РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1063/2010 НА КОМИСИЯТА
от 18 ноември 2010 година
за изменение на Регламент (ЕИО) № 2454/93 за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (1), и по-специално член 247 от него,
като има предвид, че:
(1)
По силата на Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета от 22 юли 2008 година за прилагане на схема от общи тарифни преференции за периода от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2011 г. и за изменение на регламенти (ЕО) № 552/97, № 1933/2006 и регламенти (ЕО) № 1100/2006 и (ЕО) № 964/2007 на Комисията (2) Европейският съюз предоставя търговски преференции на развиващите се държави в рамките на своята схема за общи тарифни преференции (наричана по-нататък „ОСП“ или „схемата“). В съответствие с член 5, параграф 2 от посочения регламент правилата за произход, които се отнасят до определението на понятието „продукти с произход“, и процедурите и методите на административно сътрудничество, свързани с тях, са определените в Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията (3).
(2)
След обширен дебат, чието начало бе положено със Зелената книга на Комисията от 18 декември 2003 г. относно бъдещето на правилата за произход на в преференциалните търговски режими (4), на 16 март 2005 г. Комисията приема съобщение, озаглавено „Правилата за произход в преференциалните търговски режими: насоки за бъдещето“ (5) (наричано по-нататък „съобщението“). В посоченото съобщение се очертава нов подход към правилата за произход във всички преференциални търговски режими, част от които е Европейският съюз, и по-специално в режимите, насочени към развиващите се държави, какъвто е ОСП.
(3)
В контекста на Програмата за развитие от Доха бе отчетена необходимостта от по-пълна интеграция на развиващите се държави в световната икономика, по-конкретно чрез улеснен достъп до пазарите на развитите държави.
За тази цел правилата за преференциален произход следва да бъдат опростени и, когато това е целесъобразно, смекчени, така че продуктите с произход от държавите бенефициери да могат в действителност да се възползват от предоставените преференции.
(4)
За да се гарантира, че преференциите действително са в полза на онези, които се нуждаят от тях, а и за да се предпазят собствените ресурси на Европейския съюз, промените в правилата за преференциален произход следва да бъдат придружени от адаптация на процедурите за тяхното управление.
(5)
Оценката на въздействието на Комисията за настоящия регламент показва, че правилата за произход по ОСП се възприемат като твърде сложни и твърде ограничителни. Тя показва също така, че на практика предоставените преференции се ползват в ниска степен за определени продукти, и по-конкретно за онези продукти, които представляват най-голям интерес за най-слабо развитите държави, а една от причините за това са именно правилата за произход.
(6)
В оценката на въздействието се посочва, че опростяването и ползите за развиващите се държави могат да бъдат постигнати чрез прилагане към всички продукти на един единствен критерий за определяне на произхода на стоките, които не са изцяло получени в дадена държава бенефициер, въз основа на добавената стойност в съответната държава бенефициер и при спазване на определен праг на достатъчна преработка. В него обаче не се изтъква, че използването на един единствен метод е задължително условие за постигане на опростяване и ползи за развиващите се държави. Освен това, съгласно мнението на заинтересованите страни за някои отрасли критерият за добавената стойност или не е подходящ, или не следва да бъде използван като единствен критерий, като например при селскостопанските и преработените селскостопански продукти, продуктите от риболова, химикалите, металите, текстилните продукти и облеклата и обувките. Ето защо вместо критерия за добавената стойност или наред с него в тези отрасли следва да бъдат използвани други, прости критерии, които могат да бъдат лесно разбрани от операторите и лесно контролирани от администрациите. Сред тези други критерии са максималното допустимо съдържание на материали без произход; промяната на тарифна позиция или подпозиция; специфичната операция по обработка или преработка и употребата на изцяло получени материали. При все това, за да се постигне опростеност, броят на правилата трябва да бъде възможно най-малък. Следователно правилата за произход следва във възможно най-голяма степен да се определят въз основа на отрасъла, а не въз основа на продукта.
(7)
Правилата за произход следва да отразяват особеностите на отделните отрасли, но следва също така да предоставят действителна възможност на държавите бенефициери да се възползват от предоставеното им преференциално тарифно третиране. Освен това при възможност правилата следва да отразяват различните промишлени мощности на държавите бенефициери. За да се насърчи промишленото развитие на най-слабо развитите държави, когато правилото се основава на придържане към максимално съдържание на материали без произход, приложимият към такива материали праг следва винаги да бъде възможно най-висок, като същевременно гарантира, че операциите, които се извършват в посочените държави, са действителни и икономически обосновани. При максимално съдържание на материалите без произход до 70 % или при наличието на друго правило, което предвижда равностойно облекчение за продуктите с произход от най-слабо развитите държави, износът от последните би следвало да се увеличи.
(8)
За да се гарантира, че обработката или преработката, която се извършва в държавата бенефициер, е действителна и икономически обоснована операция, която ще донесе реални икономически изгоди за тази държава, е целесъобразно да се изготви списък на операциите по недостатъчна обработка или преработка, които никога не могат да придадат произход. В по-голямата си част този списък може да бъде същият като съществуващия в момента. Следва обаче да се направят някои адаптации. За да се избегне отклоняване на търговския поток и нарушаване на условията на пазара на захар например, а също така и в съответствие с вече приетите разпоредби като част от правилата за произход по други преференциални търговски режими, следва да се създаде ново правило, съгласно което се допуска смесване на захарта с какъвто и да било друг материал.
(9)
Следва да се предвиди възможност за гъвкавост по отношение на онези отрасли, към които не се прилага критерият за добавена стойност, както и в момента, като се позволи употребата на ограничен дял материали, които не отговарят на правилата. Размерът на такава употреба обаче трябва да бъде пояснен що се отнася до продукти, изготвени от изцяло получени материали. Освен това, за да бъде възможно постигане на още по-голяма гъвкавост при снабдяването с материали, допустимият дял на тези материали следва да бъде увеличен от 10 % на 15 % от цената франко - завод на крайния продукт, като се изключат някои чувствителни продукти. Сред посочените чувствителни продукти спадат продуктите, включени в глава 2 и глави 4-24 от Хармонизираната система, различни от преработените продукти от риболов от глава 16, за които по-подходящи изглеждат допустимите отклонения, изразени в тегло, както и продуктите, включени в глави 50-63 от Хармонизираната система, за които следва да продължат да се прилагат специфични правила за допустими отклонения въз основа или на теглото, или на стойността, в зависимост от случая, като тези отклонения са различни за различните продукти.
(10)
Кумулацията на произход е важно улеснение на търговията, което позволява на държавите с еднакви правила за произход да работят заедно, за да произвеждат продукти, които отговарят на условията за преференциално тарифно третиране. Оказва се, че съществуващите условия за регионална кумулация на произход - вид кумулация, която понастоящем действа в рамките на три регионални групи държави, са сложни или твърде строги. Ето защо те следва да бъдат опростени и смекчени чрез премахване на съществуващото условие за стойност. Освен това съществуващите възможности за кумулация между държавите от една и съща регионална група следва да бъдат запазени, въпреки разграничението в правилата за произход между най-слабо развитите държави и другите държави бенефициери, което се въвежда с настоящия регламент за някои случаи. Такава кумулация може да бъде допусната единствено при условие, че при изпращане на материали за друга държава от групата за целите на регионалната кумулация всяка държава прилага правилата за произход, приложими към нея при търговските ѝ отношения с Европейския съюз. За да се предотврати нарушаването на условията на търговията между държави с различни равнища на тарифни преференции обаче, следва да се предвиди изключването на някои чувствителни продукти от регионалната кумулация.
(11)
В своето съобщение Комисията посочва, че е готова да разгледа искания за създаване на нови групи, за сливане на групи или за разширяване на групи, доколкото съществува икономическа взаимоизгода, взети са предвид разликите в преференциалните режими, приложими в отделните държави, както и свързания с това риск от заобикаляне на тарифните ставки, и са създадени необходимите структури и процедури за административно сътрудничество с цел управление и контрол на произхода. В съответствие с гореизброеното следва да се предвиди кумулация на произхода между държавите от регионалните групи за кумулация I и III, които изпълняват поставените условия. В резултат на искане от страна на Mercosur следва да бъде създадена нова регионална група за кумулация, която да бъде наречена група IV, включваща Аржентина, Бразилия, Парагвай и Уругвай. Регионалната кумулация между посочените държави следва да се прилага при условие, че са изпълнени необходимите изисквания.
(12)
На държавите бенефициери следва да бъде разрешено да извличат допълнителни ползи от кумулацията с държавите, които са партньорски държави по сключените от ЕС споразумения за свободна търговия. Този нов вид кумулация, т.нар. разширена кумулация, следва да бъде еднопосочна, т.е. следва да разрешава единствено употребата на материали в държавите бенефициери и следва да бъде предоставяна след обстойно разглеждане на подаденото от съответната държава бенефициер заявление. Поради това, че са чувствителни, стоките от глави 1-24 от Хармонизираната система следва да бъдат изключени от този вид кумулация.
(13)
От 2001 г. държавите бенефициери имат разрешение да кумулират произход за стоки, включени в глави 25-97 от Хармонизираната система, с произход от Норвегия и Швейцария. Следва тази кумулация да продължи да бъде ползвана и да обхване и Турция, при условие че Норвегия, Швейцария и Турция прилагат същото определение на понятието за произход като Европейския съюз и предоставят реципрочно третиране на внесените в тях продукти, които са били изработени с материали с произход от Европейския съюз. За тази цел следва да бъде сключено споразумение под формата на размяна на писма или каквато и да е друга подходяща форма на споразумение между страните, което да съдържа задължение те да оказват необходимата подкрепа на държавите-членки и взаимно да се подпомагат по въпроси, свързани с административното сътрудничество.
(14)
Въпреки това регионалната кумулация не следва да обхваща материали, за които наличната тарифна преференция в Европейския съюз не е еднаква за всички държави, участващи в кумулацията, и въпросните материали биха се ползвали чрез кумулацията от тарифно третиране, по-благоприятно от това, от което биха се ползвали, ако се изнасяха директно за Европейския съюз. Допускането на подобни ситуации, при които не се пристъпва към изключване на дадени материали, би могло да доведе до заобикаляне на тарифните ставки или нарушаване на условията на търговията чрез изнасяне на стоки за Европейския съюз единствено от държави, към които се прилагат най-благоприятните тарифни преференции.
(15)
Следва в отделно приложение да бъде съставен списък с материалите, изключени от регионалната кумулация. Това приложение може да бъде изменяно не само при възникване на нови подобни ситуации, но и за да се разрешат случаи, при които подобни ситуации биха възникнали в резултат на прилагането на кумулация между държавите от регионални групи за кумулация I и III.
Кумулацията на произход между държавите от регионални групи за кумулация I и III и разширената кумулация следва да се допускат при определени условия, чието изпълнение трябва да бъде проверявано от Комисията преди тя да реши дали да разреши кумулация в съответствие с процедурата на комитета и въз основа на съответните съображения. На същото основание, когато употребата на подобна кумулация е разрешена, но впоследствие се установява, че при прилагането на кумулацията вече не се спазват условията или че тя води до непредвидени резултати, например до нарушаване на условията на търговията или заобикаляне на тарифните ставки, Комисията следва да може по всяко време да оттегли разрешението си за ползване на подобни видове кумулация.
(16)
В настоящите правила за произход някои от разпоредбите за риболовните кораби, на улов за риба извън териториалното море, са сложни до степен, която е несъразмерна на тяхната цел и следователно са трудни както за прилагане, така и за контролиране. Поради това те следва да бъдат опростени.
Съгласно настоящите правила се изисква доказателство за директен транспорт до Европейския съюз, което често е трудно за набавяне. Поради това изискване някои стоки, които се придружават от валидно доказателство за произход, не могат в действителност да се възползват от преференцията. Ето защо е уместно да се въведе ново, по-просто и по-гъвкаво правило, което цели да докаже, че представените пред митницата стоки при деклариране за допускане за свободно обращение в Европейския съюз са същите стоки, които са напуснали държавата бенефициер на износ и не са били променени или трансформирани по никакъв начин по време на превоза.
(17)
Понастоящем органите на държавите бенефициери удостоверяват произхода на продуктите и в случай на неправилно деклариран произход често вносителите не са задължени да заплащат митото, тъй като са действали добросъвестно и е била допусната грешка от страна на компетентните органи. В резултат на това възникват загуби за собствените ресурси на Европейския съюз и в крайна сметка тежестта се понася от европейския данъкоплатец. Тъй като износителите най-добре познават произхода на своите продукти, е целесъобразно от тях да се изисква да предоставят пряко на своите клиенти изявления за произход.
(18)
Износителите следва да бъдат регистрирани пред компетентните органи на държавите бенефициери, за да бъдат улеснени целевите проверки след износа. За тази цел всяка държава бенефициер следва да създаде електронен архив на регистрираните износители, за чието съдържание Комисията следва да бъде информирана от компетентния правителствен орган на посочената държава бенефициер. Въз основа на тези архиви Комисията следва да изгради централна база данни на регистрираните износители, която да се ползва от администрациите и операторите в Европейския съюз и с помощта на която операторите да могат да проверяват дали техният доставчик е регистриран износител в съответната държава бенефициер, преди да декларират стоките за допускане за свободно обращение. По същия начин операторите от Европейския съюз, които осъществяват износ за целите на двустранната кумулация на произход, следва да бъдат регистрирани пред компетентните органи на държавите-членки.
(19)
Публикуването на номерата и неповерителните данни от регистрацията на износителите следва да позволи на останалите страни да се запознаят с тези данни с оглед да бъде повишена прозрачността и информираността на заинтересованите страни. Въпреки това, като се вземат предвид последиците от оповестяването, към публикуване следва да се пристъпва единствено в случаите, когато износителят е дал своето изрично и информирано писмено съгласие за това.
