ДИРЕКТИВА 2011/99/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 декември 2011 година
относно европейската заповед за защита
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 82, параграф 1, букви а) и г) от него,
като взеха предвид инициативата на Кралство Белгия, Република България, Република Естония, Кралство Испания, Френската република, Италианската република, Република Унгария, Република Полша, Португалската република, Румъния, Република Финландия и Кралство Швеция,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съюз си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие.
(2)
Член 82, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси в Съюза се основава на принципа на взаимното признаване на присъдите и съдебните решения.
(3)
Съгласно Стокхолмската програма - Отворена и сигурна Европа в услуга и за защита на гражданите (2), взаимното признаване следва да обхване всички видове присъди и решения от съдебен характер, които, в зависимост от правната система, могат да бъдат наказателни или административни. С програмата също се призовават Комисията и държавите-членки да проучат възможностите за подобряване на законодателството и практическите мерки за подпомагане защитата на жертвите. В програмата се посочва още, че на жертвите на престъпления могат да се предлагат специални мерки за защита, които следва да бъдат ефективни в рамките на Съюза. Настоящата директива е част от последователен и цялостен набор от мерки, свързани с правата на жертвите.
(4)
Резолюцията на Европейския парламент от 26 ноември 2009 г. относно премахването на насилието срещу жените призовава държавите-членки да подобрят своето национално законодателство и политики, за да водят борба с всички форми на насилие над жените, както и да предприемат действия с цел справяне с причините за насилието над жените, не на последно място чрез използване на превантивни мерки, като призовава Съюза да гарантира правото на всички жертви на насилие да получат помощ и подкрепа. Резолюцията на Европейския парламент от 10 февруари 2010 г. относно равенството между жените и мъжете в Европейския съюз - 2009 г. одобрява предложението за въвеждане на европейската заповед за защита за жертвите.
(5)
В резолюцията си от 10 юни 2011 г. относно пътна карта за укрепване на правата и защитата на жертвите, по-специално в рамките на наказателното производство, Съветът заяви, че следва да се предприемат действия на равнището на Съюза, за да се укрепят правата и защитата на жертвите на престъпления, и призова Комисията да представи подходящи предложения за тази цел. В тази рамка следва да бъде създаден механизъм, който да осигурява взаимното признаване между държавите-членки на решенията относно мерките за защита на жертвите на престъпления. Съгласно тази резолюция настоящата директива, която се отнася до взаимното признаване на мерки за защита по наказателни дела, следва да се допълни с подходящ механизъм във връзка с мерките за защита по граждански дела.
(6)
В общото пространство на правосъдие без вътрешни граници е наложително да се направи необходимото защитата, предоставена на физическо лице в една държава-членка, да се запази и да продължи във всяка друга държава-членка, в която лицето отива или е отишло. Следва също да се гарантира, че законното упражняване от страна на гражданите на Съюза на правото им да се движат и пребивават свободно на територията на държавите-членки в съответствие с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и член 21 ДФЕС няма да доведе до загубване на тяхната защита.
(7)
С оглед постигането на тези цели настоящата директива следва да определи правила, в съответствие с които защитата, произтичаща от мярка за защита, приета съобразно правото на една държава-членка („издаващата държава“), може да бъде разширена до друга държава-членка, в която защитеното лице възнамерява да пребивава или да осъществи престой („изпълняваща държава“).
(8)
Настоящата директива отчита различните правни традиции на държавите-членки, както и факта, че ефективна защита може да се осигури посредством заповеди за защита, издадени от орган, различен от наказателен съд. Настоящата директива не създава задължения за изменение на националните системи за приемане на мерки за защита, нито създава задължения за въвеждане или изменение на наказателноправна система с цел изпълнение на европейска заповед за защита.
(9)
Настоящата директива се прилага за мерки за защита, които изрично целят защитата на дадено лице от престъпно деяние на друго лице, което може по някакъв начин да изложи на опасност живота му или физическата, психическата и сексуалната му неприкосновеност, например чрез предотвратяване на всякаква форма на тормоз, както и достойнството и личната свобода на това лице, например чрез предотвратяване на отвличания, преследване и други форми на непряка принуда, и които мерки целят предотвратяване на нови престъпни деяния или намаляване на последствията от вече извършени такива. Тези лични права на защитеното лице съответстват на основните ценности, признати и утвърдени във всички държави-членки. Въпреки това дадена държава-членка не е задължена да издаде европейска заповед за защита въз основа на наказателна мярка, която не служи изрично за защита на дадено лице, а има преди всичко други цели, например социалната реабилитация на извършителя на престъпление. Важно е да се подчертае, че настоящата директива се прилага за мерки за защита, целящи да защитят всички жертви, а не само жертвите на насилие, основаващо се на пола, като се отчитат особеностите на всеки съответен вид престъпление.
(10)
Настоящата директива се прилага за мерки за защита, приети по наказателни дела, и следователно не обхваща мерки за защита, приети по граждански дела. За да може да се изпълни мярка за защита в съответствие с настоящата директива, не е необходимо престъпното деяние да бъде установено с влязло в сила решение. Не е от значение и кой точно орган - наказателен, административен или граждански, приема мярката за защита. Настоящата директива не задължава държавите-членки да изменят националното си право, за да могат да приемат мерки за защита в контекста на наказателно производство.
(11)
Предвижда се настоящата директива да се прилага за мерки за защита, приети в полза на жертви или евентуални жертви на престъпления. Поради това настоящата директива не следва да са прилага за мерки, приети с оглед защитата на свидетели.
(12)
Ако мярка за защита по смисъла на настоящата директива е приета за защита на родственик на основното защитено лице, за този родственик може да бъде изискана и издадена европейска заповед за защита при спазване на условията, предвидени в настоящата директива.
(13)
Исканията за издаване на европейска заповед за защита следва да бъдат обработвани с подходяща бързина, като се отчитат особените обстоятелства по случая, включително неотложността на въпроса, предвидената дата на пристигане на защитеното лице на територията на изпълняващата държава и, по възможност, степента на опасност за защитеното лице.
(14)
Когато в съответствие с настоящата директива трябва да се предоставят сведения на защитеното лице или на лицето, създаващо опасност, тези сведения по целесъобразност следва също да бъдат предоставени на настойника или на представителя на съответното лице. Освен това следва да се отдели надлежно внимание на необходимостта защитеното лице, лицето, създаващо опасност, или настойникът или представителят в производството да получават информация, както е предвидено в настоящата директива, на език, който съответното лице разбира.
(15)
В процедурите за издаване и признаване на европейска заповед за защита компетентните органи следва да отчитат в подходяща степен нуждите на жертвите, включително на особено уязвимите лица, като непълнолетни лица или лица с увреждания.
(16)
За прилагането на настоящата директива мярка за защита може да е била наложена вследствие на съдебно решение по смисъла на Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 г. за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (3) или вследствие на акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на Рамково решение 2009/829/ПВР на Съвета от 23 октомври 2009 г. за прилагане между държавите-членки на Европейския съюз на принципа за взаимно признаване към актове за налагане на мерки за процесуална принуда като алтернатива на предварителното задържане (4). Ако в издаващата държава е прието решение въз основа на едно от тези рамкови решения, процедурата по признаване следва да се спазва съответно и в изпълняващата държава. Това обаче не следва да изключва възможността за предаване на европейска заповед за защита на друга държава-членка, различна от държавата, изпълняваща решенията, основаващи се на тези рамкови решения.
(17)
В съответствие с член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз на лицето, създаващо опасност, следва да се предостави правото да бъде изслушано и да оспорва мярката за защита или в рамките на процедурата, водеща до приемането на мярка за защита, или преди издаването на европейска заповед за защита.
(18)
За да се предотврати извършването на престъпление срещу жертвата в изпълняващата държава, тази държава следва да разполага с правните средства за признаване на решение, което вече е прието в издаващата държава в полза на жертвата, като се избегне също необходимостта жертвата да започва ново производство или отново да представя доказателства в изпълняващата държава, все едно издаващата държава не е приела решението. Признаването на европейска заповед за защита от изпълняващата държава предполага, inter alia, че компетентният орган на тази държава, при спазване на ограниченията, установени в настоящата директива, приема наличието и действителността на мярката за защита, приета в издаващата държава, отчита фактическото положение, описано в европейската заповед за защита, и е съгласен, че защита следва да бъде предоставена и следва да продължи да бъде предоставяна в съответствие с националното му право.
(19)
Настоящата директива съдържа изчерпателен списък на забраните и ограниченията, които, когато са наложени в издаващата държава и се съдържат в европейската заповед за защита, следва да бъдат признати и изпълнени в изпълняващата държава при спазване на ограниченията, установени в настоящата директива. Други видове мерки за защита може да съществуват на национално равнище, като например, ако е предвидено в националното право, задължението за лицето, създаващо опасност, да не напуска определено място. Такива мерки могат да бъдат наложени в издаващата държава в рамките на процедурата, водеща до приемането на една от мерките за защита, която в съответствие с настоящата директива може да бъде основание за европейска заповед за защита.
(20)
Тъй като в държавите-членки различни видове органи (граждански, наказателни или административни) са компетентни да приемат и прилагат мерки за защита, подходящо е да бъде осигурена висока степен на гъвкавост в механизма на сътрудничество между държавите-членки по настоящата директива. Поради това компетентният орган в изпълняващата държава не е длъжен във всички случаи да приема същата мярка за защита като тази, приета в издаващата държава, а трябва да има известна възможност за преценка да приема всяка мярка, която той счита за достатъчна и подходяща съгласно националното си право при сходни случаи за осигуряване на продължаваща защита на защитеното лице в контекста на мярката за защита, приета в издаващата държава, както е описана в европейската заповед за защита.
(21)
Забраните или ограниченията, за които се прилага настоящата директива, включват наред с другото мерки, насочени към ограничаване на личните контакти или контактите от разстояние между защитеното лице и лицето, създаващо опасност, например чрез налагане на известни условия за тези контакти или чрез налагане на ограничения по отношение на тяхното съдържание.
(22)
Компетентният орган на изпълняващата държава следва да информира лицето, създаващо опасност, компетентния орган на издаващата държава и защитеното лице за всяка мярка, приета на основание на европейската заповед за защита. При уведомяване на лицето, създаващо опасност, следва надлежно да се отчита интересът на защитеното лице да не се разкриват неговият адрес или други данни за контакт. Тези данни следва да бъдат изключени от уведомлението, при условие че адресът или другите данни за контакт не са включени в забраната или ограничението, наложени като изпълнителна мярка по отношение на лицето, създаващо опасност.
