des installations de stockage, peut constituer une option avantageuse, sûre et économique lorsqu’il repose sur un accord entre les États membres concernés.
(34)
La documentation élaborée dans le cadre du processus décisionnel sur les questions de sûreté devrait être proportionnée aux niveaux de risque (approche graduée) et devrait constituer la base des décisions liées à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs. Ceci devrait permettre de recenser les zones d’incertitude qui devront être examinées plus en détail dans le cadre d’une évaluation de la sûreté. Les décisions concernant la sûreté devraient s’appuyer sur les conclusions d’une évaluation de la sûreté ainsi que sur des informations concernant la validité et la fiabilité de ladite évaluation, et des hypothèses qu’elle avance. Le processus décisionnel devrait donc être fondé sur un ensemble d’arguments et de preuves visant à démontrer que la norme de sûreté requise est respectée pour une installation ou une activité liée à la gestion de combustible usé et de déchets radioactifs. Dans le cas particulier d’une installation de stockage, ces informations devraient permettre de mieux comprendre les aspects qui ont une incidence sur la sûreté du système de stockage, y compris les barrières naturelles (géologiques) et artificielles, et l’évolution escomptée de ce système de stockage au fil du temps.
(35)
Un État membre qui ne dispose pas de combustible usé, qui ne prévoit pas d’en avoir dans un avenir proche et qui n’a pas ou n’envisage pas d’activités liées au combustible usé, serait soumis à une obligation disproportionnée et inutile s’il était tenu de transposer et de mettre en œuvre les dispositions de la présente directive relatives au combustible usé. Par conséquent, tant qu’ils n’ont pas pris la décision de développer une activité liée au combustible usé, les États membres devraient être exemptés de l’obligation de transposer et de mettre en œuvre les dispositions de la présente directive relatives au combustible usé.
(36)
Un traité entre le gouvernement de la République de Slovénie et celui de la République de Croatie réglementant le statut de la centrale nucléaire de Krško et d’autres aspects liés aux relations juridiques concernant les investissements réalisés dans la centrale, son exploitation et son démantèlement régit la gestion commune d’une centrale nucléaire. Ledit traité prévoit une responsabilité partagée pour la gestion et le stockage de déchets radioactifs et du combustible usé. Il faudrait donc prévoir une dérogation à certaines dispositions de la présente directive afin de ne pas empêcher la mise en œuvre intégrale dudit traité bilatéral.
(37)
Tout en reconnaissant que les risques radiologiques et non radiologiques associés à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs devraient être pris en compte dans le cadre national, les risques non radiologiques, qui relèvent du traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, ne sont pas couverts par la présente directive.
(38)
Le maintien et le développement futur des compétences et qualifications nécessaires en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs sont essentiels pour garantir des niveaux de sûreté élevés. Ils devraient, à ce titre, reposer sur les enseignements tirés de l’expérience d’exploitation.
(39)
La recherche scientifique et le développement technologique, soutenus par la coopération technique entre les parties prenantes, peuvent ouvrir de nouveaux horizons permettant d’améliorer la gestion sûre du combustible usé et des déchets radioactifs, et contribuer à réduire le risque de radiotoxicité des déchets de haute activité.
(40)
L’évaluation par des pairs pourrait constituer un excellent moyen de construire la confiance dans la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs dans l’Union européenne, avec pour but de développer et d’échanger les expériences, et de garantir le respect de normes élevées,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
CHAPITRE 1
CHAMP D’APPLICATION, DÉFINITIONS ET PRINCIPES GÉNÉRAUX
Article premier
Objet
1. La présente directive établit un cadre communautaire visant à garantir la gestion responsable et sûre du combustible usé et des déchets radioactifs afin d’éviter d’imposer aux générations futures des contraintes excessives.
2. Elle veille à ce que les États membres prennent les dispositions nationales appropriées afin d’assurer un niveau élevé de sûreté dans la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs pour protéger les travailleurs et la population contre les dangers résultant des rayonnements ionisants.