(20)
Обработката на лични данни, извършвана от държавите-членки, се урежда с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (6). При необходимост принципите, изложени в Директива 95/46/ЕО, следва да бъдат прецизирани или допълнени в настоящия регламент.
(21)
Дейностите по обработка на лични данни, извършвани от Комисията, се уреждат с Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (7). При необходимост принципите, изложени в Регламент (ЕО) № 45/2001, следва да бъдат прецизирани или допълнени в настоящия регламент.
(22)
Съгласно член 28 от Директива 95/46/ЕО националните надзорни органи следва да следят за законосъобразността на обработката на лични данни от държавите-членки, а съгласно член 46 от Регламент (ЕО) № 45/2001 Европейският надзорен орган по защита на данните следва да наблюдава дейността на институциите и органите на Европейския съюз по отношение на обработката на лични данни. Европейският надзорен орган по защита на данните и националните надзорни органи, като действат в обхвата на своите компетенции, следва да си сътрудничат активно и да осигуряват координиран надзор върху обработката, извършвана в съответствие с настоящия регламент.
(23)
При въвеждане на системата на регистрираните износители трябва да се вземе предвид способността на държавите бенефициери да изградят и управляват регистрационната система, както и способността на Комисията да изгради необходимата централна база данни. За тази цел Комисията има за задача да определи изискванията за потребителите, както и техническите спецификации. След създаване на подробната структура на централната база данни ще се пристъпи към оценка на точните последствия от функционирането на системата на регистрираните износители, най-вече по отношение на достъпа до данни и защитата на данните, и ще бъдат направени необходимите корекции на съответните разпоредби. Пускането в оперативност на системата следва поради това да бъде отложено за 1 януари 2017 г., което би позволило да се отдели достатъчно време за фазата на разработване, след определяне на изискванията за потребителите и техническите спецификации и след въвеждане на евентуалните правни корекции, счетени за необходими предвид изискванията за потребителите и техническите спецификации на системата по отношение на защитата на данни. При това за държавите, които не могат да спазят този срок, следва да бъде предвиден допълнителен период от три години.
До 2017 г. и след тази дата за държавите бенефициери, които към този момент не са в състояние да прилагат новата система, следва да бъдат въведени преходни правила относно процедурите и методите на административно сътрудничество, въз основа на прилаганите до тогава разпоредби. По-конкретно, тези преходни разпоредби следва да предвиждат доказателството за произход да бъде издавано от компетентните органи на съответната държава. Освен това съществуващите правила следва да бъдат реорганизирани, като тяхната структура се съобрази с правилата, които ще бъдат прилагани след като системата на регистрираните износители стане оперативна, така че да станат по-ясни, по-конкретно чрез недвусмислено разграничаване на общите принципи, процедурите при износ в държавата бенефициер, процедурите при допускане за свободно обращение в Европейския съюз и методите на административно сътрудничество. Същевременно сертификатът за произход форма А следва да бъде актуализиран, по-конкретно като се заменят забележките към формата с текста на забележките от 2007 г., тъй като в него е взето предвид последното разширяване на ЕС и следователно там се съдържа актуализиран списък на страните, които приемат форма А за целите на ОСП.
(24)
Достъп до схемата следва да се предоставя когато държавите бенефициери са създали и поддържат административни структури, позволяващи ефикасното управление на схемата, и са поели задължение да оказват необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата. По-конкретно, между органите на Европейския съюз и в държавите бенефициери трябва да съществува система за административно сътрудничество, в рамките на която да се извършва проверката на произхода. Същевременно следва ясно да се определи отговорността на износителите за деклариране на произхода, както и ролята на административните органи в управлението на системата. Следва да се конкретизира съдържанието на изявление за произход, както и случаите, в които митническите органи в Европейския съюз могат да откажат да приемат дадено изявление или да решат да го изпратят за проверка.
(25)
Определенията и списъкът на операциите по достатъчна обработка или преработка в настоящите разпоредби са общи за ОСП и преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Европейския съюз за определени държави и територии. Тъй като правилата за произход по последните режими ще бъдат реформирани едва на по-късен етап, следва към тях да продължат да се прилагат съществуващите разпоредби. За целите на постигане на съгласуваност с ОСП и с други едностранни преференциални търговски режими обаче е уместно определението за изцяло получени продукти и списъкът на операциите по недостатъчна обработка или преработка, съдържащи се в посочените други едностранни режими да бъдат приравнени към тези от правилата за произход по ОСП.
(26)
Поради това Регламент (ЕИО) № 2454/93 следва да бъде съответно изменен.
(27)
По силата на регламенти на Комисията (ЕО) № 1613/2000 (8), 1614/2000 (9) и 1615/2000 (10) Общността е предоставила дерогации от правилата за произход по ОСП за някои текстилни продукти с произход от Лаос, Камбоджа и Непал, чийто срок на действие изтича на 31 декември 2010 г. По-простите и насочени към развиващите се страни правила за произход, внесени с настоящия регламент, ще направят излишно удължаването на срока на посочените дерогации.
(28)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по Митническия кодекс,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕИО) № 2454/93 се изменя, както следва:
1.
В част I, дял IV, глава 2, членове 66-97 се заменят със следното:
„Раздел 1
Обща система за преференции
Подраздел 1
Общи разпоредби
Член 66
В настоящия раздел се установяват правилата относно определението на понятието „продукти с произход“ и свързаните с тях процедури и методи на административно сътрудничество за целите на прилагането на схемата на общите тарифни преференции (ОСП), предоставена от Европейския съюз на развиващите се страни по силата на Регламент (ЕО) № 732/2008 (11), наричана по-нататък „схемата“.
Член 67
1. За целите на настоящия раздел и на раздел 1А от настоящата глава се прилагат следните определения:
а)
„държава бенефициер“ означава държава или територия от списъка в Регламент (ЕО) № 732/2008; терминът „държава бенефициер“ също така обхваща, но не може да излиза извън границите на териториалното море на тази държава или територия по смисъла на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право (подписана в Монтего бей на 10 декември 1982 г.);
б)
„производство“ означава всеки вид обработка или преработка, включително сглобяване;
в)
„материал“ означава всяка съставка, суровина, компонент или част и т.н., използван/а при производството на продукта;
г)
„продукт“ означава продуктът, който се произвежда, дори когато той е предназначен за последващо използване в друга производствена операция;
д)
„стоки“ означава както материалите, така и продуктите;
е)
„двустранна кумулация“ означава система, която позволява продуктите с произход от Европейския съюз съгласно настоящия регламент да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт в посочената държава бенефициер;
ж)
„кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция“ означава система, която позволява продукти с произход от Норвегия, Швейцария или Турция да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт в посочената държава бенефициер и внесени в Европейския съюз;
з)
„регионална кумулация“ означава система, по която продукти, с произход съгласно настоящия регламент от държава, която е член на регионална група, се считат за материали с произход от друга държава от същата регионална група (или държава от друга регионална група, когато между групите е възможна кумулация), когато са били преработени или вложени в даден продукт, произведен там;
и)
„разширена кумулация“ означава система, която може да се ползва с разрешение на Комисията по искане от страна на държава бенефициер, и в съответствие с която някои материали с произход от държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия в съответствие с член XXIV от действащото Общо споразумение за митата и търговията (ГАТТ), са считани за материали с произход от съответната държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт, произведен в тази държава;
й)
„взаимозаменяеми материали“ означава материали, които са от един и същи вид и с едно и също търговско качество, с еднакви технически и физически характеристики и които не могат да бъдат разграничени един от друг след влагането им в крайния продукт;
к)
„регионална група“ означава група държави, между които се прилага регионална кумулация;
л)
„митническа стойност“ означава стойността, определена в съответствие със Споразумението от 1994 г. за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията (Споразумение на СТО за определяне на митническата стойност);
м)
„стойност на материалите“ в списъка от приложение 13а означава митническата стойност на използваните материали без произход в момента на вноса или, ако тя не е известна и не може да бъде установена, първата установима цена, заплатена за материалите в държавата бенефициер. Когато стойността на материали с произход трябва да бъде установена, настоящата буква се прилага mutatis mutandis;
н)
„цена франко - завод“ означава цената франко - завод, платена за продукта на производителя, в чието предприятие е извършена последната обработка или преработка, при условие че цената включва стойността на всички използвани материали и всички други разходи, свързани с производството му, от която са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт.
Когато действително платената цена не отразява всички разходи, свързани с производството на продукта, които действително са възникнали в държавата бенефициер, цената франко - завод означава сборът от всички тези разходи, от който са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт;
о)
„максимално съдържание на материали без произход“ означава максималното съдържание на материали без произход, което е допустимо, за да може дадено производство да бъде считано за достатъчна обработка или преработка за придаване на статут на продукти с произход. То може да бъде изразено като процент от цената франко - завод на продукта или като процент от нетното тегло на посочените използвани материали, включени в определена група глави, глава, позиция или подпозиция;
п)
„нетно тегло“ означава собственото тегло на стоките без теглото на каквито и да е опаковки;
р)
„глави“, „позиции“ и „подпозиции“ означава главите, позициите и подпозициите (четири или шестцифрени кодове), използвани в номенклатурата, съставляваща Хармонизираната система, с промените съгласно препоръката от 26 юни 2004 г. на Съвета за митническо сътрудничество;
с)
„класиран“ се отнася за класирането на продукт или материал в дадена позиция или подпозиция по Хармонизираната система;
т)
„пратка“ означава продукти, които или:
-
са изпратени едновременно от един износител до един получател; или
-
са обхванати от един единствен транспортен документ, който обхваща техния превоз от износителя до получателя, или, в отсъствието на такъв документ, от само една фактура.
у)
„износител“ означава лице, което изнася стоките за Европейския съюз или за държава бенефициер, и което е в състояние да докаже произхода на стоките, независимо от това дали той е производителят и дали той самият осъществява формалностите по износа;
ф)
„регистриран износител“ означава износител, който е регистриран пред компетентните органи на съответната държава бенефициер за целите на изготвяне на изявление за произход за целите на осъществяване на износ по схемата;
ц)
„изявление за произход“ означава изявление, изготвено от износителя, в което се посочва, че обхванатите от него продукти отговарят на правилата за произход по схемата с цел или лицето, деклариращо стоките за допускане за свободно обращение в Европейския съюз, да поиска да ползва преференциално тарифно третиране, или икономическият оператор в държавата бенефициер, който внася материалите за допълнителна преработка в контекста на правилата за кумулация, да може да докаже статута на стоки с произход на такива стоки.
2. За целите на параграф 1, буква н) когато последната обработка или преработка е била възложена за подизпълнение на производител, терминът „производител“, посочен в параграф 1, буква н), първа алинея, може да се отнася за предприятието, което е наело подизпълнителя.
Член 68
1. За да осигурят правилното прилагане на схемата, държавите бенефициери се задължават:
а)
да създадат и поддържат административните структури и системи, необходими за въвеждането и управлението в посочената държава на правилата и процедурите, установени в настоящия раздел, включително, когато е приложимо, необходимите мерки за прилагане на кумулацията;
б)
техните компетентни органи да сътрудничат на Комисията и на митническите органи на държавите-членки.
2. Сътрудничеството, посочено в параграф 1, буква б), се състои от:
а)
оказване на необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата в съответната държава, включително посещения за проверки на място на Комисията или на митническите органи на държавите-членки;
б)
без да се засягат разпоредбите на членове 97ж и 97з, извършване на проверка на статута на продукти с произход на продуктите и на спазването на другите условия, изложени в настоящия раздел, включително посещения на място при искане от страна на Комисията или на митническите власти на държавите-членки по време на разследванията на произхода.
3. Държавите бенефициери уведомяват Комисията за поетите от тях задължения по параграф 1.
Член 69
1. Държавите-бенефициери съобщават на Комисията имената и адресите на органите, разположени на тяхна територия, които са:
а)
част от правителствените органи на съответната държава или действат под ръководството на правителството и притежават правомощия да вписват износители и да заличават вписването им от архива с регистрирани износители;
б)
част от правителствените органи на съответната държава и притежават правомощия да подпомагат Комисията и митническите органи на държавите-членки чрез административно сътрудничество така, както е предвидено в настоящия раздел.
2. Държавите бенефициери уведомяват незабавно Комисията за всяка промяна в съобщената по силата на параграф 1 информация.
3. Комисията създава електронна база данни на регистрираните износители въз основа на информацията, предоставена от правителствените органи на държавите бенефициери и митническите органи на държавите-членки.
Достъп до базата данни и съдържащата се в нея информация притежава единствено Комисията. Органите, посочени в първата алинея, се грижат съобщаваните на Комисията данни да бъдат актуални, пълни и точни.
Данните, обработвани в базата данни по първата алинея, се публикуват в интернет, с изключение на поверителната информация от клетки 2 и 3 на заявлението за получаване на статут на регистриран износител, посочено в член 92.
Личните данни, обработвани в базата данни по първа алинея и от държавите-членки в съответствие с настоящия раздел, се изпращат или предоставят на трети държави или на международни организации единствено в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО) № 45/2001.
4. Настоящият регламент по никакъв начин не засяга степента на защита на лицата във връзка с обработката на лични данни съгласно разпоредбите на правото на Европейския съюз и националното право, като по-специално не променя нито задълженията на държавите-членки, свързани с обработката от тяхна страна на лични данни съгласно Директива 95/46/ЕО, нито задълженията на институциите и органите на Европейския съюз, свързани с обработката от тяхна страна на лични данни съгласно Регламент (ЕО) № 45/2001 при изпълнение на задълженията им.
Регистрационните и идентификационните данни на износителите, съставени от набора данни, изброени в приложение 13в, точки 1, 3 (свързани с описанието на дейностите), 4 и 5, могат да бъдат публикувани от Комисията в интернет само ако износителите са дали свободно своето изрично и информирано писмено съгласие.
На износителите се дава информацията по член 11 от Регламент (ЕО) № 45/2001.