(23)
Когато компетентният орган в издаващата държава оттегля европейската заповед за защита, компетентният орган в изпълняващата държава следва да прекрати мерките, които е приел за изпълнение на европейската заповед за защита, като се приема, че компетентният орган в изпълняващата държава може - самостоятелно и в съответствие с националното си право - да приеме всяка мярка за защита съгласно националното си право, за да защити въпросното лице.
(24)
Като се има предвид, че настоящата директива засяга ситуации, в които защитеното лице отива в друга държава-членка, издаването или изпълнението на европейска заповед за защита не следва да предполага прехвърлянето на изпълняващата държава на каквито и да е правомощия, свързани с основни наказания, наказания, чието изпълнение е отложено, алтернативни, условни или допълнителни наказания, нито правомощия, свързани с мерки за сигурност, наложени на лицето, създаващо опасност, ако последното продължава да пребивава в държавата, приела мярката за защита.
(25)
Когато е целесъобразно, следва да могат да се използват електронни средства с оглед на практическото изпълнение на мерките, приети във връзка с прилагането на настоящата директива, в съответствие с националното право и процедури.
(26)
В контекста на сътрудничеството между органите, участващи в осигуряване защитата на защитеното лице, компетентният орган на изпълняващата държава следва да уведомява компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мерките, приети в изпълняващата държава във връзка с изпълнението на европейската заповед за защита. Това уведомяване следва да позволи на компетентния орган на издаващата държава да вземе бързо решение за подходящ отговор във връзка с мярката за защита, наложена в неговата държава на лицето, създаващо опасност. Такъв отговор може да включва по целесъобразност налагането на мярка за лишаване от свобода в замяна на първоначално приетата мярка без лишаване от свобода, например като алтернатива на превантивното задържане или като следствие от условното отлагане на наказанието. Приема се, че такова решение, тъй като не представлява налагане ex novo на наказание по отношение на ново престъпление, не влиза в противоречие с възможността изпълняващата държава да може, когато е приложимо, да налага санкции в случай на нарушение на мерките, приети в изпълнение на европейската заповед за защита.
(27)
Предвид различните правни традиции в държавите-членки, в случай че в изпълняващата държава не е предвидена мярка за защита за случаи, сходни с фактическото положение, описано в европейската заповед за защита, компетентният орган на изпълняващата държава следва да докладва на компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мярката за защита, описана в европейската заповед за защита, за което разполага с информация.
(28)
С цел осигуряване на безпрепятственото прилагане на настоящата директива във всеки конкретен случай компетентните органи на издаващата и на изпълняващата държава следва да упражняват своята компетентност в съответствие с разпоредбите на настоящата директива, като отчитат принципа ne bis in idem.
(29)
От защитеното лице не следва да се изисква поемането на разходи, свързани с признаване на европейската заповед за защита, които са непропорционални в сравнение с подобен случай на национално равнище. При изпълнение на настоящата директива държавите-членки следва да гарантират, че след признаване на европейската заповед за защита от защитеното лице не се изисква, като пряко следствие от признаването на европейската заповед за защита, да започне допълнително национално производство за получаване от компетентния орган на изпълняващата държава на решение за приемане на мярка, която би била налична при подобни случаи съгласно националното му право, с цел гарантиране на защитата на защитеното лице.
(30)
Като имат предвид принципа на взаимно признаване, върху който се основава настоящата директива, държавите-членки следва да насърчават в максимална степен прекия контакт между компетентните органи в процеса на прилагане на настоящата директива.
(31)
Без да се засягат независимостта на съдебната система и различията в нейната организация в рамките на Съюза, държавите-членки следва да обсъдят въпроса за изискване от лицата, отговарящи за обучението на съдии, прокурори, полицейски и съдебни служители, които участват в процедурите по издаване или признаване на европейска заповед за защита, да предоставят подходящо обучение във връзка с целите на настоящата директива.
(32)
С цел улесняване на оценката на прилагането на настоящата директива държавите-членки следва да съобщават на Комисията съответните данни, свързани с прилагането на националните процедури относно европейската заповед за защита, като това включва най-малкото броя на поисканите, издадените и/или признатите европейски заповеди за защита. Във връзка с това други видове данни, като например съответните видове престъпления, също биха били полезни.
(33)
Настоящата директива следва да допринася за защитата на лицата, които се намират в опасност, като по този начин допълва, без обаче да засяга, вече съществуващите в тази област инструменти, като Рамково решение 2008/947/ПВР и Рамково решение 2009/829/ПВР.
(34)
Когато решение, свързано с мярка за защита, попада в приложното поле на Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5), Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност (6) или на Хагската конвенция от 1996 г. за компетентността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството във връзка с родителската отговорност и мерките за закрила на децата (7), признаването и прилагането на това решение следва да бъде в съответствие с разпоредбите на съответния правен инструмент.
(35)
Държавите-членки и Комисията следва да включват информация относно европейската заповед за защита, когато е целесъобразно, в съществуващите образователни кампании и кампаниите за повишаване на осведомеността относно защитата на жертвите на престъпления.
(36)
Личните данни, обработвани в изпълнение на настоящата директива, следва да бъдат защитени в съответствие с Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 г. относно защитата на личните данни, обработвани в рамките на полицейското и съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси (8), и с принципите, установени в Конвенцията на Съвета на Европа за защита на лицата във връзка с автоматичната обработка на лични данни от 1981 г.
(37)
Настоящата директива следва да зачита основните права, гарантирани от Хартата на основните права на Европейския съюз и от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, в съответствие с член 6 ДЕС.
(38)
При изпълнението на настоящата директива държавите-членки се насърчават да вземат предвид правата и принципите, залегнали в Конвенцията на Организацията на обединените нации от 1979 г. за премахването на всички форми на дискриминация срещу жените.
(39)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно защитата на лица, които се намират в опасност, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради обхвата и последиците ѝ може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(40)
В съответствие с член 3 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Обединеното кралство е нотифицирало желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящата директива.
(41)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Ирландия не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.
(42)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
Настоящата директива установява правила, позволяващи на съдебен или равностоен орган в държава-членка, в която е приета мярка за защита с оглед да се защити дадено лице от престъпно деяние на друго лице, което може да постави в опасност неговия живот, физическа или психическа неприкосновеност, достойнство, лична свобода или сексуална неприкосновеност, да издава европейска заповед за защита, която дава възможност на компетентен орган в друга държава-членка да продължи защитата на лицето на територията на тази друга държава-членка след престъпно поведение или предполагаемо престъпно поведение в съответствие с националното право на издаващата държава.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„Европейска заповед за защита“ означава решение, взето от съдебен или равностоен орган на държава-членка във връзка с мярка за защита, на основата на което съдебен или равностоен орган на друга държава-членка взема всяка подходяща мярка или мерки според националното си право, за да продължи защитата на защитеното лице.
2.
„Мярка за защита“ означава решение по наказателни дела, прието в издаващата държава в съответствие с нейното национално право и процедури, с което една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5, се налагат на лице, създаващо опасност, за защита на защитено лице от престъпно деяние, което може да постави в опасност неговия живот, физическа или психическа неприкосновеност, достойнство, лична свобода или сексуална неприкосновеност.
3.
„Защитено лице“ означава физическо лице, което е обект на защита, произтичаща от мярка за защита, приета от издаващата държава.
4.
„Лице, създаващо опасност“ означава физическо лице, на което са наложени една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5.
5.
„Издаваща държава“ означава държавата-членка, в която е приета мярка за защита, която представлява основанието за издаване на европейска заповед за защита.
6.
„Изпълняваща държава“ означава държавата-членка, на която е изпратена европейска заповед за защита с оглед на нейното признаване.
7.
„Държава на надзор“ означава държавата-членка, на която е прехвърлено съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР.
Член 3
Определяне на компетентните органи
1. Всяка държава-членка уведомява Комисията кой съдебен или равностоен орган е компетентен съгласно нейното национално право да издава европейска заповед за защита и да признава такава заповед в съответствие с настоящата директива в случаите, когато тази държава-членка е издаващата държава или изпълняващата държава.
2. Комисията предоставя получената информация на всички държави-членки. Държавите-членки уведомяват Комисията за всяка промяна в информацията, посочена в параграф 1.
Член 4
Сезиране на централен орган
1. Всяка държава-членка може да определя централен орган или, когато правната ѝ система го предвижда, повече от един централен орган, който да подпомага компетентните органи.
2. Държавата-членка може, когато е необходимо с оглед вътрешната структура на съдебната ѝ система, да възлага на централния си орган или на централните си органи административните аспекти на предаването и получаването на европейски заповеди за защита, както и на цялата свързана с това официална кореспонденция. Следователно всички съобщения, консултации, обмен на информация, запитвания и уведомления между компетентните органи могат да се разглеждат, когато е целесъобразно, със съдействието на определения централен орган или на определените централни органи на съответната държава-членка.
3. Държавите-членки, които желаят да използват посочените в настоящия член възможности, предоставят на Комисията информацията, свързана с определения централен орган или определените централни органи. Указаната информация обвързва всички органи на издаващата държава.
Член 5
Необходимост от съществуване на мярка за защита съгласно националното право
Европейска заповед за защита може да бъде издадена, само ако в издаващата държава вече е била приета мярка за защита, която налага на лицето, създаващо опасност, една или повече от следните забрани или ограничения:
а)
забрана да посещава някои селища, места или определени райони, в които защитеното лице пребивава или посещава;
б)
забрана или регламентиране на контактите под каквато и да е форма със защитеното лице, включително по телефона, посредством електронна или обикновена поща, факс или всяко друго средство; или
в)
забрана или регламентиране на доближаването до защитеното лице на по-малко от определено разстояние.
Член 6
Издаване на европейска заповед за защита
1. Европейска заповед за защита може да бъде издадена, когато защитеното лице реши да пребивава или вече пребивава в друга държава-членка или когато защитеното лице реши да осъществи или вече осъществява престой в друга държава-членка. Когато взема решение за издаване на европейска заповед за защита, компетентният орган на издаващата държава отчита, inter alia, продължителността на периода или периодите на престоя, който защитеното лице предвижда да осъществи в изпълняващата държава, и колко сериозна е необходимостта от защита.
2. Съдебен или равностоен орган на издаващата държава може да издава европейска заповед за защита само по искане на защитеното лице и след като се увери, че мярката за осигуряване на защита отговаря на всички изисквания, установени в член 5.