3. Elle garantit la nécessaire information du public et la participation de celui-ci en ce qui concerne la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, tout en tenant dûment compte des questions liées à la sécurité et à la confidentialité des informations.
4. Sans préjudice de la directive 96/29/Euratom, la présente directive complète les normes de base visées à l’article 30 du traité Euratom en ce qui concerne la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs.
Article 2
Champ d’application
1. La présente directive s’applique à toutes les étapes:
a)
de la gestion du combustible usé, lorsque ce dernier résulte d’activités civiles;
b)
de la gestion des déchets radioactifs, de la production au stockage, lorsque ces déchets résultent d’activités civiles.
2. La présente directive ne s’applique pas:
a)
aux déchets des industries extractives qui sont susceptibles d’être radioactifs et qui entrent dans le champ d’application de la directive 2006/21/CE,
b)
aux rejets autorisés.
3. L’article 4, paragraphe 4, de la présente directive ne s’applique pas:
a)
au rapatriement chez un fournisseur ou un fabricant des sources scellées retirées du service;
b)
au transfert du combustible usé issu des réacteurs de recherche vers un pays où les combustibles de réacteurs de recherche sont fournis ou fabriqués, en tenant compte des accords internationaux applicables;
c)
aux déchets et au combustible usé de la centrale nucléaire existante de Krško, lorsqu’il s’agit de transferts entre la Slovénie et la Croatie.
4. La présente directive ne porte pas atteinte au droit d’un État membre ou d’une entreprise de cet État membre de renvoyer les déchets radioactifs, après leur traitement, vers leur pays d’origine, si:
a)
les déchets radioactifs doivent être transférés vers cet État membre ou cette entreprise en vue de leur traitement; ou
b)
d’autres substances doivent être transférées vers cet État membre ou cette entreprise dans le but de récupérer les déchets radioactifs.
La présente directive ne porte pas atteinte au droit d’un État membre ou d’une entreprise de cet État membre vers lesquels du combustible usé doit être transféré en vue de son traitement ou retraitement de retransférer vers leur pays d’origine les déchets radioactifs récupérés à l’issue de l’opération de traitement ou retraitement, ou un équivalent dont il a été convenu.
Article 3
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
1.
«fermeture», l’achèvement de toutes les opérations consécutives au dépôt de combustible usé ou de déchets radioactifs dans une installation de stockage, y compris les derniers ouvrages ou autres travaux requis pour assurer, à long terme, la sûreté de l’installation;
2.
«autorité de réglementation compétente», une autorité ou un ensemble d’autorités désigné dans un État membre dans le domaine de la réglementation de la sûreté de la gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs, telle que visée à l’article 6;
3.
«stockage», le dépôt de combustible usé ou de déchets radioactifs dans une installation, sans intention de retrait ultérieur;
4.
«installation de stockage», toute installation ayant pour objectif principal le stockage de déchets radioactifs;
5.
«autorisation», tout document juridique délivré dans le cadre de la compétence d’un État membre et permettant d’entreprendre toute activité ayant trait à la gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs, ou attribuant la responsabilité du choix du site, de la conception, de la construction, de la mise en service, de l’exploitation, du démantèlement ou de la fermeture d’une installation de gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs;
6.
«titulaire d’une autorisation», une personne morale ou physique ayant la responsabilité générale d’une activité ou d’une installation associée à la gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs tel qu’indiqué dans l’autorisation;
7.
«déchet radioactif», une substance radioactive sous forme gazeuse, liquide ou solide pour laquelle aucune utilisation ultérieure n’est prévue ou envisagée par l’État membre ou par une personne morale ou physique dont la décision est acceptée par l’État membre, et qui est considérée comme un déchet radioactif par une autorité de réglementation compétente dans le cadre législatif et règlementaire de l’État membre;
8.
«gestion des déchets radioactifs», toutes les activités liées à la manipulation, au prétraitement, au traitement, au conditionnement, à l’entreposage ou au stockage des déchets radioactifs, à l’exclusion du transport hors site;
9.
«installation de gestion de déchets radioactifs», toute installation ayant pour objectif principal la gestion de déchets radioactifs;
10.