Правата на лицата по отношение на регистрационните им данни, изброени в приложение 13в и обработвани в националните системи, се упражняват в съответствие със законодателството на държавата-членка, съхранила личните им данни в прилагане на Директива 95/46/ЕО.
Правата на лицата по отношение на обработката на личните им данни в централната база данни по параграф 3 се упражняват в съответствие с Регламент (ЕО) № 45/2001.
Националните надзорни органи за защита на данните и Европейският надзорен орган по защита на данните, като действат в обхвата на своите съответни компетенции, си сътрудничат активно и осигуряват координиран надзор върху базата данни, посочена в параграф 3.
Член 70
1. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия „C“) списъка на държавите бенефициери и датата, на която се счита, че те са изпълнили задълженията си по членове 68 и 69. Комисията ще актуализира посочения списък, когато някоя нова държава бенефициер отговори на същите условия.
2. Продуктите с произход от държава бенефициер по смисъла на настоящия раздел се ползват от схемата при допускане за свободно обращение в Европейския съюз само при условие, че са били изнесени на или след датата, посочена в списъка по параграф 1.
3. Счита се, че държавата бенефициер отговаря на изискванията по членове 68 и 69 на датата, на която е поела задължението, посочено в член 68, параграф 1, и е съобщила информацията, посочена в член 69, параграф 1.
Член 71
Неспазването от страна на компетентните органи на държавата бенефициер на изискванията по член 68, параграф 1, член 69, параграф 2, членове 91, 92, 93 или член 97ж или системното неспазване на изискванията по член 97з, параграф 2 може да доведе, в съответствие с член 16 от Регламент (ЕО) № 732/2008, до временно оттегляне на преференциите по схемата за посочената държава.
Подраздел 2
Определение на понятието „продукти с произход“
Член 72
Следните продукти се считат за продукти с произход от държава бенефициер:
а)
продукти, изцяло получени в тази държава по смисъла на член 75;
б)
продукти, получени в тази държава, с вложени материали, които не са изцяло получени там, при условие че тези материали са претърпели достатъчна обработка или преработка по смисъла на член 76.
Член 73
1. Условията за придобиване на статут на продукти с произход, определени в настоящия подраздел, се изпълняват в съответната държава бенефициер.
2. Ако продуктите с произход, изнесени от държавата бенефициер за друга държава, се върнат, те се считат за продукти без произход, освен ако може да бъде доказано по удовлетворителен за компетентните органи начин, че:
а)
върнатите продукти са същите като изнесените и
б)
те не са преминали през каквито и да било операции извън рамките на необходимото, за да се съхранят в добро състояние, докато са били в тази държава или докато са били изнесени.
Член 74
1. Продуктите, декларирани за допускане за свободно обращение в Европейския съюз, трябва да бъдат същите като изнесените от държавата бенефициер, с произход от която се счита, че са. Те не трябва да бъдат променяни, трансформирани по какъвто и да било начин или подложени на операции, различни от операциите, предназначени да ги съхранят в добро състояние преди да бъдат декларирани за допускане за свободно обращение. Съхранение на продукти или пратки и разделяне на пратки се допуска, когато то се извършва под отговорността на износителя или на последващ държател на стоките и продуктите останат под митнически надзор в транзитната(ите) държава(и).
2. Изискванията по параграф 1 се считат за изпълнени, освен ако митническите органи имат основание да смятат противното; в такъв случай митническите органи могат да поискат от декларатора да представи доказателство за изпълнение на изискванията, което може да бъде дадено под всякаква форма, включително чрез представяне на транспортни документи, които имат силата на договор, като товарителници или фактическо или конкретно доказателство, основаващо се на маркировката или номерирането на опаковките или всяко друго доказателство, свързано със самите стоки.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis, когато се прилага кумулацията по членове 84, 85 или 86.
Член 75
1. За изцяло получени в държава бенефициер се считат:
а)
минералните продукти, извлечени от нейните почви или от нейното морско дъно;
б)
растенията и растителните продукти, отгледани или прибрани там;
в)
живите животни, родени и отгледани там;
г)
продуктите, получени от живи животни, отгледани там;
д)
продуктите от заклани животни, родени и отгледани там;
е)
продуктите, получени чрез лов или риболов, извършен там;
ж)
продуктите от аквакултури, когато рибите, ракообразните и мекотелите са родени и отгледани там;
з)
продуктите от морския риболов и другите продукти, добити в морето извън което и да било териториално море от нейните плавателни съдове;
и)
продуктите, произведени на борда на нейните кораби-заводи изключително от продуктите, посочени в буква з);
й)
употребяваните артикули, събрани там, годни единствено за извличане на суровините;
к)
отпадъците и скрапът, които са получени в резултат на производствени операции, извършвани там;
л)
продуктите, извлечени от морското дъно или под морското дъно, намиращо се извън което и да било териториално море, но върху което тя разполага с изключителни права за експлоатация;
м)
стоките, произведени изключително от продуктите, описани в букви а)-л).
2. Термините „нейните плавателни съдове“ и „нейните кораби-заводи“ в параграф 1, букви з) и и) се прилагат само за плавателните съдове и корабите-заводи, които отговарят на едно от следните изисквания:
а)
регистрирани са в държавата бенефициер или в държава-членка;
б)
плават под флага на държавата бенефициер или на държава-членка;
в)
отговарят на едно от следните условия:
i)
дял от най-малко 50 % от тях е собственост на граждани на държавата бенефициер или на държави-членка, или
ii)
те са собственост на дружества:
-
чието седалище и главно място на стопанска дейност се намира в държавата бенефициер или в държава-членка, и
-
дял от най-малко 50 % от които е собственост на държавата бенефициер или на държави-членки, или на публични субекти или на граждани от държавата бенефициер или от държави-членки.
3. Всяко от условията по параграф 2 може да бъде изпълнено в държавите-членки или в различните държави бенефициери, доколкото всички държави бенефициери се ползват от регионалната кумулация в съответствие с член 86, параграфи 1 и 5. В такъв случай се смята, че продуктите са с произход от държавата бенефициер, под чийто флаг плава плавателният съд или корабът-завод в съответствие с параграф 2, буква б).
Първа алинея се прилага единствено при условие, че са изпълнени разпоредбите на член 86, параграф 2, букви б) и в).
Член 76
1. Без да се засягат разпоредбите на членове 78 и 79, продуктите, които не са изцяло получени в държавата бенефициер по смисъла на член 75, се считат за продукти с произход от нея, при условие че са изпълнени условията, заложени в списъка от приложение 13а за съответните стоки.
2. Ако даден продукт, който е придобил статут на продукт с произход в дадена държава в съответствие с параграф 1, претърпи допълнителна преработка в посочената държава и бъде използван като материал в производството на друг продукт, материалите без произход, които евентуално са били използвани в неговото производство, не се вземат предвид.
Член 77
1. Оценка за спазване на изискванията по член 76, параграф 1 се извършва за всеки отделен продукт.
Когато обаче съответното правило се основава на спазване на максимално съдържание на материали без произход, за да се отчетат колебанията в разходите и валутните курсове, стойността на материалите без произход може да бъде изчислена въз основа на средната стойност, както е посочено в параграф 2.
2. В случая, посочен в параграф 1, втора алинея, средната цена франко - завод на продукта и средната стойност на използваните материали без произход се изчисляват съответно въз основа на сбора от начислените цени франко - завод за всички продажби на продуктите, осъществени през предходната фискална година и сбора от стойността на всички материали без произход, използвани в производството на продуктите през предходната фискална година, така, както e определена в държавата на износ, или, когато липсват данните за цялата фискална година, за по-кратък период, но не по-кратък от три месеца.
3. Износителите, които са избрали да направят изчисленията си въз основа на средната стойност трябва последователно да прилагат този метод по време на годината, следваща отправната фискална година, или, когато е целесъобразно, по време на годината, следваща по-краткия отправен период. Те могат да преустановят прилагането на този метод, когато по време на дадена фискална година или по-кратък период, но не по-кратък от три месеца, установят, че колебанията в разходите и валутните курсове, които са оправдавали използването на такъв метод, са престанали да съществуват.
4. Средните стойности, посочени в параграф 2, съответно като цената франко - завод и стойността на материалите без произход, се използват за да се установи дали има спазване на максималното съдържание на материали без произход.
Член 78
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3, следните операции се считат за недостатъчна обработка или преработка за придаване на статут на продукти с произход, независимо от това дали са удовлетворени изискванията на член 76:
а)
операциите, целящи запазването на продуктите в добро състояние при превоз или съхранение;
б)
разделянето или събирането в опаковки;
в)
измиването, почистването; отстраняването на прах, окисни и маслени покрития, покрития от бои и други покрития;
г)
гладенето с ютии или гладачни преси на текстил и текстилни артикули;
д)
простите операции по боядисване и полиране;
е)
лющенето и частичното или цялостното бланширане на ориз; полирането и гланцирането на зърнени култури и ориз;
ж)
операциите по оцветяване или ароматизиране на захар или оформянето на бучки; частичното или цялостното смилане на кристална захар;
з)
беленето, изваждането на костилки и чистенето от черупки на плодове, ядки и зеленчуци;
и)
подострянето, простото смилане или простото рязане;
й)
пресяването, отделянето, сортирането, класифицирането, калибрирането, съчетаването (включително окомплектоването на артикулите);
к)
простото поставяне в бутилки, консервени кутии, флакони, торби, кашони, кутии, закрепването върху картички или плочи и всички други прости операции по опаковане;
л)
поставянето или отпечатването на маркировки, знаци, емблеми, и други подобни отличителни знаци върху продуктите и техните опаковки;
м)
простото смесване на стоки, независимо от това дали са от различни видове; смесването на захар с друг материал;
н)
простото добавяне на вода или разреждане или дехидратиране или денатуриране на продукти;
о)
простото сглобяване на части, така че да се получи готов артикул, или разглобяването на продукти на частите им;
п)
комбинацията от две или повече операции, посочени в букви a) - о);
р)
клането на животни.
2. За целите на параграф 1 за прости се считат операции, когато за тяхното извършване не са необходими нито специални умения, нито машини, апаратура или инструменти, специално произведени или монтирани за посочените операции.
3. При определяне на това дали претърпяната от продукта обработка или преработка трябва да се разглежда като недостатъчна по смисъла на параграф 1 се вземат предвид всички операции, извършени в държава бенефициер върху даден продукт.
Член 79
1. Чрез дерогация от разпоредбите на член 76 и съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член материалите без произход, които съгласно условията, посочени в списъка от приложение 13а, не трябва да се използват в производството на даден продукт, могат въпреки това да се използват, при условие че тяхната обща стойност или нетно тегло, установени за продукта, не надвишават:
а)
15 % от теглото на продукта за продукти, включени в глава 2 и глави 4-24 от Хармонизираната система, различни от преработените продукти от риболов от глава 16;
б)
15 % от цената франко - завод на продукта за други продукти, с изключение на продуктите, включени в глави 50-63 от Хармонизираната система, за които се прилагат допустимите отклонения, посочени в приложение 13а, част I, бележки 6 и 7.
2. При прилагането на параграф 1 не може да се надвишават процентите за максимално съдържание на материали без произход, посочени в правилата, заложени в списъка от приложение 13а.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за продукти, които са изцяло получени в държава бенефициер по смисъла на член 75. Без да се засягат разпоредбите на член 78 и член 80, параграф 2 обаче, допустимото отклонение, предвидено в посочените параграфи, се прилага за сбора от всички материали, които са използвани в производството на даден продукт и за които съгласно заложеното в списъка от приложение 13а правило се изисква да са изцяло получени.
Член 80
1. Единицата за оценка на прилагането на разпоредбите на настоящия раздел е конкретният продукт, който се смята за основна единица при определяне на класирането по Хармонизираната система.
2. Когато една пратка се състои от определен брой идентични продукти, класирани в една и съща позиция по Хармонизираната система, всеки отделен продукт се взема предвид, когато се прилагат разпоредбите на настоящия раздел.
3. Когато по смисъла на общо правило 5 на Хармонизираната система опаковката е включена в продукта за целите на класирането, тя се включва за целите на определянето на произхода.
Член 81
Принадлежностите, резервните части и инструментите, изпращани с части от оборудване, машини, апаратура или превозни средства, които са част от нормалното оборудване и са включени в цената му франко - завод, се считат за едно цяло със съответното оборудване, машини, апаратура или превозни средства.
Член 82
Комплектите съгласно определението в общо правило 3 на Хармонизираната система се разглеждат като продукти с произход, когато всички съставящи ги продукти са с произход.
Когато обаче един комплект е съставен от продукти с произход и такива без произход, като цяло се счита, че комплектът е с произход, при условие че стойността на продуктите без произход не надвишава 15 % от цената на комплекта франко - завод.
Член 83
За да се определи дали даден продукт е продукт с произход, не се взема предвид произходът на следните елементи, които може да се използват в неговото производство:
а)
енергията и горивото;
б)
съоръженията и оборудването;
в)
машините и инструментите;
г)
всякакви други стоки, които не влизат и не са предназначени да влизат в крайния състав на продукта.
Подраздел 3
Кумулация
Член 84
Двустранната кумулация позволява продуктите с произход от Европейския съюз да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са вложени в произведен в посочената държава продукт, при условие че извършената там обработка или преработка надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
Член 85
1. Доколкото Норвегия, Швейцария и Турция предоставят общи тарифни преференции за продукти с произход от държавите бенефициери и прилагат определение на понятието за произход, съответстващо на постановеното в настоящия раздел, кумулацията с Норвегия, Швейцария или Турция позволява на продуктите с произход от Норвегия, Швейцария или Турция да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, при условие че извършената там обработка или преработка надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
2. Параграф 1 се прилага при условие, че Турция, Норвегия и Швейцария предоставят при условията на взаимност същото третиране на продуктите с произход от държавите бенефициери, в които са вложени материали с произход от Европейския съюз.
3. Параграф 1 не се прилага за продукти, включени в глави 1-24 по Хармонизираната система.
4. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия C) датата, на която са изпълнени условията, заложени в параграфи 1 и 2.