3. Защитеното лице може да подава искане за издаване на европейска заповед за защита до компетентния орган на издаващата държава или до компетентния орган на изпълняващата държава. Ако това искане е подадено в изпълняващата държава, нейният компетентен орган го препраща незабавно на компетентния орган на издаващата държава.
4. Преди да бъде издадена европейска заповед за защита, на лицето, създаващо опасност, се дава правото да бъде изслушано и правото да оспори мярката за защита, ако тези права не са му били предоставени по време на процедурата, довела до приемането на мярката за защита.
5. Когато компетентен орган приема мярка за защита, съдържаща една или повече от забраните или ограниченията, посочени в член 5, той уведомява защитеното лице по всякакъв подходящ начин в съответствие с процедурите по националното право относно възможността да поиска издаването на европейска заповед за защита, в случай че това лице реши да отиде в друга държава-членка, както и относно основните условия за подобно искане. Органът препоръчва на защитеното лице да подаде искане, преди да напусне територията на издаващата държава.
6. Ако защитеното лице има настойник или представител, този настойник или представител може да подаде искането, посочено в параграфи 2 и 3, от името на защитеното лице.
7. Ако искането за издаване на европейска заповед за защита е отхвърлено, компетентният орган на издаващата държава информира защитеното лице относно всички приложими средства за правна защита, които националното му право предвижда, срещу такова решение.
Член 7
Форма и съдържание на европейската заповед за защита
Европейската заповед за защита се издава в съответствие с формуляра, съдържащ се в приложение I към настоящата директива. Той съдържа по-специално следната информация:
а)
самоличност и гражданство на защитеното лице, както и самоличност и гражданство на настойника или представителя, ако защитеното лице е непълнолетно или е недееспособно;
б)
датата, от която защитеното лице възнамерява да пребивава или да осъществи престой в изпълняващата държава, и периода или периодите на престой, ако са известни;
в)
наименование, адрес, телефон, факс и електронна поща на компетентния орган на издаващата държава;
г)
посочване (например с номер и дата) на правния акт, съдържащ мярката за защита, на чието основание е издадена европейската заповед за защита;
д)
кратко описание на фактите и обстоятелствата, довели до приемане на мярката за защита в издаващата държава;
е)
забрани или ограничения, наложени в мярката за защита, въз основа на която е издадена европейската заповед за защита, на лицето, създаващо опасност, тяхната продължителност и указване на санкцията, ако има такава, в случай на нарушение на някоя забрана или ограничение;
ж)
използването на техническо устройство, ако има такова, което е предоставено на защитеното лице или на лицето, създаващо опасност, като средство за изпълнение на мярката за защита;
з)
самоличност и гражданство на лицето, създаващо опасност, както и неговите данни за контакт;
и)
когато тази информация е известна на компетентния орган на издаващата държава, без да са необходими допълнителни запитвания, дали на защитеното лице и/или на лицето, създаващо опасност, е била предоставена безплатна правна помощ в издаващата държава;
й)
описание, когато е целесъобразно, на други обстоятелства, които биха могли да повлияят върху оценяването на опасността за защитеното лице;
к)
изрично посочване, когато е приложимо, че съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР вече е препратен/о на държавата на надзор, когато тя е различна от държавата, изпълняваща европейската заповед за защита, и посочване на компетентния орган на тази държава за изпълнение на такова съдебно решение или акт за налагане на мерки за процесуална принуда.
Член 8
Процедура по предаване
1. Когато компетентният орган на издаващата държава предава европейска заповед за защита на компетентния орган на изпълняващата държава, това става по начин, позволяващ писмено документиране, за да се даде възможност на компетентния орган на изпълняващата държава да установи автентичността ѝ. Всички официални съобщения се обменят пряко между тези компетентни органи.
2. Ако компетентният орган на издаващата или на изпълняващата държава не е известен на компетентния орган на другата държава, последният извършва всички необходими запитвания, за да получи необходимата информация, включително чрез звената за съдебни контакти на Европейската съдебна мрежа, посочени в Решение 2008/976/ПВР на Съвета от 16 декември 2008 г. относно Европейската съдебна мрежа (9), чрез националния член на Евроюст или чрез националната система за координация на Евроюст на собствената му държава.
3. Когато орган на изпълняващата държава, получил европейска заповед за защита, не е компетентен да я признае, този орган изпраща ex officio европейската заповед за защита на компетентния орган и незабавно информира за това компетентния орган на издаващата държава по начин, позволяващ писмено документиране.
Член 9
Мерки в изпълняващата държава
1. При получаване на европейска заповед за защита, предадена в съответствие с член 8, компетентният орган на изпълняващата държава без необосновано забавяне признава тази заповед и взема решение за приемане на всяка мярка, предвидена в националното право при подобни случаи, за да гарантира защитата на защитеното лице, освен ако не реши да се позове на някое от основанията за непризнаване, посочени в член 10. Изпълняващата държава може да приложи наказателни, административни или граждански мерки в съответствие с националното си право.
2. Мярката, приета от компетентния орган на изпълняващата държава в съответствие с параграф 1, както и всяка друга мярка, предприета въз основа на последващо решение, посочено в член 11, отговаря във възможно най-голяма степен на мярката за защита, приета в издаващата държава.
3. Компетентният орган на изпълняващата държава уведомява лицето, създаващо опасност, компетентния орган на издаващата държава и защитеното лице за всяка мярка, приета в съответствие с параграф 1, както и за възможните правни последствия от нарушението на такава мярка съгласно предвиденото в националното право и в съответствие с член 11, параграф 2. Адресът или другите данни за контакт на защитеното лице не се съобщават на лицето, създаващо опасност, освен ако тези данни не са необходими с оглед на изпълнението на мярката, приета в съответствие с параграф 1.
4. Ако компетентният орган в изпълняващата държава сметне, че информацията, предадена с европейската заповед за защита в съответствие с член 7, е непълна, той незабавно информира компетентния орган на издаващата държава по начин, позволяващ писмено документиране, като посочва разумен срок, в който да му осигури липсващата информация.
Член 10
Основания за непризнаване на европейска заповед за защита
1. Компетентният орган на изпълняващата държава може да откаже да признае европейска заповед за защита при следните обстоятелства:
а)
европейската заповед за защита е непълна или не е попълнена в рамките на срока, определен от компетентния орган на изпълняващата държава;
б)
не са изпълнени изискванията, посочени в член 5;
в)
мярката за защита се отнася до деяние, което не съставлява престъпление според правото на изпълняващата държава;
г)
защитата произтича от изпълнението на наказание или мярка, които съгласно правото на изпълняващата държава са обхванати от амнистия, и е свързана с деяние или поведение, които попадат в рамките на нейната компетентност съгласно това право;
д)
съгласно правото на изпълняващата държава лицето, създаващо опасност, се ползва с имунитет, което прави невъзможно приемането на мерки на основание на европейска заповед за защита;
е)
наказателното преследване срещу лицето, създаващо опасност, за деяние или поведение, по отношение на което е била приета мярката за защита, е погасено по давност съгласно правото на изпълняващата държава, когато деянието или поведението попада в рамките на нейната компетентност съгласно националното право;
ж)
признаването на европейската заповед за защита би влязло в противоречие с принципа ne bis in idem;
з)
съгласно правото на изпълняващата държава лицето, създаващо опасност, не може, поради възрастта му, да бъде подведено под наказателна отговорност за деянието или поведението, във връзка с което е била приета мярката за защита.
и)
мярката за защита се отнася до престъпление, което съгласно правото на изпълняващата държава се счита за извършено изцяло или в голяма или съществена част на нейна територия.
2. Когато компетентният орган на изпълняващата държава откаже да признае европейска заповед за защита на едно от посочените в параграф 1 основания, той:
а)
информира издаващата държава и защитеното лице без необосновано забавяне относно този отказ и основанията за него;
б)
когато е приложимо, информира защитеното лице за възможността за подаване на искане за приемане на мярка за защита в съответствие с националното му право;
в)
информира защитеното лице за всички приложими средства за правна защита срещу такова решение, които са предвидени в националното му право.
Член 11
Приложимо право и компетентност в изпълняващата държава
1. Изпълняващата държава е компетентна да приема и изпълнява мерки в тази държава след признаването на европейска заповед за защита. Правото на изпълняващата държава се прилага за приемането и изпълнението на решението, предвидено в член 9, параграф 1, включително и за правилата относно средствата за правна защита срещу решения, приети в изпълняващата държава във връзка с европейска заповед за защита.
2. В случай на нарушение на една или повече от мерките, предприети от изпълняващата държава след признаването на европейска заповед за защита, компетентният орган на изпълняващата държава е оправомощен в съответствие с параграф 1:
а)
да налага наказания и да предприема всяко друго действие вследствие на нарушение, ако това нарушение съставлява престъпление съгласно правото на изпълняващата държава;
б)
да взема всякакви ненаказателни решения във връзка с нарушението;
в)
да приема всякакви спешни и временни мерки, за да сложи край на нарушението, когато е подходящо, в очакване на последващо решение от издаващата държава.
3. Ако в подобни случаи на национално равнище няма предвидена мярка, която да може да бъде предприета в изпълняващата държава, компетентният орган на изпълняващата държава докладва на компетентния орган на издаващата държава за всяко нарушение на мярката за защита, описана в европейската заповед за защита, за което разполага с информация.
Член 12
Уведомяване в случай на нарушение
Компетентният орган на изпълняващата държава уведомява компетентния орган на издаващата държава или на държавата на надзор за всяко нарушение на мярката или мерките, предприети на основание на европейска заповед за защита. Уведомяването се извършва със стандартния формуляр, предвиден в приложение II.
Член 13
Компетентност в издаващата държава
1. Компетентният орган на издаващата държава има изключителна компетентност да взема решения, отнасящи се до:
а)
подновяването, преразглеждането, изменението, отмяната и оттеглянето на мярката за защита и впоследствие на европейската заповед за защита;
б)
налагането на мярка за лишаване от свобода като следствие от отмяната на мярката за защита, при условие че мярката за защита е била приложена на основание на съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или на акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР.
2. За решения, приети в съответствие с параграф 1, се прилага правото на издаващата държава.
3. Когато съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР вече са препратени или се препращат след издаването на европейска заповед за защита на друга държава-членка, последващи решения, както е предвидено в тези рамкови решения, се вземат съобразно съответните разпоредби на тези рамкови решения.