«retraitement», un processus ou une opération dont l’objet est d’extraire les substances fissiles et fertiles du combustible usé aux fins d’utilisation ultérieure;
11.
«combustible usé»: le combustible nucléaire irradié dans le cœur d’un réacteur et qui en a été définitivement retiré; le combustible usé peut soit être considéré comme une ressource valorisable qui peut être retraitée, soit être destiné au stockage s’il est considéré comme un déchet radioactif;
12.
«gestion du combustible usé», toutes les activités liées à la manipulation, à l’entreposage, au retraitement ou au stockage du combustible usé, à l’exclusion du transport hors site;
13.
«installation de gestion de combustible usé», toute installation ayant pour objectif principal la gestion du combustible usé;
14.
«entreposage», le maintien de combustible usé ou de déchets radioactifs dans une installation, avec intention de retrait ultérieur.
Article 4
Principes généraux
1. Les États membres instituent et maintiennent des politiques nationales en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs. Sans préjudice de l’article 2, paragraphe 3, chaque État membre est responsable, en dernier ressort, de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs qui ont été produits sur son territoire.
2. Si des déchets radioactifs ou du combustible usé sont transférés, en vue d’un traitement ou d’un retraitement, vers un État membre ou un pays tiers, la responsabilité en dernier ressort du stockage sûr et responsable de ces substances, y compris de tout déchet créé en tant que sous-produit, continue à incomber à l’État à partir duquel les substances radioactives ont été transférées.
3. Les politiques nationales reposent sur tous les principes suivants:
a)
la production de déchets radioactifs est maintenue au niveau le plus bas qu’il est raisonnablement possible d’atteindre, en termes d’activité et de volume, au moyen de mesures de conception appropriées et de pratiques d’exploitation et de démantèlement, y compris le recyclage et la réutilisation des substances;
b)
l’interdépendance des différentes étapes de la production et de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs est prise en considération;
c)
le combustible usé et les déchets radioactifs sont gérés de manière sûre, y compris à long terme grâce à des dispositifs de sûreté passive;
d)
les mesures sont mises en œuvre selon une approche graduée;
e)
les coûts de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs sont supportés par ceux qui ont produit ces substances;
f)
un processus décisionnel documenté et fondé sur des données probantes régit toutes les étapes de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs.
4. Les déchets radioactifs sont stockés dans l’État membre où ils ont été produits, à moins qu’au moment de leur transfert, un accord prenant en compte les critères établis par la Commission conformément à l’article 16, paragraphe 2, de la directive 2006/117/Euratom, ne soit entré en vigueur entre l’État membre concerné et un autre État membre ou un pays tiers pour utiliser une installation de stockage dans l’un de ces États.
Avant le transfert vers un pays tiers, l’État membre exportateur informe la Commission du contenu d’un tel accord et prend des mesures raisonnables pour s’assurer que:
a)
le pays de destination a conclu un accord avec la Communauté Euratom portant sur la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs ou est partie à la convention commune sur la sûreté de la gestion du combustible usé et sur la sûreté de la gestion des déchets radioactifs («convention commune»);
b)
le pays de destination dispose de programmes de gestion et de stockage des déchets radioactifs dont les objectifs, d’un haut niveau de sûreté, sont équivalents à ceux fixés par la présente directive; et
c)
l’installation de stockage du pays de destination est autorisée à recevoir les déchets radioactifs à transférer, est en activité avant le transfert et qu’elle est gérée conformément aux exigences établies dans le cadre du programmes de gestion et de stockage des déchets radioactifs de ce pays de destination.