Член 86
1. Регионалната кумулация се прилага към следните четири отделни регионални групи:
а)
Група I: Бруней, Камбоджа, Индонезия, Лаос, Малайзия, Филипини, Сингапур, Тайланд, Виетнам;
б)
Група II: Боливия, Колумбия, Коста Рика, Еквадор, Ел Салвадор, Гватемала, Хондурас, Никарагуа, Панама, Перу, Венецуела;
в)
Група III: Бангладеш, Бутан, Индия, Малдиви, Непал, Пакистан, Шри Ланка;
г)
Група IV: Аржентина, Бразилия, Парагвай и Уругвай.
2. Регионалната кумулация между държавите от една и съща група се прилага само ако са изпълнени следните условия:
а)
за целите на регионалната кумулация между държавите от една регионална група се прилагат правилата за произход, заложени в настоящия раздел.
Когато операция, отговаряща на изискванията, посочена в част II от приложение 13а, не е еднаква за всички държави, участващи в кумулацията, произходът на продуктите, изнесени от една държава за друга държава от регионалната група за целите на регионалната кумулация, се определя въз основа на правилото, което би се прилагало, ако продуктите се изнасяха за Европейския съюз;
б)
държавите от регионалната група са поели задължение:
i)
да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел, и
ii)
да оказват необходимото административно сътрудничество за осигуряване на правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си;
в)
Комисията е била уведомена за задълженията по буква б) чрез секретариата на съответната регионална група или чрез друг компетентен съвместен орган, представляващ всички членове на въпросната група.
Ако държавите от регионалната група са спазили изискванията по буква б) и буква в), първа алинея преди 1 януари 2011 г., не е необходимо поемане на ново задължение.
3. Материалите от приложение 13б се изключват от регионалната кумулация, предвидена в параграф 2, в случай че:
а)
приложимата тарифна преференция в Европейския съюз не е еднаква за всички държави, които участват в кумулацията; и
б)
посредством кумулацията въпросните материали биха се ползвали от тарифно третиране, по-благоприятно от това, от което биха се ползвали, ако се изнасяха директно за Европейския съюз.
4. Регионалната кумулация между държавите от една и съща регионална група се прилага единствено при условие, че обработката или преработката, извършена в държавата бенефициер, в която материалите претърпяват допълнителна преработка или са вложени, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1, а при текстилни продукти надхвърля и операциите от приложение 16.
Когато условието по първа алинея не е изпълнено, продуктите са с произход от държавата от регионалната група, на която се дължи най-големият дял от митническата стойност на използваните материали с произход от други държави от регионалната група.
Когато държавата на произход се определя съгласно втора алинея, тази държава се посочва като държавата на произход върху доказателството за произход, изготвено от износителя на продукта за Европейския съюз или, до прилагането на системата за регистрирани износители, издадено от органите на държавата бенефициер на износ.
5. По искане на органите на държава бенефициер от група I или група III Комисията може да допусне регионална кумулация между държавите от посочените групи, при условие че Комисията е установила, че е спазено всяко от следните условия:
а)
условията по параграф 2, буква а) са спазени, и
б)
държавите, които ще участват в такава регионална кумулация, са поели задължение и са уведомили съвместно Комисията за своето задължение:
i)
да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел, и
ii)
да оказват необходимото административно сътрудничество за осигуряване на правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си.
Искането, посочено в първа алинея, трябва да бъде придружено от доказателство, че условията по посочената алинея са спазени. То се отправя до Комисията. Комисията ще вземе решение по искането въз основа на всички елементи, свързани с кумулацията и считани за съществени, включително материалите, които трябва да бъдат кумулирани.
6. Когато за Европейския съюз се изнасят продукти, произведени в държава бенефициер от група I или група III с помощта на материали с произход от държава, която спада към другата група, произходът на тези продукти се определя, както следва:
а)
материалите с произход от държава от една регионална група се считат за материали с произход от държава от другата регионална група, когато са вложени в продукт, получен в нея, при условие че обработката или преработката, извършена в последната държава бенефициер, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1, а при текстилни продукти надхвърля и операциите от приложение 16.
б)
когато условието по буква а) не е изпълнено, продуктите са с произход от държавата, която участва в кумулацията, на която се дължи най-големият дял от митническата стойност на използваните материали с произход от други държави, участващи в кумулацията.
Когато държавата на произход се определя съгласно първа алинея, буква б), тази държава се посочва като държавата на произход върху доказателството за произход, изготвено от износителя на продукта за Европейския съюз или, до прилагането на системата за регистрирани износители, издадено от органите на държавата бенефициер на износ.
7. По искане на органите на която и да било държава бенефициер Комисията може да допусне разширена кумулация между държава бенефициер и държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия в съответствие с член XXIV от Общото споразумение за митата и търговията, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
държавите, участващи в кумулацията, са поели задължение да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел и да осигуряват необходимото административно сътрудничество, за да гарантират правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си.
б)
Комисията е била уведомена от съответната държава бенефициер за задължението, посочено в буква а).
Искането, посочено в първа алинея, трябва да съдържа списък с материалите, засегнати от кумулацията, и да бъде придружено от доказателство, че условията по букви а) и б) от първа алинея са спазени. То се отправя до Комисията. В случай на промяна на засегнатите материали се подава ново искане.
Материалите, включени в глави 1-24 от Хармонизираната система, се изключват от разширената кумулация.
8. При разширената кумулация по параграф 7 произходът на използваните материали и приложимото документално доказателство за произход се определят в съответствие с правилата, предвидени в съответното споразумение за свободна търговия. Произходът на продуктите за износ в Европейския съюз се определя в съответствие с предвидените в настоящия раздел правила за произход.
За да придобие полученият продукт статут на продукт с произход, не е необходимо материалите с произход от държава, с която Европейският съюз има споразумение за свободна търговия, и използвани в държава бенефициер за производството на продукт за износ в Европейския съюз да са претърпели достатъчна обработка или преработка, при условие че обработката или преработката, извършена в съответната държава бенефициер, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
9. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия С) следното:
а)
датата, на която кумулацията между държави от група I и група III, предвидена в параграф 5, влиза в сила, участващите в тази кумулация държави и, когато е целесъобразно, списъка с материали, във връзка с които се прилага кумулацията.
б)
датата, на която разширената кумулация влиза в сила, участващите в тази кумулация държави и списъка с материали, във връзка с които се прилага кумулацията.
Член 87
Когато едновременно с регионалната кумулация се използва двустранна кумулация или кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция, полученият продукт придобива произхода на една от държавите от съответната регионална група, определен в съответствие с член 86, параграф 4, първа и втора алинея.
Член 88
1. Подраздели 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis за:
а)
износ от Европейския съюз за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация;
б)
износ от една държава бенефициер за друга държава бенефициер за целите на регионалната кумулация, както е предвидено в член 86, параграфи 1 и 5, без да се засягат разпоредбите на член 86, параграф 2, буква а), втора алинея.
2. Ако при обработката или преработката на даден продукт се използват взаимозаменяеми материали с произход и без произход, митническите органи на държавата-членка могат, при писмено искане от страна на икономическите оператори, да разрешат съответните материали да бъдат управлявани в Европейския съюз с помощта на метода на „счетоводното разделяне“ за целите на последващ износ за държава бенефициер в рамките на двустранната кумулация, без материалите да бъдат съхранявани отделно.
3. Митническите органи на държавите-членки могат да предвидят посоченото в параграф 2 разрешение да се дава само при изпълнението на определени изисквания, които те считат за целесъобразни.
Разрешението се дава само ако с прилагането на посочения в параграф 2 метод може да се гарантира, че във всеки един момент броят на получените продукти, за които може да се счита, че са „с произход от Европейския съюз“, е равен на броя на продуктите, които биха били получени чрез прилагане на метода на физическо разделяне на наличностите.
Ако за него бъде получено разрешение, методът се прилага и записите се правят въз основа на общите счетоводни принципи, приложими в Европейския съюз.
4. Ползвателят на метода, посочен в параграф 2, изготвя или, до прилагането на системата за регистрирани износители, подава заявление за издаване на доказателства за произход за количеството продукти, които могат да бъдат считани за продукти с произход от Европейския съюз. По искане на митническите органи на държавите-членки ползвателят предоставя отчет за управлението на количествата.
5. Митническите органи на държавите-членки следят за това как се използва разрешението, посочено в параграф 2.
Те могат да оттеглят разрешението в следните случаи:
а)
ползвателят използва разрешението по какъвто и да е неправилен начин, или
б)
ползвателят не изпълнява някое от другите условия, заложени в настоящия раздел или раздел 1А.
Подраздел 4
Дерогации
Член 89
1. Комисията, по своя инициатива или в отговор на искане от страна на държава бенефициер, може да предостави на държавата бенефициер временна дерогация от разпоредбите на настоящия раздел, когато:
а)
вътрешни или външни фактори временно възпрепятстват възможността да спазва правилата за придобиване на произход, предвидени в член 72, когато преди е била в състояние да го прави, или
б)
е нобходимо време, за да се подготви за спазването на правилата за придобиване на произход, предвидени в член 72.
2. Временнаа дерогация се предоставя единствено за периода от време, през който действат вътрешните или външните фактори, които са причина за нея, или за периода от време, необходим на държавата бенефициер, за да започне да спазва правилата.
3. Исканто за дерогация се отправя писмено до Комисията. В него се излагат причините, поради които е необхоима деpогация, както е посочено в параграф 1, и се съдържат необходимите доказателствени документи.
4. След предоставяне на дерогацията държавата бенефициер се съобразява с определените изисквания по отношение на информацията, която трябва да бъде дадена на Комисията за използването на дерогацията и по отношение на управлението на количествата, за които е предоставена дерогацията.
Подраздел 5
Процедури при износ в държавата бенефициер
Член 90
Схемата се прилага в следните случаи:
а)
за стоки, отговарящи на изискванията по настоящия раздел, които се изнасят от регистриран износител по смисъла на член 92;
б)
за всяка пратка, състояща се от един или повече пакети, съдържащи продукти с произход, които се изнасят от какъвто и да било износител, когато общата стойност на продуктите с произход в пратката не надвишава 6 000 EUR.
Член 91
1. Компетентните органи на държавата бенефициер изготвят и редовно актуализират електронен архив на регистрираните износители, установени в посочената държава. Архивът се обновява незабавно, когато вписването на даден износител бъде заличено от регистъра в съответствие с член 93, параграф 2.
2. Архивът съдържа следната информация:
а)
име и пълен адрес на мястото, където регистрираният износител е установен/живее, включително идентификатор на държавата или територията (двубуквен код на държавите по ISO);
б)
брой на регистрираните износители;
в)
продукти, предназначени за износ по схемата (примерен списък с главите или позициите по Хармонизираната система, както се сметне за целесъобразно от заявителя);
г)
дата на регистрация на износителя и дата, на която регистрацията му изтича;
д)
причина за оттегляне на регистрацията (по искане на регистрирания износител/оттегляне от страна на компетентните органи). Тези данни се предоставят на разположение единствено на компетентните органи.
3. Компетентните органи на държавите бенефициери уведомяват Комисията за използваните от тях национални системи за номериране за определяне на регистрираните износители. Номерата започват с двубуквения код на държавата по ISO.
Член 92
За да се регистрират, износителите подават заявление пред компетентните органи на държавата бенефициер, посочени в член 69, параграф 1, буква а), като използват формуляра от приложение 13в. Чрез попълването на формуляра износителите дават съгласието си за съхраняване на представената от тях информация в базата данни на Комисията и за публикуване на неповерителните данни в интернет.
Заявлението се приема от компетентните органи само ако е пълно.
Член 93
1. Регистрираните износители, които са престанали да отговарят на условията за изнасяне на стоки по схемата или които не възнамеряват повече да изнасят такива стоки, уведомяват компетентните органи на държавата бенефициер, които незабавно ги отстраняват от архива на регистрираните износители, който се води в посочената държава бенефициер.
2. Без да се засяга системата за наказания и санкции, приложима в държавата бенефициер, когато регистрираните износители умишлено или поради небрежност изготвят или станат причина за изготвянето на изявление за произход или друг доказателствен документ, който съдържа невярна информация, която води до нередност или до неправомерно ползване на преференциално тарифно третиране, компетентните органи на държавата бенефициер заличават незабавно вписването на износителя от архива на регистрираните износители, който се води от съответната държава бенефициер.
3. Без да се засяга възможното отражение на откритите нередности върху текущите проверки, заличаването на вписването на регистрираните износители влиза в сила за в бъдеще, т.е. по отношение на изявление за, изготвени след датата на заличаването.
4. Износителите, чиито вписвания са били заличени от архива на регистрираните износители от компетентните органи в съответствие с параграф 2 могат да бъдат наново вписани в архива на регистрираните износители едва след като докажат пред компетентните органи в държавата бенефициер, че са премахнали причините, довели до заличаването на тяхното вписване.
Член 94
1. Износителите, независимо дали са регистрирани или не, изпълняват следните задължения:
а)
те водят подходящите търговски счетоводни регистри за производството и доставките на стоки, които отговарят на изискванията за преференциално третиране;
б)
те предоставят на разположение всички доказателства, свързани с използвания в производството материал;
в)
те съхраняват цялата митническа документация, свързана с използвания в производството материал;
г)
те съхраняват за период от най-малко три години или по-дълго, ако това се изисква от националното право, от края на годината, в която е било изготвено изявление за произход, регистри за:
i)
изявленията за произход, които са изготвили, и
ii)
своите материали с произход и без произход, своето производство и складови наличности.
Регистрите по първа алинея, буква г) могат да бъдат електронни, но трябва да позволяват проследяването на материалите, използвани в производството на изнасяните продукти, и потвърждаването на техния статут на стоки с произход.
2. Задълженията, предвидени в параграф 1, се прилагат и към доставчиците, които представят на износителите декларации на доставчиците, с които се удостоверява статутът на произход на стоките, които те доставят.