4. Когато мярката за защита се съдържа в съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР, което е препратено или се препраща след издаването на европейска заповед за защита на друга държава-членка, и компетентният орган на държавата на надзор е взел последващи решения, оказващи влияние върху задълженията или указанията, съдържащи се в мярката за защита в съответствие с член 14 от посоченото рамково решение, компетентният орган на издаващата държава съответно подновява, преразглежда, изменя, отменя или оттегля незабавно европейската заповед за защита.
5. Компетентният орган на издаващата държава информира незабавно компетентния орган на изпълняващата държава за всяко решение, взето съгласно параграф 1 или 4.
6. Ако компетентният орган в издаващата държава отмени или оттегли европейска заповед за защита в съответствие с параграф 1, буква а) или с параграф 4, компетентният орган на изпълняващата държава прекратява мерките, приети в съответствие с член 9, параграф 1, веднага след като бъде надлежно уведомен от компетентния орган на издаващата държава.
7. Ако компетентният орган в издаващата държава измени европейска заповед за защита в съответствие с параграф 1, буква а) или с параграф 4, компетентният орган в изпълняващата държава, когато е целесъобразно:
а)
изменя мерките, приети на основание на европейската заповед за защита, действайки в съответствие с член 9; или
б)
отказва да изпълни изменената забрана или ограничение, когато те не попадат в кръга от забрани или ограничения, посочени в член 5, или ако информацията, предадена с европейската заповед за защита в съответствие с член 7, е непълна или не е била попълнена в рамките на срока, определен от компетентния орган на изпълняващата държава в съответствие с член 9, параграф 4.
Член 14
Основания за прекратяване на мерки, приети на основание на европейска заповед за защита
1. Компетентният орган на изпълняващата държава може да прекрати мерките, предприети в изпълнение на европейска заповед за защита:
а)
когато има ясни признаци, че защитеното лице не пребивава или не осъществява престой на територията на изпълняващата държава, или окончателно е напуснало нейната територия;
б)
когато съгласно националното му право максималният срок на действие на мерките, приети в изпълнение на европейската заповед за защита, е изтекъл;
в)
в случая, посочен в член 13, параграф 7, буква б); или
г)
когато съдебно решение по смисъла на член 2 от Рамково решение 2008/947/ПВР или акт за налагане на мерки за процесуална принуда по смисъла на член 4 от Рамково решение 2009/829/ПВР са вече препратени на изпълняващата държава след признаването на европейската заповед за осигуряване на защита.
2. Компетентният орган на изпълняващата държава незабавно информира компетентния орган на издаващата държава и, когато е възможно, защитеното лице за такова решение.
3. Преди прекратяване на мерките в съответствие с параграф 1, буква б) компетентният орган на изпълняващата държава може да отправи покана към компетентния орган на издаващата държава да предостави информация дали защитата, предвидена в европейската заповед за защита, е все още необходима предвид обстоятелствата на конкретния случай. Компетентният орган на издаващата държава отговаря незабавно на такова искане.
Член 15
Предимство при признаването на европейска заповед за защита
Европейската заповед за защита се признава със същото предимство, което би било приложимо за подобен случай на национално равнище, като се отчитат особените обстоятелства на случая, включително неотложността на въпроса, предвидената дата на пристигане на защитеното лице на територията на изпълняващата държава и, по възможност, степента на риск за защитеното лице.
Член 16
Консултации между компетентните органи
Когато е целесъобразно, компетентните органи на издаващата държава и на изпълняващата държава могат да се консултират взаимно, за да се улесни безпрепятственото и ефикасно прилагане на настоящата директива.
Член 17
Езици
1. Европейската заповед за защита се превежда от компетентния орган на издаващата държава на официалния език или на един от официалните езици на изпълняващата държава.
2. Посоченият в член 12 формуляр се превежда от компетентния орган на изпълняващата държава на официалния език или на един от официалните езици на издаващата държава.
3. При приемането на настоящата директива или на по-късен етап всяка държава-членка може да заяви в декларация, депозирана в Комисията, че ще приема превод на един или на повече други официални езици на Съюза.
Член 18
Разноски
Разноските, свързани с прилагането на настоящата директива, се поемат от изпълняващата държава в съответствие с националното ѝ право, с изключение на разноските, възникнали изключително на територията на издаващата държава.
Член 19
Връзка с други споразумения и договорености
1. Държавите-членки могат да продължат да прилагат двустранни или многостранни споразумения или договорености, действащи към момента на влизане в сила на настоящата директива, доколкото те позволяват да бъдат задълбочени или разширени целите на настоящата директива и способстват за по-нататъшното опростяване или улесняване на процедурите за приемане на мерки за защита.
2. Държавите-членки могат да сключват двустранни или многостранни споразумения или договорености след влизането в сила на настоящата директива, доколкото те позволяват да бъдат задълбочени или разширени целите на настоящата директива и способстват за опростяване или улесняване на процедурите за приемане на мерки за защита.
3. До 11 април 2012 г. държавите-членки нотифицират Комисията за съществуващите споразумения и договорености, посочени в параграф 1, които те желаят да продължат да прилагат. Държавите-членки уведомяват Комисията и за всички нови споразумения или договорености, посочени в параграф 2, в рамките на три месеца от подписването им.
Член 20
Връзка с други правни инструменти
1. Настоящата директива не засяга прилагането на Регламент (ЕО) № 44/2001, Регламент (ЕО) № 2201/2003, Хагската конвенция от 1996 г. за компетентността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството във връзка с родителската отговорност и мерките за закрила на децата или на Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца.
2. Настоящата директива не засяга прилагането на Рамково решение 2008/947/ПВР и на Рамково решение 2009/829/ПВР.
Член 21
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 11 януари 2015 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 22
Събиране на данни
С цел улесняване на оценката на прилагането на настоящата директива държавите-членки съобщават на Комисията съответните данни, свързани с прилагането на националните процедури относно европейската заповед за защита, като това включва най-малко данните относно броя на поискани, издадени и/или признати европейски заповеди за защита.
Член 23
Преглед
До 11 януари 2016 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на настоящата директива. Този доклад се придружава при необходимост от законодателни предложения.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 13 декември 2011 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2011/99/EU,
annettu 13 päivänä joulukuuta 2011,
eurooppalaisesta suojelumääräyksestä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 82 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdan,
ottavat huomioon Belgian kuningaskunnan, Bulgarian tasavallan, Viron tasavallan, Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan, Italian tasavallan, Unkarin tasavallan, Puolan tasavallan, Portugalin tasavallan, Romanian, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan aloitteen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (1),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta.
(2)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 82 artiklan 1 kohdassa määrätään, että oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
(3)
Tukholman ohjelman - Avoin ja turvallinen Eurooppa kansalaisia ja heidän suojeluaan varten (2) - mukaan vastavuoroinen tunnustaminen olisi ulotettava koskemaan kaikentyyppisiä tuomioita ja luonteeltaan oikeudellisia päätöksiä, jotka voivat oikeusjärjestelmästä riippuen olla joko rikosoikeudellisia tai hallinnollisia. Siinä kehotetaan komissiota ja jäsenvaltioita myös tarkastelemaan, miten uhrien suojelua koskevaa lainsäädäntöä ja käytännön tukitoimenpiteitä voidaan parantaa. Ohjelmassa todetaan myös, että rikoksen uhreille voidaan tarjota erityisiä suojelutoimenpiteitä, joiden olisi oltava tehokkaita unioninlaajuisesti. Tämä direktiivi on osa uhrien oikeuksia koskevaa yhtenäistä ja kattavaa toimenpiteiden kokonaisuutta.
(4)
Naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta 26 päivänä marraskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa jäsenvaltioita kehotetaan parantamaan kaikenlaisen naisiin kohdistuvan väkivallan torjumista koskevaa lainsäädäntöään ja toimintalinjojaan ja ryhtymään toimiin, joilla puututaan naisiin kohdistuvan väkivallan syihin, etenkin ennaltaehkäisevin toimenpitein, ja siinä kehotetaan unionia varmistamaan, että kaikilla väkivallan uhreilla on oikeus apuun ja tukeen. Euroopan parlamentin 10 päivänä helmikuuta 2010 antamassa päätöslauselmassa naisten ja miesten tasa-arvosta Euroopan unionissa - 2009 tuetaan ehdotusta ottaa käyttöön uhrien hyväksi eurooppalainen suojelumääräys.
(5)
Etenemissuunnitelmasta uhrien oikeuksien ja heidän suojelunsa vahvistamiseksi erityisesti rikosoikeudellisissa menettelyissä 10 päivänä kesäkuuta 2011 antamassaan päätöslauselmassa neuvosto totesi, että unionin tasolla olisi toteutettava toimia rikoksen uhrien oikeuksien ja heidän suojelunsa tehostamiseksi, ja se kehotti komissiota tekemään tätä varten asianmukaisia ehdotuksia. Näissä puitteissa olisi luotava mekanismi, jolla varmistetaan rikosten uhrien suojelutoimenpiteitä koskevien päätösten vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioiden välillä. Mainitun päätöslauselman mukaan tätä direktiiviä, joka koskee rikosoikeudellisissa asioissa toteutettujen suojelutoimenpiteiden vastavuoroista tunnustamista, olisi täydennettävä asianmukaisella yksityisoikeudellisissa asioissa toteutettuja toimenpiteitä koskevalla mekanismilla.
(6)
Yhteisellä oikeusalueella, jolla ei ole sisärajoja, on välttämätöntä varmistaa, että luonnolliselle henkilölle yhdessä jäsenvaltiossa annettu suojelu pidetään voimassa ja sitä jatketaan muissa jäsenvaltioissa, joihin henkilö siirtyy tai on siirtynyt. Olisi myös varmistettava, että unionin kansalaiset eivät menetä suojeluaan sen seurauksena, että he käyttävät legitiimiä oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti.
(7)
Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tässä direktiivissä olisi annettava säännöt, joiden mukaan yhden jäsenvaltion, jäljempänä ’määräyksen antanut valtio’, lainsäädännön mukaisesti määrättyihin tiettyihin suojelutoimenpiteisiin perustuva suojelu voidaan ulottaa toiseen jäsenvaltioon, jäljempänä ’täytäntöönpanovaltio’, jossa suojeltava henkilö päättää asua tai oleskella.