CHAPITRE 2
OBLIGATIONS
Article 5
Cadre national
1. Les États membres établissent et maintiennent un cadre national législatif, réglementaire et organisationnel (ci-après dénommé «cadre national») pour la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, qui attribue les responsabilités et prévoit la coordination entre les organismes compétents. Le cadre national prévoit tout ce qui suit:
a)
un programme national de mise en œuvre de la politique en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs;
b)
des dispositions nationales concernant la gestion sûre du combustible usé et des déchets radioactifs. Il appartient aux États membres de décider de la manière dont ces dispositions seront adoptées et de l’instrument qui sera utilisé pour les appliquer;
c)
un système d’octroi d’autorisations pour les activités et/ou les installations de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, qui comprend l’interdiction de mener des activités de gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs et/ou d’exploiter une installation de gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs sans autorisation et, le cas échéant, qui prescrit des conditions pour la gestion ultérieure de l’activité, de l’installation, ou des deux;
d)
un système de mesures de contrôle appropriées, un système de gestion, des inspections réglementaires et l’établissement de documents et de rapports pour les activités et/ou les installations de gestion des déchets radioactifs et du combustible usé, comprenant des mesures appropriées pour les périodes qui suivent la fermeture d’installations de stockage;
e)
des mesures d’exécution, y compris la suspension des activités et la modification, l’expiration ou la révocation d’une autorisation, assorties, le cas échéant, de solutions alternatives conduisant à une plus grande sûreté;
f)
la répartition des responsabilités entre les organismes impliqués dans les différentes étapes de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs; en particulier, le cadre national confère la responsabilité première, pour ce qui est du combustible usé et des déchets radioactifs, à ceux qui les produisent ou, dans certains cas particuliers, au titulaire d’une autorisation à qui les organismes compétents ont confié cette responsabilité;
g)
des dispositions nationales en matière d’information et de participation du public; et
h)
le ou les mécanismes de financement relatifs à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs conformément à l’article 9.
2. Les États membres veillent à ce que le cadre national soit maintenu et amélioré, le cas échéant, en tenant compte de l’expérience acquise dans le cadre de l’exploitation, des enseignements tirés du processus décisionnel visé à l’article 4, paragraphe 3, point f), ainsi que de l’évolution de la technologie et de la recherche dans ce domaine.
Article 6
Autorité de réglementation compétente
1. Chaque État membre institue et maintient une autorité de réglementation compétente dans le domaine de la sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs.
2. Les États membres veillent à ce que l’autorité de réglementation compétente soit séparée sur le plan fonctionnel de tout autre organisme ou organisation impliqué dans la promotion ou l’utilisation de l’énergie nucléaire ou de substances radioactives, y compris la production d’électricité et les applications faisant appel aux radio-isotopes, ou de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, afin de garantir l’indépendance effective dans sa fonction réglementaire de toute influence indue.
3. Les États membres veillent à ce que l’autorité de réglementation compétente possède les compétences juridiques, ainsi que les ressources humaines et financières nécessaires pour remplir ses obligations en rapport avec le cadre national décrit à l’article 5, paragraphe 1, points b), c), d) et e).
Article 7
Titulaires d’une autorisation
1. Les États membres veillent à ce que la responsabilité première en matière de sûreté des installations et/ou des activités de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs incombe au titulaire d’une autorisation. Cette responsabilité ne peut être déléguée.
2. Les États membres veillent à ce que le cadre national en vigueur impose aux titulaires d’une autorisation, sous le contrôle réglementaire de l’autorité de réglementation compétente, d’évaluer et de vérifier régulièrement, et d’améliorer de manière continue, dans la mesure où cela est raisonnablement réalisable, la sûreté nucléaire de leur installation ou de leur activité de gestion des déchets radioactifs ou du combustible usé, et ce, de manière systématique et vérifiable. Cet objectif est atteint par une évaluation de la sûreté appropriée et par d’autres arguments et preuves.
3. Dans le cadre de l’octroi d’une autorisation relative à une installation ou à une activité, la démonstration de la sûreté couvre la mise en place et l’exploitation d’une activité et la création, l’exploitation et le démantèlement d’une installation ou la fermeture d’une installation de stockage ainsi que la phase postérieure à la fermeture d’une installation de stockage. La portée de la démonstration de la sûreté est en rapport avec la complexité de l’opération et l’ampleur des risques associés aux déchets radioactifs et au combustible usé ainsi qu’à l’installation ou à l’activité. La procédure d’autorisation contribue à la sûreté de l’installation ou de l’activité dans des conditions d’exploitation normales, face à d’éventuels incidents de fonctionnement et lors d’accidents de dimensionnement. Elle fournit les garanties requises en matière de sûreté de l’installation ou de l’activité. Des mesures sont mises en place pour prévenir des accidents et en atténuer les conséquences, et comprennent la vérification des barrières physiques et les procédures administratives de protection mises en place par le titulaire de l’autorisation dont la défaillance aurait pour conséquence que les travailleurs et la population seraient significativement affectés par des rayonnements ionisants. Cette approche permet de recenser et de réduire les incertitudes.