Член 95
1. Износителят изготвя изявление за произход при износ на продуктите, за които то се отнася, ако съответните стоки могат да бъдат считани за стоки с произход в съответната държава бенефициер или в друга държава бенефициер в съответствие с член 86, параграф 4, втора алинея или с член 86, параграф 6, първа алинея, буква б).
2. Чрез дерогация от параграф 1 по изключение изявление за произход може да бъде изготвено след износа („изявление със задна дата“), при условие че то бъде представено в държавата-членка, където е декларирано допускането за свободно обращение, не по-късно от две години след износа.
3. Изявление за произход се дава от износителя на неговия клиент в Европейския съюз и съдържа данните, посочени в приложение 13г. Изявлението за произход се изготвя на английски или френски език.
То може да бъде изготвено върху всеки търговски документ, който позволява съответният износител и стоки да бъдат идентифицирани.
4. Когато се прилага кумулацията по член 84, член 86, параграф 1 или член 86, параграфи 5 и 6, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, разчита на изявлението за произход, представено от неговия доставчик. В тези случаи изявление за произход, изготвено от износителя, съдържа в зависимост от случая надписа „EU cumulation“, „regional cumulation“ или „Cumul UE“, „cumul regional“.
5. Когато се прилага кумулацията по член 85, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, разчита на доказателството за произход, представено от неговия доставчик и издадено в съответствие с разпоредбите на правилата за произход по ОСП на Норвегия, Швейцария или Турция, в зависимост от случая. В този случай изявлението за произход, изготвено от износителя, съдържа надписа „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ или „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“.
6. Когато се прилага разширената кумулация по член 86, параграфи 7 и 8, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена разширена кумулация, разчита на доказателството за произход, представено от неговия доставчик и издадено в съответствие с разпоредбите на съответното споразумение за свободна търговия между Европейския съюз и въпросната страна.
В този случай изявлението за произход, изготвено от износителя, съдържа надписа „extended cumulation with country x“ или „cumul étendu avec le pays x“.
Член 96
1. Изявление за произход се изготвя за всяка пратка.
2. Изявлението за произход е валидно за срок от дванадесет месеца от датата на изготвянето му от износителя.
3. Едно единствено изявление за произход може да обхване няколко пратки, ако стоките отговарят на следните условия:
а)
те са продукти в демонтирано или немонтирано състояние по смисъла на Общо правило 2, буква а) от Хармонизираната система;
б)
те са включени в раздел XVI или XVII или в позиция 7308 или 9406 от Хармонизираната система, и
в)
те са предназначени за внос чрез поредица от доставки.
Подраздел 6
Процедури при допускане за свободно обращение в Европейския съюз
Член 97
1. В митническата декларация за допускане за свободно обращение се включва позоваване на изявлението за произход. Изявлението за произход се държи на разположение на митническите органи, които могат да поискат то да им бъде предоставено за проверката на декларацията. Тези органи могат да изискат превод на изявлението на официалния език или на един от официалните езици на съответната държава-членка.
2. Ако деклараторът поиска да приложи схемата без да притежава изявление за произход при приемането на митническата декларация за допускане за свободно обращение, тази декларация се счита за непълна по смисъла на член 253, параграф 1 и се третира като такава.
3. Преди да декларира стоките за допускане за свободно обращение деклараторът взема необходимите мерки, за да се увери, че стоките спазват правилата на настоящия раздел, по-специално като провери:
i)
в базата данни, посочена в член 69, параграф 3, дали износителят е регистриран за целите на изготвянето на изявления за произход, освен когато общата стойност на продуктите с произход в пратката не надвишава 6 000 EUR, и
ii)
дали изявлението за произход е изготвено в съответствие с приложение 13г.
Член 97а
1. Следните продукти са освободени от задължението за изготвяне и представяне на изявление за произход:
а)
продукти, изпращани като малки пратки от частни лица до частни лица, чиято обща стойност не надвишава 500 EUR;
б)
продукти, явяващи се част от личния багаж на пътници, чиято обща стойност не надвишава 1 200 EUR.
2. Продуктите, посочени в параграф 1, трябва да отговарят на следните условия:
а)
те не се внасят с цел търговия;
б)
те са били декларирани като отговарящи на условията за ползване на схемата;
в)
няма основание за съмнение във верността на декларация, посочена в буква б).
3. За целите на параграф 2, буква а) вносът не се счита за внос с цел търговия, ако са изпълнени следните условия:
а)
вносът е инцидентен;
б)
вносът се състои изцяло от продукти за лично ползване на получателите или пътниците или техните семейства;
в)
от естеството и количеството на продуктите е видно, че те не се внасят с търговска цел.
Член 97б
1. Установяването на дребни несъответствия между данните в изявлението за произход и тези, посочени в документите, представени пред митническите органи с цел извършване на формалностите по вноса на продуктите, ipso facto не прави изявлението за произход недействително, ако бъде надлежно установено, че посоченият документ съответства на въпросните продукти.
2. Очевидните технически грешки като печатни грешки в изявлението за произход не водят до отхвърляне на посочения документ, ако тези грешки са от естество, което не поражда съмнения относно верността на заявленията, направени в посочения документ.
3. Изявленията за произход, представени на митническите органи в държавата вносител след срока на валидност, посочен в член 96, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на тези документи след крайния срок се дължи на изключителни обстоятелства. В други случаи на закъсняло представяне митническите органи на държавата вносител могат да приемат изявленията за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок.
Член 97в
1. Процедурата, посочена в член 96, параграф 3, се прилага за период, определен от митническите органи на държавата-членка.
2. Митническите органи на държавите-членки на внос, които извършват надзор върху последователни допускания за свободно обращение, проверяват дали последователните пратки са част от продуктите в демонтирано или немонтирано състояние, за които е било изготвено изявлението за произход.
Член 97г
1. Ако продуктите все още не са били допуснати за свободно обращение, изявлението за произход може да бъде заместено с едно или повече заместващи изявления за произход, изготвени от държателя на стоките, за да могат всички или някои от продуктите да бъдат изпратени на друго място в митническата територия на Общността или, когато е приложимо, в Норвегия, Швейцария или Турция. Не е необходимо държателите на стоките да са регистрирани износители, за да имат право да изготвят заместващи изявления за произход.
2. Когато изявлението за произход е заместващо, в оригиналното изявление за произход се посочва следното:
а)
данните от заместващото(ите) изявление(я) за произход;
б)
имената и адресите на изпращача;
в)
получателят(ите) в Европейския съюз.
Върху оригиналното изявление за произход се обозначава „Replaced“ или „Remplacée“ в зависимост от случая.
3. В заместващото изявление за произход се посочва следното:
а)
всички данни на продуктите с променено местоназначение;
б)
датата, на която е изготвено оригиналното изявление за произход;
в)
всички необходими данни, посочени в приложение 13г;
г)
името и адреса на изпращача на продуктите в Европейския съюз;
д)
името и адреса на получателя на продуктите в Европейския съюз, Норвегия, Швейцария или Турция;
е)
датата и мястото на извършване на заместването.
Лицето, изготвящо заместващото изявление за произход, може да приложи към него копие на първоначалното изявление за произход.
4. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към изявленията, заместващи изявления за произход, които сами по себе си са заместващи изявления за произход. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към заместващите изявления за произход, изготвени от изпращачи на продукти в Норвегия, Швейцария или Турция.
5. За продуктите, ползващи се от тарифните преференции съгласно дерогация, предоставена в съответствие с разпоредбите на член 89, заместването по реда на настоящия член се прилага само когато продуктите са предназначени за Европейския съюз. Когато съответният продукт е придобил статут на продукт с произход чрез регионална кумулация, заместващо изявление за произход може да бъде изготвено само при изпращане на продукти за Норвегия, Швейцария или Турция, в случай че посочените държави прилагат същите правила за регионална кумулация като Европейския съюз.
6. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към изявленията, заместващи изявления за произход при разделяне на пратки, извършено в съответствие с член 74.
Член 97д
1. При наличие на съмнения относно статута на продукти с произход на продуктите митническите органи могат да поискат от декларатора да представи в разумен срок, определен от тях, всяко налично доказателство, позволяващо да се провери точността на означението за произход в декларацията или спазването на условията по член 74.
2. Митническите органи могат да преустановят прилагането на преференциалната тарифна мярка по време на процедурата по проверка, изложена в член 97з, в случай че:
а)
предоставената от декларатора информация е недостатъчна за потвърждаване на статута на продукти с произход на продуктите или на спазването на условията, заложени в член 73 или член 74,
б)
деклараторът не отговори в срока, предвиден за представяне на посочената в параграф 1 информация.
3. До получаването на информацията по параграф 1, поискана от декларатора, или на резултатите от процедурата за проверка по параграф 2 на вносителя се предлага освобождаване на продуктите при спазване на всички предпазни мерки, счетени за необходими.
Член 97е
1. Митническите органи на държавата-членка на внос отказват право на ползване на схемата без да са длъжни да искат допълнителни доказателства или да изпращат искане за проверка до държавата бенефициер, в случай че:
а)
стоките не са същите като посочените в изявлението за произход;
б)
деклараторът не подаде изявление за произход за съответните продукти, когато такова се изисква;
в)
без да се засягат разпоредбите на член 90, буква б) и член 97г, параграф 1 притежаваното от декларатора изявление за произход не е било изготвено от регистриран износител в държавата бенефициер;
г)
изявлението за произход не е изготвено в съответствие с приложение 13г;
д)
не са спазени условията по член 74.
2. Митническите органи на държавата-членка на внос отказват право на ползване на схемата след изпращане на искане за проверка по смисъла на член 97з към компетентните органи на държавата бенефициер, когато митническите органи на държавата-членка на внос:
а)
са получили отговор, според който износителят няма право да изготвя изявление за произход;
б)
са получили отговор, според който съответните продукти не са с произход от държава бенефициер или не са спазени условията по член 73;
в)
са имали основателни съмнения във валидността на изявлението за произход, или в точността на информацията, представена от декларатора по отношение на действителния произход на въпросните продукти, когато са отправили искане за проверка, и
i)
не са получили отговор в срока, отпуснат в съответствие с член 97з, или
ii)
са получили отговор, който не съответства в достатъчна степен на въпросите, повдигнати в искането.
Подраздел 7
Контрол на произхода
Член 97ж
1. С цел да осигуряват спазване на правилата относно статута на продукти с произход на продуктите компетентните органи на държавата бенефициер извършват:
а)
проверки на статута на продукти с произход на продуктите по искане на митническите органи на държавите-членки;
б)
редовни проверки на износителите по своя собствена инициатива.
Доколкото Норвегия, Швейцария и Турция са сключили споразумение с Европейския съюз, в което се заявява, че ще си предоставят взаимно необходимата подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество, алинея първа се прилага mutatis mutandis към искания, изпратени до органите на Норвегия, Швейцария и Турция за проверка на заместващите изявления за произход, изготвени на тяхна територия, с цел от посочените органи да бъде поискано по-нататъшно сътрудничество с компетентните органи на държавата бенефициер.
Разширената кумулация по член 86, параграфи 7 и 8 се допуска единствено ако държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия, се е съгласила да оказва подкрепа на държавата бенефициер по въпроси, свързани с административното сътрудничество, така, както би оказвала подобна подкрепа на митническите органи на държавите-членки съгласно съответните разпоредби на въпросното споразумение за свободна търговия.
2. Проверките, посочени в параграф 1, буква б), имат за цел да гарантират че износителите спазват непрекъснато своите задължения. Те се извършват през определен период от време въз основа на подходящи критерии за анализ на риска. За тази цел компетентните органи на държавите бенефициери изискват от износителите да представят копия или списък на изявленията за произход, които са изготвили.
3. Компетентните органи на държавите бенефициери имат право да изискват всички доказателства и да провеждат всички проверки на счетоводната документация на износителите, и, когато е необходимо, на тази на производителите - техни доставчици, или всякакви други проверки, които сметнат за целесъобразни.
Член 97з
1. Последващите проверки на изявленията за произход се извършват чрез случаен подбор или когато митническите учреждения на държавите-членки имат основателни причини да се съмняват в тяхната автентичност, в статута на продукти с произход на въпросните продукти или в изпълнението на другите изисквания по настоящия раздел.
Когато митническите органи на държава-членка поискат сътрудничеството на компетентните органи на държава бенефициер за извършване на проверка на валидността на изявленията за произход, статута на продукти с произход на продуктите или и на двете, те посочват в своето искане, когато е целесъобразно, причините, поради които имат основателни съмнения във валидността на изявлението за произход или в статута на продукти с произход на продуктите.
В подкрепа на искането за проверка може да бъде изпратено копие на изявлението за произход и всяка допълнителна информация или документи, от които може да се направи заключение, че представената в изявлението информация е неточна.
Държавата-членка, отправяща искането, определя 6-месечен първоначален срок за съобщаване на резултатите от проверката с начало от датата на искането за проверка, с изключение на исканията, изпращани до Норвегия, Швейцария или Турция за целите на проверка на заместващо изявление за произход, изготвено на техните територии въз основа на изявление за произход, изготвено в държава бенефициер, за които този срок се удължава на осем месеца.
2. Ако в случай на основателно съмнение не се получи отговор в рамките на предвидения в параграф 1 срок или ако полученият отговор не съдържа достатъчно информация за определяне на действителния произход на продуктите, до компетентните органи се изпраща второ съобщение. В посоченото съобщение се определя нов срок, не по-дълъг от 6 месеца.
Подраздел 8
Други разпоредби
Член 97и
1. Подраздели 5, 6 и 7 се прилагат mutatis mutandis за:
а)
износ от Европейския съюз за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация;
б)
износ от една държава бенефициер за друга за целите на регионалната кумулация, както е предвидено в член 86, параграфи 1 и 5.