(8)
Tässä direktiivissä otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet sekä se seikka, että tehokasta suojelua voidaan tarjota myös muun viranomaisen kuin rikostuomioistuimen antamin suojelumääräyksin. Tällä direktiivillä ei luoda velvoitetta muuttaa kansallisia järjestelmiä, jotka koskevat suojelutoimenpiteiden määräämistä eikä sillä luoda velvoitetta ottaa käyttöön tai muuttaa rikosoikeudellista järjestelmää eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanoa varten.
(9)
Tätä direktiiviä sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, joilla pyritään erityisesti suojelemaan henkilöä, esimerkiksi estämällä kaikenlainen häirintä, toisen henkilön rikolliselta teolta, joka voi millä tahansa tavalla vaarantaa ensiksi mainitun henkilön hengen tai ruumiillisen, henkisen tai seksuaalisen koskemattomuuden, sekä suojelemaan häntä, esimerkiksi estämällä kaappaukset, vaaniminen tai muunlainen epäsuora pakottaminen, teolta tai käyttäytymiseltä, joka voi vaarantaa hänen ihmisarvonsa tai henkilökohtaisen vapautensa, ja joilla pyritään estämään uudet rikokset tai lievittämään aiempien rikosten seurauksia. Nämä suojeltavan henkilön henkilöä koskevat oikeudet vastaavat kaikkien jäsenvaltioiden tunnustamia ja vaalimia perusarvoja. Jäsenvaltiota ei kuitenkaan velvoiteta antamaan eurooppalaista suojelumääräystä sellaisen rikosoikeudellisen toimenpiteen perusteella, jolla ei pyritä nimenomaisesti suojelemaan henkilöä vaan jolla on pääasiassa muita tavoitteita, kuten esimerkiksi rikoksentekijän sosiaalinen kuntoutus. On tärkeää korostaa, että tätä direktiiviä sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, joilla pyritään suojelemaan kaikkia uhreja eikä pelkästään sukupuoleen perustuvan väkivallan uhreja, ottamalla huomioon kunkin kyseessä olevan rikostyypin erityispiirteet.
(10)
Tätä direktiiviä sovelletaan rikosoikeudellisissa asioissa määrättyihin suojelutoimenpiteisiin eikä se näin ollen kata yksityisoikeuden alalla määrättyjä suojelutoimenpiteitä. Jotta suojelutoimenpide olisi täytäntöönpanokelpoinen tämän direktiivin mukaisesti, ei ole välttämätöntä, että rikoksesta on annettu lainvoimainen päätös. Merkitystä ei myöskään ole sillä, onko suojelutoimenpiteen hyväksynyt viranomainen rikosoikeudellinen, hallinnollinen vai yksityisoikeudellinen. Tällä direktiivillä ei velvoiteta jäsenvaltioita muuttamaan kansallista lainsäädäntöään siten, että niillä olisi mahdollisuus määrätä suojelutoimenpiteitä rikosoikeudellisissa menettelyissä.
(11)
Tätä direktiiviä on tarkoitus soveltaa rikosten uhrien tai mahdollisten uhrien hyväksi määrättyihin suojelutoimenpiteisiin. Tätä direktiiviä ei olisi näin ollen sovellettava todistajansuojelua koskeviin toimenpiteisiin.
(12)
Jos tässä direktiivissä määritetty suojelutoimenpide on määrätty pääasiallisen suojeltavan henkilön sukulaisen hyväksi, eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa myös tämän sukulaisen pyynnöstä ja häntä koskevana tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin.
(13)
Eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskeva pyyntö olisi käsiteltävä riittävän nopeasti ottaen huomioon tapauksen erityisolosuhteet, muun muassa asian kiireellisyys, päivä, jona suojeltavan henkilön ennakoidaan saapuvan täytäntöönpanovaltion alueelle, ja - mikäli mahdollista - suojeltavaan henkilöön kohdistuvan vaaran suuruus.
(14)
Jos suojeltavalle henkilölle tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettava tietoja tämän direktiivin mukaisesti, nämä tiedot olisi tarvittaessa annettava myös asianomaisen henkilön edunvalvojalle tai edustajalle. Olisi myös kiinnitettävä asianmukaista huomiota suojeltavan henkilön, vaaraa aiheuttavan henkilön, edunvalvojan tai asian käsittelyssä toimivan edustajan tarpeeseen saada tämän direktiivin mukaisesti annettavat tiedot kielellä, jota asianomainen henkilö ymmärtää.
(15)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista ja tunnustamista koskevissa menettelyissä otettava asianmukaisesti huomioon uhrien tarpeet, etenkin, jos he ovat erityisen suojattomia, kuten alaikäiset tai vammaiset henkilöt.
(16)
Tämän direktiivin soveltamiseksi on voitu määrätä suojelutoimenpide sellaisen tuomion seurauksena, jota tarkoitetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 27 päivänä marraskuuta 2008 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2008/947/YOS (3), tai sellaisen valvontatoimia koskevan päätöksen seurauksena, jota tarkoitetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta valvontatoimia koskeviin päätöksiin Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tutkintavankeuden vaihtoehtona 23 päivänä lokakuuta 2009 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2009/829/YOS (4). Jos päätös on tehty määräyksen antaneessa valtiossa jommankumman edellä mainitun puitepäätöksen perusteella, tunnustamismenettelyä olisi noudatettava vastaavasti täytäntöönpanovaltiossa. Tämä ei kuitenkaan saisi sulkea pois mahdollisuutta siirtää eurooppalainen suojelumääräys muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, joka panee täytäntöön näihin puitepäätöksiin perustuvia päätöksiä.
(17)
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen 6 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan mukaisesti vaaraa aiheuttavalle henkilölle olisi tarjottava joko suojelutoimenpiteen määräämiseen johtavan menettelyn aikana tai ennen eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista mahdollisuus tulla kuulluksi ja hakea muutosta suojelutoimenpiteeseen.
(18)
Jotta estetään uhrin joutuminen rikoksen kohteeksi täytäntöönpanovaltiossa, tällä valtiolla olisi oltava oikeudelliset keinot määräyksen antaneessa valtiossa aiemmin uhrin hyväksi tehdyn päätöksen tunnustamiseksi, samalla kun vältetään myös se, että uhri joutuu aloittamaan uuden menettelyn tai esittämään uudelleen todistelua täytäntöönpanovaltiossa, ikään kuin määräyksen antanut valtio ei olisi tehnyt tuota päätöstä. Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustaminen täytäntöönpanovaltiossa edellyttää muun muassa, että tuon valtion toimivaltainen viranomainen hyväksyy, jollei tässä direktiivissä asetetuista rajoituksista muuta johdu, määräyksen antaneessa valtiossa määrätyn suojelutoimenpiteen olemassaolon ja pätevyyden sekä tunnustaa eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun tosiasiallisen tilanteen sekä hyväksyy sen, että suojelua olisi annettava ja että sen antamista olisi jatkettava sen kansallisen lain mukaisesti.
(19)
Tämä direktiivi sisältää tyhjentävän luettelon kielloista ja rajoituksista, jotka, kun ne on asetettu määräyksen antaneessa valtiossa ja sisällytetty eurooppalaiseen suojelumääräykseen, olisi tunnustettava ja pantava täytäntöön täytäntöönpanovaltiossa, jollei tässä direktiivissä säädetyistä rajoituksista muuta johdu. Kansallisella tasolla voi olla käytössä muuntyyppisiä suojelutoimenpiteitä, joista voidaan säätää kansallisessa laissa, kuten vaaraa aiheuttavan henkilön velvollisuus pysyä määrätyssä paikassa. Tällaisia toimenpiteitä voidaan määrätä määräyksen antaneessa valtiossa sellaisen menettelyn puitteissa, joka johtaa jonkin sellaisen suojelutoimenpiteen määräämiseen, joka voi tämän direktiivin mukaisesti olla eurooppalaisen suojelumääräyksen perustana.
(20)
Koska jäsenvaltioissa on erilaisilla viranomaisilla (yksityisoikeudelliset, rikosoikeudelliset tai hallinnolliset) toimivalta määrätä ja panna täytäntöön suojelutoimenpiteitä, on aiheellista säätää tässä direktiivissä erittäin joustavasta jäsenvaltioiden välisestä yhteistyömekanismista. Tämän vuoksi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ei tarvitse kaikissa tapauksissa toteuttaa samaa suojelutoimenpidettä kuin se, joka määräyksen antaneessa valtiossa on määrätty, ja sillä on tietty harkintavalta määrätä mikä tahansa kansallisen lakinsa mukaan vastaavanlaisessa tapauksessa riittäväksi ja sopivaksi katsomansa toimenpiteen antaakseen suojeltavalle henkilölle jatkuvaa suojelua ottamalla huomioon määräyksen antaneessa valtiossa määrätty suojelutoimenpide, sellaisena kuin se on esitetty eurooppalaisessa suojelumääräyksessä.
(21)
Kiellot tai rajoitukset, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, sisältävät muun muassa toimenpiteitä, joilla pyritään rajoittamaan henkilökohtaista tai kaukoyhteydenpitoa suojeltavan henkilön ja vaaraa aiheuttavan henkilön välillä, esimerkiksi määräämällä tiettyjä ehtoja tällaiselle yhteydenpidolle tai asettamalla viestinnän sisältöä koskevia rajoituksia.
(22)
Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle, määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle ja suojeltavalle henkilölle kaikki toimenpiteet, jotka eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella on hyväksytty. Vaaraa aiheuttavalle henkilölle annettavassa ilmoituksessa olisi otettava asianmukaisesti huomioon suojeltavan henkilön intressi olla paljastamatta tämän henkilön osoitetta tai muita yhteystietoja. Tällaisia tietoja ei saisi sisällyttää tiedoksiantoon, paitsi jos osoite tai muu yhteystieto sisältyy vaaraa aiheuttavalle henkilölle pakkotoimenpiteenä määrättyyn kieltoon tai rajoitukseen.
(23)
Kun määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on peruuttanut eurooppalaisen suojelumääräyksen, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi lopetettava eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi määräämänsä toimenpiteet, vaikkakin täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi - itsenäisesti ja kansallisen lakinsa mukaisesti - määrätä minkä tahansa kansallisen lakinsa mukaisen suojelutoimenpiteen asianomaisen henkilön suojelemiseksi.