4. Les États membres veillent à ce que le cadre national exige des titulaires d’une autorisation qu’ils établissent et mettent en œuvre des systèmes de gestion intégrés, comprenant une garantie de la qualité, qui accordent la priorité requise à la sûreté pour l’ensemble de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs et sont régulièrement contrôlés par l’autorité de réglementation compétente.
5. Les États membres veillent à ce que le cadre national exige des titulaires d’une autorisation qu’ils prévoient et conservent des ressources financières et humaines adéquates pour s’acquitter de leurs obligations définies aux paragraphes 1 à 4, en matière de sûreté de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs.
Article 8
Compétences et qualifications
Les États membres veillent à ce que le cadre national exige de toutes les parties qu’elles prennent, pour leur personnel, des dispositions en matière de formation et entreprennent des activités de recherche et de développement pour couvrir les besoins du programme national pour la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, en vue d’acquérir, de maintenir et de développer davantage les compétences et qualifications nécessaires.
Article 9
Ressources financières
Les États membres veillent à ce que le cadre national impose que les ressources financières suffisantes soient disponibles, le moment venu, pour la mise en œuvre des programmes nationaux visés à l’article 11, en particulier pour la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, en tenant dûment compte de la responsabilité des producteurs de combustible usé et de déchets radioactifs.
Article 10
Transparence
1. Les États membres veillent à ce que les informations nécessaires relatives à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs soient mises à la disposition des travailleurs et de la population. Il s’agit notamment de veiller à ce que l’autorité de réglementation compétente informe le public dans les domaines relevant de sa compétence. Les informations sont mises à la disposition du public conformément à la législation nationale et aux obligations internationales, à condition que cela ne nuise pas à d’autres intérêts, tels que, entre autres, la sécurité, reconnus par la législation nationale ou les obligations internationales.
2. Les États membres veillent à ce que le public ait la possibilité, comme il convient, de participer de manière effective au processus de prise de décision relatif à la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, conformément à la législation nationale et aux obligations internationales.
Article 11
Programmes nationaux
1. Chaque État membre veille à la mise en œuvre de son programme national pour la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs (ci-après dénommé «programme national»), qui est applicable à tous les types de combustible usé et de déchets radioactifs qui relèvent de sa compétence et qui couvre toutes les étapes de la gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, de la production jusqu’au stockage.
2. Chaque État membre réexamine et met à jour régulièrement son programme national en tenant compte du progrès technique et de l’évolution des connaissances scientifiques, le cas échéant, ainsi que des recommandations, des enseignements et des bonnes pratiques qui résultent de l’évaluation par des pairs.