2. Митническите органи на дадена държава-членка считат за регистриран износител за целите на схемата всеки износител от Европейския съюз, при подадено от него искане, ако отговаря на следните условия:
а)
има EORI номер в съответствие с членове 4к-4у;
б)
притежава статут на „одобрен износител“ по преференциален режим;
в)
в своето искане, отправено до митническите органи на държавата-членка, той представя следните данни, посочени във формуляра, образец на който се съдържа в приложение 13в:
i)
данните, посочени в клетки 1 и 4;
ii)
задълженията, посочени в клетка 5.
Член 97й
1. Подраздели 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis при определяне на това дали продуктите могат да бъдат считани за продукти с произход от държава бенефициер, когато се изнасят за Сеута или Мелиля, или за продукти с произход в Сеута или Мелиля, когато се изнасят за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
2. Подраздели 5, 6 и 7 се прилагат mutatis mutandis за продукти, изнасяни от държава бенефициер за Сеута или Мелиля и за продукти, изнасяни от Сеута или Мелиля за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
3. За прилагането подраздели 1, 2, 3, 5, 6 и 7 в Сеута и Мелиля са отговорни испанските митнически органи.
4. За целите на параграфи 1 и 2 Сеута и Мелиля се считат за една територия.“
2.
В част I, дял IV, глава 2 се вмъква следният раздел 1А:
„Раздел 1А
Процедури и методи на административно сътрудничество, приложими до влизането в сила на системата за регистрирани износители
Подраздел 1
Общи принципи
Член 97к
1. Всяка държава бенефициер спазва или осигурява спазването на:
а)
правилата за произход на продуктите за износ, посочени в раздел 1;
б)
правилата за попълване и издаване на сертификати за произход форма А, образец на които се съдържа в приложение 17;
в)
разпоредбите за употреба на декларации върху фактура, образец на които се съдържа в приложение 18;
г)
разпоредбите относно методите на административно сътрудничество по член 97т;
д)
разпоредбите относно предоставянето на дерогации по член 89.
2. Компетентните органи на държавите бенефициери сътрудничат на Комисията или държавите-членки по-специално чрез следното:
а)
оказване на необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата в съответната държава, включително посещения за проверки на място на Комисията или на митническите органи на държавите-членки;
б)
без да се засягат разпоредбите на членове 97т и 97у, извършване на проверка на статута на продукти с произход на продуктите и на спазването на другите условия, изложени в настоящия раздел, включително посещения на място при искане от страна на Комисията или на митническите органи на държавите-членки по време на разследванията на произхода.
3. Когато в дадена държава бенефициер е определен компетентен орган за издаване на сертификати за произход форма А, извършват се проверки на документални доказателства за произход и се издават сертификати за произход форма А за износ в Европейския съюз, се счита, че посочената държава бенефициер приема условията по параграф 1.
4. Когато дадена държава или територия е допусната или е допусната отново като държава бенефициер по отношение на продукти, посочени в Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета, стоките с произход от тази държава или територия могат да се ползват от общата система за преференции, при условие че те са били изнесени от държавата или територията бенефициер на датата или след датата, посочена в член 97т.
5. Доказателството за произход е валидно 10 месеца от датата на издаване в държавата износител и се представя в посочения срок на митническите органи на държавата вносител.
Подраздел 2
Процедури при износ в държавата бенефициер
Член 97л
1. Сертификати за произход форма А, образец на които се съдържа в приложение 17, се издават по писмено искане на износителя или негов упълномощен представител, придружено от всякакви други подходящи документи, доказващи, че продуктите за износ отговарят на изискванията за издаване на сертификат за произход форма А.
2. Сертификатът се предоставя на износителя веднага след като износът е бил осъществен или гарантиран. Въпреки това сертификат за произход форма А може по изключение да бъде издаден след износа на продуктите, за които се отнася, при условие че:
а)
той не е бил издаден по време на износа поради грешки или неволни пропуски или особени обстоятелства; или
б)
е доказано по удовлетворителен за компетентните правителствени органи начин, че сертификатът за произход форма А е бил издаден, но не е бил приет при вноса по технически причини.
3. Компетентните правителствени органи могат да издадат сертификат със задна дата единствено след като проверят дали информацията, представена в заявлението на износителя, отговаря на тази в съответните документи за износа и дали при износа на въпросните продукти не е бил издаден сертификат за произход форма А, който отговаря на разпоредбите на настоящия раздел. Клетка 4 от сертификатите за произход форма А, издадени със задна дата, трябва да съдържа вписването „Issued retrospectively“ или „Délivré à posteriori“.
4. В случай на кражба, загуба или унищожаване на сертификат за произход форма А, износителят може да се обърне към компетентните правителствени органи, които са го издали, с искане да бъде издаден дубликат въз основа на документите за износ, с които те разполагат. В клетка 4 от дубликата на форма А, издаден по този начин, трябва да бъде вписана думата „Duplicate“ или „Duplicata“, заедно с датата на издаване и серийния номер на оригиналния сертификат. Дубликатът влиза в сила от датата на издаване на оригинала.
5. За да проверят дали продуктът, за който е подадено искане за сертификат за произход форма А, отговаря на съответните правила за произход, компетентните правителствени органи имат правото да изискат всички документални доказателства или да извършат всякакви проверки, които сметнат за целесъобразни.
6. Попълването на клетка 2 от сертификата за произход форма А не е задължително. В клетка 12 се съдържат думите „Европейски съюз“ или името на една от държавите-членки. Датата на издаване на сертификата за произход форма А се посочва в клетка 11. Подписът, който се нанася в тази клетка, предназначена за компетентните правителствени органи, издаващи сертификата, както и подписът на упълномощеното от износителя подписващо лице в клетка 12, е собственоръчен.
Член 97м
1. Декларация върху фактура може да бъде изготвена от всеки износител за всяка пратка, състояща се от един или повече пакети, съдържащи продукти с произход, чиято обща стойност не надвишава 6 000 EUR и при условие, че административното сътрудничество по член 97к, параграф 2 се прилага към посочената процедура.
2. Износителят, който изготвя декларация върху фактура, има готовност да представи по всяко време, по искане на митническите или други компетентни правителствени органи на държавата износител, всички необходими документи, доказващи статута на продукти с произход на въпросните продукти.
3. Декларацията върху фактура се изготвя от износителя на английски или френски език чрез напечатване на пишеща машина, полагане на печат или чрез отпечатване върху фактурата, известието за доставка или друг търговски документ, на декларацията, текстът на която се съдържа в приложение 18. Ако декларацията се изготвя на ръка, тя се изписва с мастило с печатни букви. Декларациите върху фактурата носят оригиналния подпис на износителя, положен собственоръчно.
4. Използването на декларация върху фактура подлежи на следните условия:
а)
за всяка пратка се изготвя една декларация върху фактура;
б)
ако стоките, които се съдържат в пратката, вече са били подложени на проверка в държавата износител по отношение на определението за „продукти с произход“, износителят може да се позове на тази проверка в декларацията върху фактура.
5. Когато се прилага кумулацията по членове 84, 85 или 86, компетентните правителствени органи на държавата бенефициер, призовани да издадат сертификат за произход форма А за продукти, за производството на които са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, се позовават на следното:
-
при двустранна кумулация - на доказателството за произход, предоставено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с разпоредбите на подраздел 5;
-
при кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с правилата за произход по ОСП на Норвегия, Швейцария или Турция, в зависимост от случая;
-
при регионална кумулация - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя, а именно сертификат за произход форма А, образец на който се съдържа в приложение 17 или, в зависимост от случая, на декларация върху фактура, текстът на която се съдържа в приложение 18;
-
при разширена кумулация - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с разпоредбите на съответното споразумение за свободна търговия между Европейския съюз и въпросната държава.
В случаите по първа алинея, първо, второ, трето и четвърто тире в клетка 4 от сертификата за произход форма А се съдържа, в зависимост от случая, надписа „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ или „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul regional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Подраздел 3
Процедури при допускане за свободно обращение в Европейския съюз
Член 97н
1. Сертификатите за произход форма A или декларациите върху фактура се представят пред митническите органи на държавата-членка на вноса в съответствие с процедурите за митническо деклариране.
2. Доказателствата за произход, представени на митническите органи в държавата вносител след срока на валидност, посочен в член 97к, параграф 5, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на тези документи след крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства. В други случаи на закъсняло представяне митническите органи на държавата вносител могат да приемат доказателствата за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок.
Член 97о
1. Когато по искане на вносителя и при условията, определени от митническите органи на държавата-членка вносител, чрез поредица от доставки се внасят продукти в демонтирано или немонтирано състояние по смисъла на Общо правило 2, буква а) за тълкуване на Хармонизираната система и включени в раздел XVI или XVII, или в позиция 7308 или 9406 от Хармонизираната система, на митническите органи може да се представи само едно доказателство за произход за такива продукти - при вноса на първата доставка.
2. По искане на вносителя и като се вземат предвид условията, определени от митническите органи на държавата-членка вносител, на митническите органи може да се представи само едно доказателство за произход - при вноса на първата доставка, ако стоките:
а)
се внасят в рамките на чести и постоянни търговски потоци със значителна търговска стойност;
б)
са предмет на същия договор за продажба, като страните по договора са установени в държавата износител или в държавата(ите)-членка(и);
в)
са класирани в същия код (осем цифри) по Комбинираната номенклатура;
г)
идват изключително от същия износител, предназначени са за същия вносител и формалностите за въвеждане им се извършват в същото митническо учреждение в същата държава-членка.
Тази процедура се прилага за период, определен от компетентните митнически органи.
Член 97п
1. Когато продуктите с произход са поставени под контрола на митническо учреждение на една единствена държава-членка, е възможно оригиналното доказателство за произход да бъде заместено с един или повече сертификати за произход форма А с цел изпращането на всички или на някои от тези продукти на друго място в територията на Европейския съюз или, когато е приложимо, за Норвегия, Швейцария или Турция.
2. Заместващите сертификати за произход форма А се издават от митническото учреждение, под чийто контрол са поставени продуктите. Заместващият сертификат се изготвя въз основа на писмено искане от страна на реекспортьора.
3. В горната дясна клетка на заместващия сертификат се посочва името на междинната държава, в която е издаден. Клетка 4 съдържа думите „Replacement certificate“ или „Certificat de remplacement“, както и датата на издаване на оригиналния сертификат за произход и неговия сериен номер. Името на реекспортьора се посочва в клетка 1. Името на крайния получател може да се посочи в клетка 2. Всички данни за реекспортираните продукти от оригиналния сертификат се въвеждат в клетки 3-9, а отпратките към фактурата на реекспортьора се посочват в клетка 10.
4. Митническите органи, издавали заместващия сертификат, заверяват клетка 11. Отговорността на органите се ограничава до издаването на заместващия сертификат. Данните от клетка 12 относно държавата на произход и получаващата държава се вземат от оригиналния сертификат. Тази клетка се подписва от реекспортьора. Реекспортьорът, който добросъвестно подписва тази клетка, не е отговорен за точността на данните, вписани в оригиналния сертификат.
5. Митническото учреждение, получило искане да извърши операцията по параграф 1, отбелязва върху оригиналния сертификат теглото, броя и естеството на изпращаните продукти и посочва поредните номера на съответния/ите заместващ/и сертификат/и. То съхранява оригиналния сертификат за срок от поне три години. Към заместващия сертификат може да бъде приложено фотокопие на оригиналния сертификат.
6. За продуктите, ползващи се от тарифните преференции съгласно дерогация, предоставена в съответствие с разпоредбите на член 89, процедурата по реда на настоящия член се прилага само когато продуктите са предназначени за Европейския съюз. Когато съответният продукт е придобил статут на продукт с произход чрез регионална кумулация, заместващият сертификат може да бъде изготвен само при изпращане на продукти за Норвегия, Швейцария или Турция, в случай че посочените държави прилагат същите правила за регионална кумулация като Европейския съюз.
Член 97р
1. Продуктите, изпращани като малки пратки от частни лица до частни лица или явяващи се част от личния багаж на пътници, се приемат за продукти с произход, които могат да ползват тарифните преференции, посочени в член 66, без да се изисква представяне на сертификат за произход форма А или декларация върху фактура, при условие че:
а)
тези продукти:
i)
не се внасят с цел търговия;
ii)
са били декларирани като отговарящи на изискваните условия за ползване на схемата;
б)
няма основание за съмнение във верността на декларация, посочена в буква а), подточка ii).
2. Вносът не се счита за внос с търговски характер, ако са спазени всички от следните условия:
а)
вносът е инцидентен;
б)
вносът се състои изцяло от продукти за лично ползване на получателите или пътниците или техните семейства;
в)
от естеството и количеството на продуктите е видно, че те не се внасят с търговска цел.
3. Общата стойност на продуктите, посочени в параграф 2, не надвишава 500 EUR за малки пратки или 1 200 EUR за продукти, които са част от личния багаж на пътниците.
Член 97с
1. Установяването на дребни несъответствия между заявленията, направени в сертификата за произход форма А или декларацията върху фактура, и тези, направени в документите, представени в митническото учреждение с цел извършване на формалностите по вноса на продуктите, ipso facto не прави сертификата или декларацията недействителен/а, ако бъде надлежно установено, че посоченият документ съответства на представените продукти.
2. Очевидните технически грешки в сертификата за произход форма А, сертификата за движение EUR.1 или декларацията върху фактура не водят до отхвърляне на този документ, ако тези грешки са от естество, което не поражда съмнения относно верността на заявленията, направени в посочения документ.
Подраздел 4
Методи на административно сътрудничество
Член 97т
1. Държавите бенефициери информират Комисията за имената и адресите на правителствените органи, разположени на тяхна територия, които притежават правомощия да издават сертификати за произход форма А, и представят образците от печатите, използвани от тези органи, както и имената и адресите на съответните правителствени органи, отговорни за контрола над сертификатите за произход форма А и декларациите върху фактура.