(24)
Koska tässä direktiivissä käsitellään tilanteita, joissa suojeltava henkilö siirtyy toiseen jäsenvaltioon, sen eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen tai täytäntöönpanon ei olisi merkittävä sellaisen toimivallan siirtämistä täytäntöönpanovaltiolle, joka koskee päärangaistuksia taikka lykättyjä, vaihtoehtoisia, ehdollisia tai oheisrangaistuksia taikka vaaraa aiheuttavalle henkilölle määrättyjä turvaamistoimenpiteitä, jos viimeksi mainittu henkilö jatkaa asumista suojelutoimenpiteen määränneessä valtiossa.
(25)
Tarvittaessa olisi voitava kansallisen lainsäädännön ja menettelyjen mukaisesti käyttää sähköisiä keinoja tämän direktiivin soveltamiseksi määrättyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi käytännössä.
(26)
Suojeltavan henkilön suojaamisen varmistamiseen osallistuvien asianomaisten viranomaisten välisessä yhteistyössä olisi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ilmoitettava määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista täytäntöönpanovaltiossa eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöön panemiseksi määrättyjen toimenpiteiden rikkomisista. Tämän ilmoituksen avulla määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi voitava nopeasti päättää rikkomisesta vaaraa aiheuttavalle henkilölle tuossa valtiossa määrätyn suojelutoimenpiteen osalta johtuvasta seurauksesta. Tällainen seuraus voi tarvittaessa sisältää sellaisen vapaudenmenetyksen käsittävän toimenpiteen määräämisen, jolla korvataan muu kuin vapaudenmenetyksen käsittävä toimenpide, joka oli alun perin määrätty esimerkiksi vaihtoehtona ennaltaehkäisevälle vangitsemiselle tai rangaistuksen ehdollisen lykkäämisen seurauksena. Koska tällaisella päätöksellä ei määrätä uutta rikosoikeudellista seuraamusta uudesta rikoksesta, päätös ei estä sitä mahdollisuutta, että täytäntöönpanovaltio voi tarvittaessa määrätä seuraamuksia eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöön panemiseksi määrättyjen toimenpiteiden rikkomisesta.
(27)
Jos täytäntöönpanovaltiossa ei ole käytettävissä mitään suojelutoimenpidettä tapauksessa, joka vastaa eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvattua tosiasiallista tilannetta, olisi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen, jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet huomioon ottaen, ilmoitettava määräyksen antaneelle valtiolle sellaisista eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun suojelutoimenpiteen rikkomisista, joista se on tietoinen.
(28)
Jotta voidaan varmistaa tämän direktiivin soveltaminen saumattomasti kussakin tapauksessa, määräyksen antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi käytettävä toimivaltaansa tämän direktiivin säännösten mukaisesti ja ottamalla huomioon ne bis in idem -periaate.
(29)
Suojeltavalta henkilöltä ei olisi perittävä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamiseen liittyviä kuluja, jotka ovat suhteettomia vastaavaan kansalliseen tapaukseen nähden. Jäsenvaltioiden olisi tätä direktiiviä täytäntöön pannessaan varmistettava, ettei suojeltavaa henkilöä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen vaadita aloittamaan uutta kansallista menettelyä saadakseen täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselta viranomaiselta eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen välittömänä seurauksena päätöksen sellaisen toimenpiteen määräämisestä, jotka olisivat vastaavassa tapauksessa sen kansallisen lain nojalla käytettävissä suojeltavan henkilön suojelun varmistamiseksi.
(30)
Ottaen huomioon vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, johon tämä direktiivi perustuu, jäsenvaltioiden olisi tätä direktiiviä soveltaessaan edistettävä mahdollisimman laajalti toimivaltaisten viranomaisten välisiä suoria yhteyksiä.
(31)
Jäsenvaltioiden olisi harkittava, onko eurooppalaisen suojelumääräyksen antamiseen tai tunnustamiseen johtaviin menettelyihin osallistuvien tuomareiden, syyttäjien, poliisien ja oikeuslaitoksen muun henkilöstön koulutuksesta vastaavia tahoja pyydettävä antamaan tarkoituksenmukaista koulutusta, joka koskee tämän direktiivin tavoitteita, tämän kuitenkaan vaikuttamatta oikeuslaitoksen riippumattomuuteen ja sen rakenteen eroihin unionissa.
(32)
Tämän direktiivin soveltamisen arvioinnin helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle asiaankuuluvia tietoja, jotka koskevat kansallisten menettelyjen soveltamista eurooppalaiseen suojelumääräykseen, ainakin siltä osin kuin on kyse pyydettyjen, annettujen ja/tai tunnustettujen eurooppalaisten suojelumääräysten lukumäärästä. Myös muun tyyppiset tiedot, esimerkiksi kyseessä olevat rikostyypit, olisivat hyödyllisiä.
(33)
Tämän direktiivin olisi edistettävä vaarassa olevien henkilöiden suojelua ja siten täydennettävä tällä alalla jo voimassa olevia välineitä, kuten puitepäätöstä 2008/947/YOS ja puitepäätöstä 2009/829/YOS, joiden soveltamiseen sillä ei kuitenkaan ole vaikutusta.
(34)
Kun suojelutoimenpidettä koskeva päätös kuuluu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (5), tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (6) tai toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa vuonna 1996 tehdyn Haagin yleissopimuksen (7) soveltamisalaan, olisi päätöksen tunnustaminen ja täytäntöönpano toteutettava asianomaisen oikeudellisen välineen säännösten tai määräysten mukaisesti.
(35)
Jäsenvaltioiden ja komission olisi tarvittaessa sisällytettävä eurooppalaista suojelumääräystä koskevia tietoja olemassa oleviin rikoksen uhrien suojelua käsitteleviin valistus- ja tiedotuskampanjoihin.
(36)
Tämän direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä käsiteltävät henkilötiedot olisi suojattava rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä käsiteltävien henkilötietojen suojaamisesta tehdyn puitepäätöksen 2008/977/YOS (8) ja yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä tehdyssä Euroopan neuvoston vuoden 1981 yleissopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti.
(37)
Tässä direktiivissä olisi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan mukaisesti kunnioitettava perusoikeuksia, jotka taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa (Euroopan ihmisoikeussopimus).
(38)
Jäsenvaltioita rohkaistaan ottamaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa huomioon kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevassa vuoden 1979 Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa määritellyt oikeudet ja periaatteet.
(39)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on vaarassa olevien henkilöiden suojeleminen, vaan se voidaan laajuutensa ja vaikutustensa vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(40)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 3 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut haluavansa osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen.
(41)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Irlanti ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, se ei sido Irlantia eikä sitä sovelleta Irlantiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.
(42)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 22) olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, se ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tarkoitus
Tässä direktiivissä annetaan säännöt, joiden mukaisesti oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen voi jäsenvaltiossa, jossa on määrätty suojelutoimenpide henkilön suojelemiseksi toisen henkilön rikokselta, joka voi vaarantaa ensiksi mainitun hengen, ruumiillisen tai henkisen koskemattomuuden, ihmisarvon, henkilökohtaisen vapauden tai seksuaalisen koskemattomuuden, antaa eurooppalaisen suojelumääräyksen, jonka perusteella toisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi jatkaa tämän toisen jäsenvaltion alueella asianomaisen henkilön suojelua määräyksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti rikoksen tai väitetyn rikoksen johdosta.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
1)
’eurooppalaisella suojelumääräyksellä’ tarkoitetaan jäsenvaltion oikeusviranomaisen tai vastaavan viranomaisen suojelutoimenpiteestä tekemää päätöstä, jonka perusteella toisen jäsenvaltion oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen toteuttaa kansallisen lakinsa mukaan minkä tahansa yhden tai useamman aiheellisen toimenpiteen suojeltavan henkilön suojelun jatkamiseksi;
2)
’suojelutoimenpiteellä’ tarkoitetaan suojelumääräyksen antaneen valtion kansallisen lakinsa ja kansallisten menettelyjen mukaisesti rikosasiassa tekemää päätöstä, jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetetaan yksi tai useampi 5 artiklassa tarkoitettu kielto tai rajoitus suojeltavan henkilön suojelemiseksi rikolliselta teolta, joka voi vaarantaa hänen henkensä, ruumiillisen ja henkisen koskemattomuutensa, ihmisarvonsa, henkilökohtaisen vapautensa tai seksuaalisen koskemattomuutensa;
3)
’suojeltavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka on määräyksen antaneen valtion määräämään suojelutoimenpiteeseen perustuvan suojelun kohteena;
4)
’vaaraa aiheuttavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, jolle on määrätty yksi tai useampi 5 artiklassa tarkoitettu kielto tai rajoitus;
5)
’määräyksen antaneella valtiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen perustana oleva suojelutoimenpide on määrätty;
6)
’täytäntöönpanovaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, johon eurooppalainen suojelumääräys on toimitettu sen tunnustamista varten;
7)
’valvontavaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, johon puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on siirretty.
3 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen
1. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, millä yhdellä tai useammalla oikeusviranomaisella tai vastaavalla viranomaisella on sen kansallisen lainsäädännön nojalla toimivalta antaa eurooppalainen suojelumääräys ja tunnustaa sellainen määräys tämän direktiivin mukaisesti, kun tämä jäsenvaltio on määräyksen antanut valtio tai täytäntöönpanovaltio.
2. Komissio asettaa saamansa tiedot kaikkien jäsenvaltioiden saataville. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikki 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin tehdyt muutokset.
4 artikla
Keskusviranomaiseen turvautuminen
1. Kukin jäsenvaltio voi nimetä keskusviranomaisen tai, jos sen oikeusjärjestelmä sitä edellyttää, useamman kuin yhden keskusviranomaisen avustamaan sen toimivaltaisia viranomaisia.
2. Jäsenvaltio voi, jos sen oikeusjärjestelmän rakenne sitä edellyttää, antaa yhden tai useamman keskusviranomaisensa tehtäväksi eurooppalaisten suojelumääräysten sekä kaiken muun niihin liittyvän virallisen kirjeenvaihdon hallinnollisen lähettämisen ja vastaanottamisen. Näin ollen kaikki toimivaltaisten viranomaisten väliset viestit, neuvottelut, tietojenvaihdot, tiedustelut ja ilmoitukset voidaan tarvittaessa käsitellä asianomaisen jäsenvaltion yhden tai useamman nimetyn keskusviranomaisen avustuksella.
3. Jäsenvaltioiden, jotka haluavat käyttää tässä artiklassa tarkoitettuja mahdollisuuksia, on toimitettava nimettyä yhtä tai useampaa keskusviranomaista koskevat tiedot komissiolle. Nämä tiedot sitovat määräyksen antaneen jäsenvaltion kaikkia viranomaisia.