Article 12
Contenu des programmes nationaux
1. Les programmes nationaux précisent comment les États membres comptent mettre en œuvre leurs politiques nationales, visées à l’article 4, pour assurer une gestion responsable et sûre du combustible usé et des déchets radioactifs en vue d’atteindre les objectifs de la présente directive. Lesdits programmes incluent tout ce qui suit:
a)
les objectifs généraux que cherchent à atteindre les politiques nationales des États membres en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs;
b)
les échéances importantes et des calendriers clairs qui permettront de respecter ces échéances en tenant compte des objectifs premiers que cherchent à atteindre les programmes nationaux;
c)
un inventaire de tous les combustibles usés et des déchets radioactifs et les estimations relatives aux quantités futures, y compris celles résultant d’opérations de démantèlement. Cet inventaire indique clairement la localisation et la quantité de déchets radioactifs et de combustible usé, conformément à la classification appropriée des déchets radioactifs;
d)
les concepts, ou les plans et solutions techniques en matière de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, depuis la production jusqu’au stockage;
e)
les concepts ou les plans pour la période postérieure à la fermeture d’une installation de stockage, y compris pour la période pendant laquelle des mesures de contrôle appropriées sont maintenues, ainsi que les moyens à utiliser pour préserver la mémoire de l’installation à long terme;
f)
les activités de recherche, de développement et de démonstration nécessaires pour mettre en œuvre des solutions de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs;
g)
les responsabilités en ce qui concerne la mise en œuvre du programme national et les indicateurs de performance clés pour surveiller l’avancement de la mise en œuvre;
h)
une estimation des coûts du programme national et la base et les hypothèses utilisées pour formuler cette estimation, qui doit être assortie d’un calendrier;
i)
le ou les mécanismes de financement en vigueur;
j)
la politique ou la procédure en matière de transparence, visée à l’article 10;
k)
le cas échéant, le ou les accords conclus avec un État membre ou un pays tiers en matière de gestion du combustible usé ou des déchets radioactifs, y compris pour ce qui est de l’utilisation des installations de stockage.
2. Le programme national et la politique nationale peuvent prendre la forme d’un document unique ou d’une série de documents.
Article 13
Notification
1. Les États membres notifient leur programme national ainsi que les modifications substantielles ultérieures à la Commission.
2. La Commission peut, dans un délai de six mois à compter de la date de la notification, demander des éclaircissements et/ou exprimer son avis sur la conformité du contenu du programme avec l’article 12.
3. Dans un délai de six mois à compter de la réaction de la Commission, les États membres fournissent à celle-ci les éclaircissements demandés et/ou l’informent de toute révision des programmes nationaux.
4. Lorsqu’elle décide de fournir une assistance financière et technique communautaire à des installations et activités de gestion du combustible usé et des déchets radioactifs, la Commission tient compte des éclaircissements fournis par les États membres et des progrès réalisés dans le domaine des programmes nationaux.
Article 14
Rapports
1. Les États membres remettent à la Commission un rapport sur la mise en œuvre de la présente directive pour la première fois au plus tard le 23 août 2015, et par la suite tous les trois ans, en mettant à profit les évaluations et rapports rédigés au titre de la convention commune.
2. Sur la base des rapports des États membres, la Commission remet au Parlement européen et au Conseil:
a)
un rapport sur les progrès réalisés dans le cadre de la mise en œuvre de la présente directive; et
b)
un inventaire des combustibles usés et des déchets radioactifs présents sur le territoire de la Communauté et des prévisions pour l’avenir.
3. Les États membres organisent périodiquement, et tous les dix ans au moins, des autoévaluations de leur cadre national, de leur autorité de réglementation compétente, ainsi que de leur programme national et de leur mise en œuvre, et sollicitent une évaluation internationale par des pairs de leur cadre national, autorité de réglementation compétente et/ou programme national en vue de garantir que la gestion sûre du combustible usé et des déchets radioactifs répond à des normes de sûreté d’un niveau élevé. Les résultats de toute évaluation par des pairs sont communiqués à la Commission et aux autres États membres et peuvent être mis à la disposition du public, pour autant que cela ne soit pas incompatible avec la sécurité et la confidentialité des informations.
CHAPITRE 3
DISPOSITIONS FINALES
Article 15
Transposition
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive avant le 23 août 2013. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les obligations en matière de transposition et de mise en œuvre des dispositions de la présente directive relatives au combustible usé ne s’appliquent pas à Chypre, au Danemark, à l’Estonie, à l’Irlande, à la Lettonie, au Luxembourg et à Malte, aussi longtemps que ces États membres auront décidé de ne pas développer d’activité liée au combustible nucléaire.
3. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive, ainsi que de toute modification ultérieure de ces dispositions.
4. Les États membres notifient pour la première fois à la Commission le contenu de leur programme national comportant tous les éléments prévus par l’article 14 dans les meilleurs délais, mais au plus tard le 23 août 2015.
Article 16
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Article 17
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 19 juillet 2011.