Комисията изпраща тази информация на митническите органи на държавите-членки. Когато тази информация се предоставя под формата на изменение на предходна информация, Комисията посочва датата на влизане в сила на новите печати съгласно инструкциите, дадени от компетентните правителствени органи на държавата бенефициер. Посочената информация е за официално ползване; когато обаче стоките се допускат за свободно обръщение, въпросните митнически органи могат да позволят на вносителя или на неговия надлежно упълномощен представител да се запознае с образците на печатите.
Държавите бенефициери, които вече са предоставили информацията, изисквана по силата на първа алинея, не са длъжни да я представят отново, освен ако в нея е настъпила промяна.
2. За целите на член 97к, параграф 4 Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейските общности (серия С) датата, на която дадена държава или територия, допусната или допусната отново като държава бенефициер по отношение на продукти, посочени в Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета, е изпълнила задълженията си по параграф 1.
3. Комисията ще изпрати на държавите бенефициери образци на печатите, използвани от митническите органи на държавите-членки за издаване на сертификати за движение EUR.1 по искане на компетентните органи на държавите бенефициери.
Член 97у
1. Последващите проверки на сертификатите за произход форма А и декларациите върху фактура се извършват чрез случаен подбор или когато митническите учреждения на държавите-членки имат основателни причини да се съмняват в автентичността на тези документи, в статута на продукти с произход на въпросните продукти или в изпълнението на другите изисквания на настоящия раздел.
2. Когато отправят искане за последваща проверка митническите органи на държавите-членки връщат сертификата за произход форма А и фактурата, ако същата е била представена, декларацията върху фактура или копие от тези документи, на компетентните правителствени органи на държавата бенефициер износител, като при необходимост посочват причините за искането. Всички документи и всяка информация, от които може да се направи заключение, че представената в доказателството за произход информация е неточна, се изпращат в подкрепа на искането за проверка.
Ако митническите органи на държавите-членки решат да преустановят предоставянето на тарифни преференции до излизане на резултатите от проверката, на вносителя се предлага освобождаване на продуктите при спазване на счетените за необходими предпазни мерки.
3. Когато е отправено искане за последваща проверка, тази проверка се извършва и резултатите от нея се съобщават на митническите органи на държавите-членки най-късно в срок от шест месеца или, за искания, изпратени до Норвегия, Швейцария или Турция за целите на проверка на заместващите доказателства за произход, изготвени на тяхна територия въз основа на сертификат за произход форма А или декларация върху фактура, изготвена в държава бенефициер, в срок най-късно до осем месеца от датата на изпращане на искането. Резултатите трябва да позволяват да се установи дали въпросното доказателство за произход се отнася за действително изнесените продукти и дали тези продукти могат да се считат за продукти с произход от държавата бенефициер.
4. В случай на сертификати за произход форма А, издадени в контекста на двустранна кумулация, отговорът включва копие(я) на сертификата(ите) за движение EUR.1 или, когато е необходимо, съответстващата(ите) декларация(и) върху фактура.
5. Когато в случай на основателни съмнения няма отговор в шест месечния срок, определен в параграф 3, или ако отговорът не съдържа достатъчно информация, за да се определи автентичността на въпросния документ или действителния произход на продуктите, до компетентните органи се изпраща второ съобщение. Ако след второто съобщение резултатите от проверката не са съобщени на поискалите проверката органи в срок от четири месеца от датата на изпращане на второто съобщение или ако тези резултати не позволяват да се определи автентичността на въпросния документ или действителния произход на продуктите, поискалите проверката органи, отказват предоставянето на тарифните преференции, освен при изключителни обстоятелства.
6. Когато от процедурата за проверка или от друга налична информация е видно, че правилата за произход са били нарушени, държавата бенефициер износител незабавно провежда по своя инициатива или по искане на митническите органи на държавите-членки необходимото разследване или урежда провеждането на такова разследване с цел спешно да установи и предотврати такива нарушения. За тази цел Комисията или митническите органи на държавите-членки могат да участват в разследването.
7. За целите на последващата проверка на сертификати за произход форма A износителите съхраняват всички необходими документи, които доказват статута на продукти с произход на съответните продукти, а компетентните правителствени органи на държавата бенефициер износител съхраняват копия от сертификатите, както и на други документи по износа, отнасящи се до тях. Посочените документи се съхраняват за срок от най-малко три години от края на годината на издаване на сертификата за произход форма А.
Член 97ф
1. Членове 97т и 97у се прилагат и между държавите от една и съща регионална група за целите на представяне на информация на Комисията или на митническите органи на държавите-членки и за последващата проверка на сертификатите за произход форма А или декларациите върху фактура, издадени в съответствие с правилата за регионалната кумулация на произход.
2. За целите на членове 85, 97м и 97п споразумението, сключено между Европейския съюз, Норвегия, Швейцария и Турция включва inter alia задължение страните да оказват една на друга необходимата подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество.
За целите на член 86, параграфи 7 и 8 и член 97к държавата, с която Европейският съюз е сключил действащо споразумение за свободна търговия и която се е съгласила да участва в разширена кумулация с държава бенефициер, се съгласява също така да оказва на последната подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество, така, както би оказвала подобна подкрепа на митническите органи на държавите-членки в съответствие със съответните разпоредби на въпросното споразумение за свободна търговия.
Подраздел 5
Процедури за целите на двустранната кумулация
Член 97х
1. Доказателство за статута на продукти с произход на продукти от Европейския съюз се осигурява чрез:
а)
представяне на сертификат за движение EUR.1, образец на който се съдържа в приложение 21; или
б)
представяне на декларация върху фактура, текстът на която се съдържа в приложение 18. Декларацията върху фактура се изготвя от всеки износител за пратки, съдържащи продукти с произход, чиято обща стойност не надвишава 6 000 EUR, или от одобрен износител от Европейския съюз.
2. Износителят или неговият упълномощен представител вписват „GSP beneficiary countries“ и „EU“ или „Pays bénéficiaires du SPG“ и „UE“ в клетка 2 от сертификата за движение EUR.1.
3. Разпоредбите на настоящия раздел относно издаването, използването и последващата проверка на сертификатите за произход форма A, се прилагат mutatis mutandis и към сертификатите за движение EUR.1, както и към декларациите върху фактура, с изключение на разпоредбите относно издаването на последните.
4. Митническите органи на държавите-членки могат да упълномощят всеки износител, наричан по-долу „одобрен износител“, който често транспортира продукти с произход от Европейския съюз в рамките на двустранната кумулация, да изготвя декларации върху фактура независимо от стойността на съответните продукти, когато посоченият износител представя по удовлетворителен за митническите органи начин всички гаранции, необходими за проверка на:
а)
статута на продукти с произход на продуктите, и
б)
изпълнението на другите изисквания, приложими в посочената държава-членка.
5. Митническите органи могат да предоставят статут на одобрен износител при условията, които те считат за необходими. Митническите органи дават на одобрения износител номер на митническото разрешение, който се поставя върху декларацията върху фактура.
6. Митническите органи наблюдават използването на разрешението от одобрения износител. Митническите органи могат да оттеглят разрешението по всяко време.
Те оттеглят разрешението във всеки от следните случаи:
а)
одобреният износител е престанал да представя гаранциите, посочени в параграф 4;
б)
одобреният износител не изпълнява условията, посочени в параграф 5;
в)
одобреният износител използва разрешението по друг неправилен начин.
7. От одобрения износител не се изисква да подписва декларации върху фактура, при условие че се е ангажирал писмено пред митническите органи да поеме пълната отговорност за всяка декларация върху фактура, която го идентифицира, все едно е подписана собственоръчно от него.
Подраздел 6
Сеута и Мелиля
Член 97ц
Разпоредбите на настоящия раздел относно издаването, използването и последващата проверка на доказателствата за произход, се прилагат mutatis mutandis към продуктите, изнесени от държава бенефициер за Сеута и Мелиля, както и за продукти, изнесени от Сеута и Мелиля за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
Сеута и Мелиля се разглеждат като една територия.
Испанските митнически органи отговарят за прилагането на настоящия раздел в Сеута и Мелиля.“
3.
В част I, дял IV, глава 2, раздел 2 преди подраздел 1 се вмъква следният член 97ч:
„Член 97ч
1. За целите на настоящия раздел:
а)
„производство“ означава всеки вид обработка или преработка, включително сглобяване;
б)
„материал“ означава всяка съставка, суровина, компонент или част и т.н., използвани при производството на продукта;
в)
„продукт“ означава продуктът, който се произвежда, дори когато той е предназначен за последващо използване в друга производствена операция;
г)
„стоки“ означава както материалите, така и продуктите;
д)
„митническа стойност“ означава стойността, определена в съответствие със Споразумението от 1994 г. за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията (Споразумение на СТО за определяне на митническата стойност);
е)
„цена франко - завод“ в списъка от приложение 15 означава цената франко - завод, платена за продукта на производителя, в чието предприятие е извършена последната обработка или преработка, при условие че цената включва стойността на всички използвани материали, от която са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт.
Когато действително платената цена не отразява всички разходи, свързани с производството на продукта, които действително са възникнали в държавата бенефициер, цената франко - завод означава сборът от всички тези разходи, от който са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт;
ж)
„стойност на материалите“ в списъка от приложение 15 означава митническата стойност на използваните материали без произход в момента на вноса или, ако тя не е известна и не може да бъде установена, първата установима цена, заплатена за материалите в Европейския съюз или в държавата бенефициер по смисъла на член 98, параграф 1. Когато стойността на използваните материали с произход трябва да бъде установена, настоящата алинея се прилага mutatis mutandis;
з)
„глави“, „позиции“ и „подпозиции“ означава главите, позициите и подпозициите (четири или шестцифрени кодове), използвани в номенклатурата, съставляваща Хармонизираната система;
и)
„класиран“ се отнася за класирането на продукт или материал в дадена позиция или подпозиция по Хармонизираната система;
й)
„пратка“ означава продукти, които или:
-
са изпратени едновременно от един износител до един получател, или
-
са обхванати от един единствен транспортен документ, който обхваща техния превоз от износителя до получателя, или, в отсъствието на такъв документ, от само една фактура.
2. За целите на параграф 1, буква е) когато последната обработка или преработка е била възложена за подизпълнение на производител, терминът „производител“, посочен в параграф 1, буква е), първа алинея, може да се отнася за предприятието, което е наело подизпълнителя.“
4.
В член 99 се вмъква следната буква г)а:
„г)
а продуктите от заклани животни, родени и отгледани там;“.
5.
Член 101, параграф 1 се изменя, както следва:
а)
буква ж) се заменя със следното:
„ж)
операциите по оцветяване или ароматизиране на захар или оформянето на бучки; частичното или цялостното смилане на кристална захар;“;
б)
буква м) се заменя със следното:
„м)
простото смесване на стоки, независимо от това дали са от различни видове; смесването на захар с друг материал;“;
в)
вмъква се следната буква м)а:
„м)а
простото добавяне на вода или разреждане или дехидратиране или денатуриране на продукти;“.
6.
Вмъква се приложение 13а, посочено в приложение I към настоящия регламент.
7.
Вмъква се приложение 13б, посочено в приложение II към настоящия регламент.
8.
Вмъква се приложение 13в, посочено в приложение III към настоящия регламент.
9.
Вмъква се приложение 13г, посочено в приложение IV към настоящия регламент.
10.
В бележки 1 и 3.1 от приложение 14 изразът „членове 69 и 100“ се заменя с „член 100“.
11.
Приложение 17 се изменя в съответствие с приложение V към настоящия регламент.
12.
Приложение 18 се заменя с текста, изложен в приложение VI към настоящия регламент.
Член 2
Държавите бенефициери изпращат на Комисията известие за поетите от тях задължения в съответствие с член 68, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2454/93, изменен с настоящия регламент, и информацията, изисквана по член 69 от посочения регламент, най-малко три месеца преди действителното прилагане на тяхна територия на системата за регистрирани износители.
Най-късно на 1 юли 2016 г. и 1 юли 2019 г. Комисията ще прегледа състоянието на готовност на държавите бенефициери да прилагат системата за регистрирани износители. Комисията ще предложи необходимите корекции.
Член 3
1. Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Той се прилага от 1 януари 2011 г.
3. При условията на параграф 4 от настоящия член точка 1, доколкото е свързана с членове 68-71, членове 90-97и и член 97й, параграф 2, и точки 8 и 9 от член 1 се прилага от 1 януари 2017 г.
4. Държавите бенефициери, които не са в състояние да въведат в приложение системата за регистрирани износители на датата, определена в параграф 3, и които отправят писмено искане до Комисията преди 1 юли 2016 г., или по отношение на които Комисията е предложила корекции в съответствие с член 2, параграф 2, могат да продължат да прилагат разпоредбите на дял IV, глава 2, раздел 1А и приложения 17 и 18 към Регламент (ЕО) № 2454/93, изменен с настоящия регламент, до 1 януари 2020 г.
5. Член 1, точка 2 се прилага до датата, определена в параграф 3 или, за държавите бенефициери, посочени в параграф 4, до датата, определена в параграф 4.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 18 ноември 2010 година.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 1063/2010,
annettu 18 päivänä marraskuuta 2010,
tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) ja erityisesti sen 247 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 sekä asetusten (EY) N:o 552/97 ja (EY) N:o 1933/2006 ja komission asetusten (EY) N:o 1100/2006 ja (EY) N:o 964/2007 muuttamisesta 22 päivänä heinäkuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 732/2008 (2) nojalla Euroopan unioni myöntää kauppaetuuksia kehitysmaille yleisen tullietuusjärjestelmänsä, jäljempänä ’GSP’ tai ’järjestelmä’, mukaisesti. Mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti alkuperätuotteen (peräisin olevan tuotteen) käsitteen määrittelyä ja siihen liittyvän hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännöt vahvistetaan komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (3).