5 artikla
Kansallisen lain mukaisen suojelutoimenpiteen olemassaolon tarve
Eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa vain, jos määräyksen antaneessa valtiossa on aiemmin määrätty suojelutoimenpide, jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle on asetettu yksi tai useampi seuraavista kielloista tai rajoituksista:
a)
kielto mennä tietyille paikkakunnille, tiettyihin paikkoihin tai määritellyille alueille, joilla suojeltava henkilö asuu tai vierailee;
b)
kaikenlaista yhteydenpitoa suojeltavaan henkilöön koskeva kielto tai sen sääntely, mukaan lukien yhteydenpito puhelimitse, sähköpostitse tai postitse, telekopioitse tai muilla keinoin; tai
c)
kielto lähestyä suojeltavaa henkilöä määriteltyä etäisyyttä lähemmäksi tai tällaisen lähestymisen sääntely.
6 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen antaminen
1. Eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa, kun suojeltava henkilö päättää asua tai jo asuu toisessa jäsenvaltiossa tai kun suojeltava henkilö päättää oleskella tai jo oleskelee toisessa jäsenvaltiossa. Päättäessään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisesta määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon muun ohessa niiden yhden tai useamman ajanjakson kesto, jotka suojeltava henkilö aikoo oleskella täytäntöönpanovaltiossa, ja suojelun tarpeen vakavuus.
2. Määräyksen antaneen valtion oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen voi antaa eurooppalaisen suojelumääräyksen vain suojeltavan henkilön pyynnöstä ja tarkistettuaan, että suojelutoimenpide täyttää kaikki 5 artiklassa asetetut edellytykset.
3. Suojeltava henkilö voi toimittaa eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskevan pyynnön joko määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle tai täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Jos tällainen pyyntö toimitetaan täytäntöönpanovaltiolle, sen toimivaltaisen viranomaisen on siirrettävä pyyntö mahdollisimman pian määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle.
4. Ennen kuin eurooppalainen suojelumääräys annetaan, vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettava oikeus tulla kuulluksi ja oikeus hakea muutosta suojelutoimenpiteeseen, jos hänelle ei ole myönnetty näitä oikeuksia suojelutoimenpiteen määräämiseen johtaneessa menettelyssä.
5. Yhden tai useamman 5 artiklassa tarkoitetun kiellon tai rajoituksen sisältävän suojelutoimenpiteen määrätessään on toimivaltaisen viranomaisen ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sopivalla tavalla ja oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisten menettelyjen mukaisesti mahdollisuudesta pyytää eurooppalaista suojelumääräystä, mikäli asianomainen henkilö päättää siirtyä toiseen jäsenvaltioon, sekä tällaisen pyynnön perusedellytyksistä. Viranomaisen on neuvottava suojeltavaa henkilöä toimittamaan pyyntö ennen poistumistaan määräyksen antaneen valtion alueelta.
6. Jos suojeltavalla henkilöllä on edunvalvoja tai edustaja, tämä edunvalvoja tai edustaja voi toimittaa 2 ja 3 kohdassa tarkoitetun pyynnön suojeltavan henkilön puolesta.
7. Jos eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskeva pyyntö hylätään, määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sen kansallisen lainsäädännön nojalla saatavilla olevista tällaista päätöstä koskevista muutoksenhakukeinoista.
7 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen muoto ja sisältö
Eurooppalainen suojelumääräys on annettava tämän direktiivin liitteessä I olevan mallin mukaisesti. Siinä on oltava erityisesti seuraavat tiedot:
a)
suojeltavan henkilön henkilöllisyys ja kansalaisuus sekä hänen edunvalvojansa tai edustajansa henkilöllisyys ja kansalaisuus, jos suojeltava henkilö on alaikäinen tai oikeustoimikelvoton;
b)
päivämäärä, josta alkaen suojeltava henkilö aikoo asua tai oleskella täytäntöönpanovaltiossa, ja oleskelun ajankohdat, jos ne ovat tiedossa;
c)
määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen nimi, osoite, puhelin- ja telekopionumerot sekä sähköpostiosoite;
d)
sen säädöksen yksilöintitiedot (esimerkiksi numero ja päiväys), joka sisältää suojelutoimenpiteen, jonka perusteella eurooppalainen suojelumääräys annetaan;
e)
tiivistelmä tosiseikoista ja olosuhteista, jotka määräyksen antaneessa valtiossa ovat johtaneet suojelutoimenpiteen määräämiseen;
f)
kiellot ja rajoitukset, jotka vaaraa aiheuttavalle henkilölle on asetettu eurooppalaisen suojelumääräyksen perustana olevassa suojelutoimenpiteessä, niiden kesto sekä maininta mahdollisesta seuraamuksesta, jos jotain kieltoa tai rajoitusta rikotaan;
g)
sellaisen teknisen laitteen käyttö, joka on mahdollisesti annettu suojeltavalle henkilölle tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle keinona panna suojelutoimenpide täytäntöön;
h)
vaaraa aiheuttavan henkilön henkilöllisyys ja kansalaisuus sekä hänen yhteystietonsa;
i)
onko suojeltavalle henkilölle ja/tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle myönnetty maksuton oikeusapu määräyksen antaneessa valtioissa, jos tämä tieto on määräyksen antaneen viranomaisen tiedossa ilman eri tiedusteluja;
j)
tarvittaessa kuvaus muista olosuhteista, joilla voi olla vaikutusta suojeltavalle henkilölle aiheutuvan vaaran arviointiin;
k)
tapauksen mukaan nimenomainen maininta siitä, että puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on jo siirretty valvontavaltioon, mikäli se on toinen kuin eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltio, sekä tuon valtion sen viranomaisen yksilöintitiedot, jolla on toimivalta tällaisen tuomion tai päätöksen täytäntöönpanon osalta.
8 artikla
Toimittamismenettely
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on toimittaessaan eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tehtävä se millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste, jotta täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi todeta sen aitouden. Myös kaikki virallinen yhteydenpito tapahtuu suoraan näiden toimivaltaisten viranomaisten kesken.
2. Jos joko täytäntöönpanovaltion tai määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen ei ole toisen valtion toimivaltaisen viranomaisen tiedossa, viimeksi mainitun viranomaisen on saadakseen tarvittavat tiedot suoritettava kaikki asiaankuuluvat tiedustelut, myös Euroopan oikeudellisesta verkostosta 16 päivänä joulukuuta 2008 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2008/976/YOS (9) tarkoitettujen Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisten, oman valtionsa Eurojustin kansallisen jäsenen tai Eurojustin kansallisen koordinointijärjestelmän kautta.
3. Jos eurooppalaisen suojelumääräyksen vastaanottavalla täytäntöönpanovaltion viranomaisella ei ole toimivaltaa tunnustaa sitä, tämän viranomaisen on viran puolesta toimitettava eurooppalainen suojelumääräys toimivaltaiselle viranomaiselle ja ilmoitettava asiasta viipymättä määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste.
9 artikla
Täytäntöönpanovaltiossa määrättävät toimenpiteet
1. Vastaanotettuaan 8 artiklan mukaisesti toimitetun eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä tunnustettava tuo määräys ja tehtävä päätös minkä tahansa sellaisen toimenpiteen määräämisestä, joka olisi vastaavanlaisessa tapauksessa sen kansallisen lainsäädännön mukaan käytettävissä suojeltavan henkilön suojelemisen varmistamiseksi, jollei se päätä vedota johonkin 10 artiklassa tarkoitettuun perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta. Täytäntöönpanovaltio voi kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti soveltaa rikosoikeudellisia, hallinnollisia tai yksityisoikeudellisia toimenpiteitä.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen 1 kohdan mukaisesti määräämän toimenpiteen ja minkä tahansa muun 11 artiklassa tarkoitetun myöhemmän päätöksen perusteella toteutetun toimenpiteen on vastattava mahdollisimman pitkälle määräyksen antaneessa valtiossa määrättyä suojelutoimenpidettä.
3. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle, määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle sekä suojeltavalle henkilölle kaikista 1 kohdan mukaisesti määrätyistä toimenpiteistä sekä tällaisen toimenpiteen rikkomisen mahdollisista oikeudellisista seuraamuksista, joista säädetään kansallisessa laissa ja 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Suojeltavan henkilön osoitetta tai muita yhteystietoja ei saa paljastaa vaaraa aiheuttavalle henkilölle, elleivät tällaiset tiedot ole välttämättömiä 1 kohdan mukaisesti määrätyn toimenpiteen täytäntöön panemiseksi.
4. Jos täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen katsoo, että eurooppalaisen suojelumääräyksen mukana 7 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot ovat puutteellisia, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste, ja määrättävä sille kohtuullinen määräaika, jonka kuluessa toimittaa puuttuvat tiedot on toimitettava.
10 artikla
Perusteet kieltäytyä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisesta
1. Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta eurooppalaista suojelumääräystä seuraavissa olosuhteissa:
a)
eurooppalainen suojelumääräys on puutteellinen, tai sitä ei ole täydennetty täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen asettamassa määräajassa;
b)
edellä 5 artiklassa säädetyt vaatimukset eivät täyty;
c)
suojelutoimenpide liittyy tekoon, joka ei ole täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan rikos;
d)
suojelu johtuu sellaisen rangaistuksen tai toimenpiteen täytäntöönpanosta, joka kuuluu täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan armahduksen piiriin ja joka liittyy tekoon tai menettelyyn, joka kuuluu tuon lainsäädännön mukaan sen toimivaltaan;
e)
vaaraa aiheuttavalle henkilölle myönnetään täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä koskemattomuus, mikä tekee mahdottomaksi toimenpiteiden määräämisen eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella;
f)
syyteoikeus vaaraa aiheuttavaa henkilöä vastaan on täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan vanhentunut sen teon tai menettelyn osalta, johon liittyen suojelutoimenpide on määrätty, jos teko tai menettely kyseisen valtion kansallisen lain mukaan kuuluu sen toimivaltaan;
g)
eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustaminen olisi ne bis in idem -periaatteen vastaista;
h)
vaaraa aiheuttavaa henkilöä ei täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan voida asianomaisen henkilön iän johdosta asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen teosta tai menettelystä, johon liittyen suojelutoimenpide on määrätty;
i)
suojelutoimenpide liittyy rikokseen, joka täytäntöönpanovaltion lainsäädännön nojalla katsotaan tehdyksi kokonaan, pääosin tai olennaiselta osaltaan täytäntöönpanovaltion alueella.
2. Jos täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy tunnustamasta eurooppalaista suojelumääräystä jollakin 1 kohdassa tarkoitetulla perusteella, sen on:
a)
ilmoitettava viipymättä kielteinen päätöksensä ja sen perusteet määräyksen antaneelle valtiolle ja suojeltavalle henkilölle;
b)
ilmoitettava tarvittaessa suojeltavalle henkilölle mahdollisuudesta pyytää suojelutoimenpiteen määräämistä täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti;
c)
ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sellaisista soveltuvista oikeussuojakeinoista, jotka ovat täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti käytettävissä muutoksen hakemiseen tällaiseen päätökseen.
11 artikla
Sovellettava laki ja täytäntöönpanovaltion toimivalta
1. Täytäntöönpanovaltiolla, joka on tunnustanut eurooppalaisen suojelumääräyksen, on oltava toimivalta määrätä ja panna täytäntöön toimenpiteitä kyseisessä valtiossa. Täytäntöönpanovaltion lakia sovelletaan 9 artiklan 1 kohdassa säädetyn päätöksen tekemiseen ja täytäntöönpanoon, myös niitä muutoksenhakukeinoja koskevia sääntöjä, jotka koskevat täytäntöönpanovaltiossa tehtyjä eurooppalaiseen suojelumääräykseen liittyviä päätöksiä.
2. Jos yhtä tai useampaa täytäntöönpanovaltion eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen määräämää toimenpidettä rikotaan, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisella viranomaisella on 1 kohdan mukaisesti toimivalta:
a)
määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia ja toteuttaa mikä tahansa muu toimenpide tällaisen toimenpiteen rikkomisen johdosta, jos asianomainen rikkominen on täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan rikos;
b)
tehdä muita kuin rikosoikeudellisia päätöksiä, jotka liittyvät rikkomiseen;
c)
jos se on tarpeen, toteuttaa kiireellisiä ja väliaikaisia toimenpiteitä rikkomisen lopettamiseksi, kunnes määräyksen antanut valtio on tehnyt päätöksensä.
3. Jollei kansallisella tasolla ole käytettävissä toimenpidettä, joka voitaisiin toteuttaa täytäntöönpanovaltiossa vastaavassa tapauksessa, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista sellaisista eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun suojelutoimenpiteen rikkomisista, joista se on tietoinen.
12 artikla
Ilmoittaminen rikkomistapauksessa
Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava määräyksen antaneen valtion tai valvontavaltion toimivaltaiselle viranomaiselle eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella toteutetun yhden tai useamman toimenpiteen rikkomisesta. Ilmoitus on tehtävä käyttäen liitteessä II esitettyä vakiolomaketta.
13 artikla
Määräyksen antaneen valtion toimivalta
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisella viranomaisella on yksinomainen toimivalta tehdä päätökset, jotka liittyvät
a)
suojelutoimenpiteen ja siten myös eurooppalaisen suojelumääräyksen uusimiseen, uudelleentarkasteluun, muuttamiseen, kumoamiseen ja peruuttamiseen;
b)
vapauden menetyksen käsittävän toimenpiteen määräämiseen suojelutoimenpiteen kumoamisen seurauksena edellyttäen, että suojelutoimenpiteen soveltaminen on perustunut puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettuun tuomioon tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettuun valvontatoimia koskevaan päätökseen.
2. Edellä 1 kohdan nojalla tehtyihin päätöksiin sovelletaan määräyksen antaneen valtion lainsäädäntöä.
3. Jos puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on jo siirretty tai siirretään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon, näissä puitepäätöksissä säädetyt myöhemmät päätökset tehdään näiden puitepäätösten asiaankuuluvien säännösten mukaisesti.
4. Jos suojelumääräys sisältyy puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettuun tuomioon, joka on siirretty tai siirretään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon, ja valvontavaltion toimivaltainen viranomainen on tehnyt myöhempiä päätöksiä, jotka vaikuttavat suojelutoimenpiteeseen sisältyviin velvollisuuksiin tai ohjeisiin tuon puitepäätöksen 14 artiklan mukaisesti, määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on tämän mukaisesti uusittava, tarkistettava, muutettava, kumottava tai peruutettava eurooppalainen suojelumääräys viipymättä.
5. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava viipymättä täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista 1 tai 4 kohdan mukaisesti tehdyistä päätöksistä.
6. Jos määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on kumonnut tai peruuttanut eurooppalaisen suojelumääräyksen 1 kohdan a alakohdan tai 4 kohdan mukaisesti, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on lopetettava 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti määrättyjen toimenpiteiden täytäntöönpano heti, kun määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on ilmoittanut sille asiasta asianmukaisesti.
7. Jos määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on muuttanut eurooppalaista suojelumääräystä 1 kohdan a alakohdan tai 4 kohdan mukaisesti, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarvittaessa
a)
muutettava eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella hyväksytyt toimenpiteet 9 artiklan mukaisesti; tai
b)
kieltäydyttävä panemasta täytäntöön muutettua kieltoa tai rajoitusta, jos se ei kuulu 5 artiklassa tarkoitettuihin kieltoihin tai rajoituksiin tai jos eurooppalaisen suojelumääräyksen mukana 7 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot ovat puutteelliset eikä niitä ole täydennetty täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti asettamassa määräajassa.
14 artikla
Perusteet keskeyttää eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella toteutetut toimenpiteet
1. Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi keskeyttää eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi toteutetut toimenpiteet
a)
jos on selviä viitteitä siitä, että suojeltava henkilö ei asu tai oleskele täytäntöönpanovaltion alueella tai on poistunut tältä alueelta lopullisesti;
b)
jos eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi määrättyjen toimenpiteiden enimmäismääräaika on sen kansallisen lainsäädännön mukaan päättynyt;
c)
13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa; tai
d)
jos puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös siirretään täytäntöönpanovaltioon eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä ilmoitettava tällaisesta päätöksestä määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle ja mahdollisuuksien mukaan suojeltavalle henkilölle.
3. Ennen toimenpiteiden keskeyttämistä 1 kohdan b alakohdan mukaisesti täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi pyytää määräyksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista antamaan tietoja siitä, onko eurooppalaisessa suojelumääräyksessä annettava suojelu edelleen tarpeen kyseessä olevan tapauksen olosuhteissa. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on vastattava tällaiseen pyyntöön viipymättä.
15 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen ensisija
Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamiselle on annettava sama etusija, joka sille annettaisiin käsiteltäessä vastaavaa kansallista tapausta, ottaen huomioon tapauksen erityisolosuhteet, mukaan lukien asian kiireellisyys, päivä, jona suojeltavan henkilön ennakoidaan saapuvan täytäntöönpanovaltion alueelle ja, mikäli mahdollista, suojeltavaan henkilöön kohdistuvan vaaran suuruus.
16 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten väliset neuvottelut
Määräyksen antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat tarvittaessa neuvotella keskenään tämän direktiivin sujuvan ja tehokkaan soveltamisen helpottamiseksi.
17 artikla
Kielet
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on käännettävä eurooppalainen suojelumääräys täytäntöönpanovaltion viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on käännettävä 12 artiklassa tarkoitettu lomake määräyksen antaneen valtion viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
3. Jäsenvaltio voi tämän direktiivin hyväksymisen yhteydessä tai myöhemmin ilmoittaa komissioon tallettamassaan ilmoituksessa, että se hyväksyy yhdelle tai useammalle muulle unionin viralliselle kielelle tehdyn käännöksen.
18 artikla
Kulut
Tämän direktiivin soveltamisesta aiheutuvista kuluista vastaa täytäntöönpanovaltio kansallisen oikeutensa mukaisesti, lukuun ottamatta kuluja, jotka syntyvät pelkästään määräyksen antaneen valtion alueella.
19 artikla
Suhde muihin sopimuksiin ja järjestelyihin
1. Jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa tämän direktiivin voimaan tullessa voimassa olevia kahden- tai monenvälisiä sopimuksia tai järjestelyjä, sikäli kuin niiden avulla voidaan edetä tämän direktiivin tavoitteita pidemmälle tai laajemmalle sekä omalta osin yksinkertaistaa tai helpottaa menettelyjä, joilla suojelutoimenpiteitä toteutetaan.
2. Jäsenvaltiot voivat tehdä tämän direktiivin voimaantulon jälkeen kahden- tai monenvälisiä sopimuksia tai järjestelyjä, sikäli kuin niiden avulla voidaan soveltaa tämän direktiivin säännöksiä pidemmälti tai laajemmalti ja omalta osin yksinkertaistaa tai helpottaa menettelyjä, joilla suojelutoimenpiteitä toteutetaan.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 11 päivään huhtikuuta 2012 mennessä ne 1 kohdassa tarkoitetut voimassa olevat sopimukset ja järjestelyt, joiden soveltamista ne haluavat jatkaa. Jäsenvaltioiden on myös ilmoitettava komissiolle kaikista 2 kohdassa tarkoitetuista uusista sopimuksista ja järjestelyistä kolmen kuukauden kuluessa niiden allekirjoittamisesta.
20 artikla
Suhde muihin välineisiin
1. Tämä direktiivi ei vaikuta asetuksen (EY) N:o 44/2001 eikä asetuksen (EY) N:o 2201/2003 eikä toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa vuonna 1996 tehdyn Haagin yleissopimuksen eikä kansainvälisen lapsikaappauksen siviilioikeudellisista näkökohdista vuonna 1980 tehdyn Haagin yleissopimuksen soveltamiseen.
2. Tämä direktiivi ei vaikuta puitepäätöksen 2008/ 947/YOS eikä puitepäätöksen 2009/829/YOS soveltamiseen.
21 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 11 päivänä tammikuuta 2015. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
22 artikla
Tietojen keruu
Jäsenvaltioiden on tämän direktiivin soveltamisen arvioinnin helpottamiseksi toimitettava komissiolle asiaankuuluvia tietoja kansallisten menettelyjen soveltamisesta eurooppalaiseen suojelumääräykseen, mukaan lukien ainakin tieto pyydettyjen, annettujen ja/tai tunnustettujen eurooppalaisten suojelumääräysten lukumäärästä.
23 artikla
Arviointi
Komissio toimittaa 11 päivään tammikuuta 2016 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta. Kertomukseen liitetään tarvittaessa säädösehdotuksia.
24 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
25 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 13 päivänä joulukuuta 2011.