(2)
Komissio antoi alkuperäsääntöjen tulevaisuudesta etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä 18 päivänä joulukuuta 2003 tehdystä vihreästä kirjastaan (4) syntyneen laajan keskustelun perusteella 16 päivänä maaliskuuta 2005 tiedonannon ”Alkuperäsäännöt etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä - Suuntaviivat tulevaisuutta varten” (5), jäljempänä ’tiedonanto’. Tiedonannossa vahvistetaan uusi lähestymistapa alkuperäsääntöihin kaikissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä, joihin Euroopan unioni osallistuu, ja erityisesti GSP:n kaltaisissa kehitysyhteistyöhön suuntautuneissa menettelyissä.
(3)
Dohan kehitysohjelmassa on todettu tarve varmistaa kehitysmaiden tiiviimpi osallistuminen maailmantalouteen erityisesti helpottamalla niiden pääsyä teollisuusmaiden markkinoille.
Sen vuoksi etuuskohteluun oikeuttavia alkuperäsääntöjä olisi yksinkertaistettava ja niistä olisi, soveltuvin osin, tehtävä joustavampia, jotta edunsaajamaiden alkuperätuotteet voivat tosiasiallisesti hyötyä myönnetyistä etuuksista.
(4)
Jotta varmistettaisiin, että etuudet hyödyttävät tosiasiallisesti niitä tarvitsevia, ja jotta Euroopan unionin omia varoja suojattaisiin, etuuskohteluun oikeuttavien alkuperäsääntöjen muuttamisen ohella olisi niiden hallinnointia koskevat menettelyt mukautettava.
(5)
Komission tekemästä tämän asetuksen vaikutustenarvioinnista käy ilmi, että GSP-alkuperäsääntöjä pidetään liian monimutkaisina ja rajoittavina. Lisäksi siitä ilmenee, että myönnettyjen etuuksien tosiasiallinen käyttö on vähäistä eräiden tuotteiden kohdalla ja erityisesti vähiten kehittyneille maille kaikkein tärkeimpien tuotteiden kohdalla, ja että alkuperäsäännöt ovat yksi syy tähän.
(6)
Vaikutustenarvioinnin mukaan yksinkertaistus ja kehitysmyönteisyys voitaisiin saavuttaa yhdellä arviointiperusteella, jota sovelletaan kaikkiin tuotteisiin sellaisten tavaroiden alkuperän määrittämiseksi, joita ei ole tuotettu kokonaan edunsaajamaassa, ja joka perustuu asianomaisessa edunsaajamaassa syntyneeseen arvonlisäykseen ja edellyttää riittävän käsittelykynnyksen noudattamista. Vaikutustenarvioinnista ei kuitenkaan käynyt ilmi, että yksinkertaistus tai kehitysmyönteisyys edellyttäisivät välttämättä yhtä menetelmää. Lisäksi sidosryhmiltä saadun palautteen mukaan monilla aloilla, kuten maataloustuotteet ja jalostetut maataloustuotteet, kalastustuotteet, kemialliset aineet, metallit, tekstiilit, vaatteet ja jalkineet, arvonlisäystä koskeva arviointiperuste ei joko ole soveltuva tai sitä ei pitäisi käyttää ainoana arviointiperusteena Sen vuoksi näillä aloilla olisi käytettävä joko arvonlisäystä koskevan arviointiperusteen sijasta tai sen ohella muita yksinkertaisia arviointiperusteita, joita toimijoiden on helppo ymmärtää ja viranomaisten helppo valvoa. Tällaisia muita arviointiperusteita ovat muun muassa ei-alkuperäainesten sallittu enimmäismäärä, nimikkeen tai alanimikkeen muuttuminen, erityinen valmistus ja käsittely sekä kokonaan tuotettujen ainesten käyttö. Yksinkertaisuus edellyttää kuitenkin, että erilaisia sääntöjä olisi oltava mahdollisimman vähän. Sen vuoksi alkuperäsääntöjen olisi mahdollisuuksien mukaan oltava alakohtaisia eikä tuotekohtaisia.
(7)
Alkuperäsääntöjen olisi kuvastettava eri alojen piirteitä ja annettava edunsaajamaille todellinen mahdollisuus hyödyntää myönnettyä tullietuuskohtelua. Lisäksi sääntöjen olisi soveltuvin osin kuvastettava edunsaajamaiden erilaisia tuotantovalmiuksia. Jotta sellaisten vähiten kehittyneiden maiden teollisuuden kehitystä edistettäisiin, joissa sovelletaan ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa arviointiperustetta, tällaisiin aineksiin sovellettavan kynnyksen olisi aina oltava mahdollisimman korkea ja samalla olisi varmistettava, että näissä maissa suoritettavat toiminnot ovat aitoja ja taloudellisesti perusteltuja. Vähiten kehittyneiden maiden viennin uskotaan lisääntyvän, jos ei-alkuperäaineisten enimmäismääräksi vahvistetaan enintään 70 prosenttia tai säännöllä varmistetaan vastaava helpotuksen taso näiden maiden alkuperätuotteille.
(8)
Jotta varmistetaan, että edunsaajamaassa suoritettava valmistus tai käsittely on todellinen, taloudellisesti perusteltu ja tuottaa todellista taloudellista hyötyä kyseiselle maalle, on aiheellista vahvistaa luettelo riittämättömistä valmistus- tai käsittelytoiminnoista, jotka eivät koskaan voi antaa alkuperäasemaa. Luettelo voi olla pääpiirteiltään sama kuin aiempi luettelo. Tiettyjä muutoksia olisi kuitenkin tehtävä. Esimerkiksi sokerikaupan vinoutumisen ja sokerimarkkinoiden vääristymisen estämiseksi olisi vahvistettava uusi sääntö, jolla estetään sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa ja joka vastaa muissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä jo vahvistettuja alkuperäsääntöjä.
(9)
Tietynasteinen joustavuus olisi varmistettava aloilla, joilla ei tällä hetkellä sovelleta arvonlisäystä koskevaa arviointiperustetta, sallimalla käyttää rajoitettu määrä sääntöjen vastaisia aineksia. Tällaisen käytön laajuus olisi kuitenkin selvitettävä kokonaan tuotettuja aineksia käyttäen tehtyjen tuotteiden osalta. Lisäksi jotta ainesten hankita olisi joustavampaa, tällaisten ainesten sallittua osuutta olisi korotettava tiettyjä arkoja tuotteita lukuun ottamatta 10 prosentista 15 prosenttiin valmiin tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta. Tällaisia arkoja tuotteita ovat muun muassa harmonoidun järjestelmän 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvat tuotteet, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia jalostettuja kalastustuotteita, joihin näyttävät soveltuvan paremmin painona ilmaistavat poikkeukset, sekä harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvat tuotteet, joihin olisi edelleen sovellettava joko painoon tai arvoon perustuvia erityisiä poikkeussääntöjä tapaus- ja tuotekohtaisesti.
(10)
Alkuperäkumulaatio on merkittävä helpotus, jonka ansiosta maat, joilla on samanlaiset alkuperäsäännöt, voivat tehdä yhteistyötä tullietuuskohteluun oikeutettujen tuotteiden valmistamiseksi. Alueellinen alkuperäkumulaatio on tällä hetkellä kolmen alueellisen maaryhmän sisällä sovellettava kumulaation muoto, jota koskevat nykyiset edellytykset ovat osoittautuneet monimutkaisiksi ja liian tiukoiksi. Niitä olisi sen vuoksi yksinkertaistettava, ja niistä olisi tehtävä joustavampia poistamalla nykyinen arvoon liittyvä edellytys. Lisäksi samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden väliset kumulaatiomahdollisuudet olisi säilytettävä, vaikka vähiten kehittyneiden maiden ja muiden edunsaajamaiden väliset alkuperäsäännöt eriytetään tällä asetuksella tietyissä tapauksissa. Tällainen kumulaatio olisi sallittava ainoastaan silloin, kun samaan ryhmään kuuluvaan toiseen maahan lähetetään aineksia alueellista kumulaatiota varten ja kun molemmat maat soveltavat alkuperäsääntöä, jota sovelletaan sen kauppasuhteissa Euroopan unionin kanssa. Jotta kuitenkin vältettäisiin kaupan vääristyminen sellaisten maiden välillä, joissa tullietuuksien taso on erilainen, olisi säädettävä eräiden arkojen tuotteiden jättämisestä alueellisen kumulaation ulkopuolelle.
(11)
Komissio ilmaisi tiedonannossaan olevansa valmis tutkimaan kaikki pyynnöt, jotka koskevat uusien ryhmien perustamista tai nykyisiä ryhmiä yhdistämällä tai laajentamalla saatavien ryhmien muodostamista, mikäli keskinäinen täydentävyys taloudelliselta kannalta toteutuu, eri maihin sovellettavien tullietuusmenettelyjen erot ja menettelyihin liittyvä tullin kiertämisen vaara otetaan huomioon ja hallinnollisen yhteistyön rakenteet ja menettelyt alkuperän hallinnoimista ja valvontaa varten ovat valmiina. Tämän mukaisesti olisi säädettävä sellaisten alueellisiin ryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisestä alkuperäkumulaatiosta, jotka täyttävät vaadittavat edellytykset. Mercosurin esittämän pyynnön vuoksi olisi perustettava uusi alueellinen kumulaatioryhmä IV, johon kuuluvat Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay. Alueellisen kumulaation soveltamisen mainittujen maiden välillä olisi oltava riippuvainen tarvittavien vaatimusten noudattamisesta.
(12)
Edunsaajamaille olisi lisäksi annettava lupa soveltaa kumulaatiota sellaisten maiden kanssa, jotka ovat EU:n kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten kumppanimaita. Tällaisen laajennetuksi kumulaatioksi kutsuttavan uudentyyppisen kumulaation olisi oltava yksisuuntainen, eli sillä olisi sallittava ainesten käyttö ainoastaan edunsaajamaissa ja sen soveltaminen olisi sallittava vasta asianomaisen edunsaajamaan jättämän hakemuksen perinpohjaisen tutkimisen jälkeen. Tämäntyyppistä kumulaatiota ei tulisi soveltaa 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin niiden arkuuden vuoksi.
(13)
Edunsaajamaat ovat vuodesta 2001 alkaen voineet soveltaa alkuperäkumulaatiota harmonoidun järjestelmän 25-97 ryhmään kuuluviin Norjan tai Sveitsin alkuperätuotteisiin. Tällaisen kumulaation olisi annettava jatkua, ja sen soveltaminen olisi laajennettava koskemaan Turkkia, edellyttäen että Norja, Sveitsi ja Turkki soveltavat samaa alkuperän käsitteen määritelmää kuin Euroopan unioni ja myöntävät vastavuoroisen kohtelun niihin tuoduille Euroopan unionin alkuperäaineksista valmistetuille tuotteille. Tätä koskeva sopimus, mukaan lukien sitoumus siitä, että ne antavat jäsenvaltioille ja toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, olisi tehtävä osapuolten välisellä kirjeenvaihdolla tai muulla soveltuvalla osapuolten välisellä sopimuksella.
(14)
Alueellisen kumulaation ulkopuolelle olisi kuitenkin jätettävät tietyt ainekset, jos Euroopan unionissa saatava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille ja jos asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin. Jos tällaisia tilanteita ei ratkaistaisi jättämällä aineksia alueellisen kumulaation ulkopuolelle, tilanne voisi johtaa tullien kiertämiseen tai kaupan vääristämiseen viemällä tavaroita Euroopan unioniin ainoastaan sellaisista maista, joihin sovelletaan suotuisinta tullietuutta.
(15)
Luettelo alueellisen kumulaation ulkopuolelle jätettävistä aineksista on määrä vahvistaa erillisessä liitteessä. Tätä liitettä voidaan muuttaa tällaisten uusien tilanteiden syntyessä ja sellaisten tapausten kattamiseksi, joissa tällaiset tilanteet voisivat syntyä alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisen kumulaation täytäntöönpanon vuoksi. Alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden väliseen alkuperäkumulaatioon ja laajennettuun kumulaatioon olisi sovellettava erityisedellytyksiä, joiden täyttymisen komission olisi ennen kumulaation myöntämistä tarkastettava komiteamenettelyä noudattaen ja asiaankuuluvien seikkojen perusteella.
Samoin perustein tapauksissa, joissa tällainen kumulaatio on myönnetty, mutta myöhemmin havaitaan, että kumulaation soveltaminen ei enää täytä edellytyksiä tai johtaa perusteettomiin seurauksiin, kuten kaupan vääristymiseen tai tullien kiertämiseen, komission olisi milloin tahansa voitava perua myöntämänsä lupa tällaisen kumulaation käyttöön.
(16)
Eräät nykyisistä aluevesien ulkopuolella pyyntiä harjoittavia kalastusaluksia koskevista alkuperäsäännöistä ovat suhteettoman monimutkaisia niiden tavoitteeseen nähden, minkä vuoksi niitä on vaikea panna täytäntöön ja valvoa. Sen vuoksi niitä olisi yksinkertaistettava. Nykyiset säännöt edellyttävät suoraa kuljetusta Euroopan unioniin koskevaa todistetta, jota on usein vaikea saada. Tämän vaatimuksen vuoksi eräät tavarat, joista on pätevä alkuperäselvitys, eivät voi tosiasiallisesti hyötyä etuudesta.
Sen vuoksi on aiheellista ottaa käyttöön uusi, yksinkertaisempi ja joustavampi sääntö, jonka tavoitteena on varmistaa, että tavarat, jotka esitetään tullille ilmoitettaessa ne luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, ovat samat kuin vievästä edunsaajamaasta lähteneet tavarat ja että niitä ei ole muutettu eikä jalostettu millään tavalla kuljetuksen aikana.
(17)
Tällä hetkellä edunsaajamaiden viranomaiset varmentavat tuotteiden alkuperän ja, jos ilmoitettu alkuperä osoittautuu vääräksi, tuojien ei useinkaan tarvitse maksaa tullia, koska ne toimivat vilpittömässä mielessä ja virhe johtui toimivaltaisista viranomaisista. Euroopan unioni menettää tämän vuoksi omia varoja ja loppujen lopuksi taakan kantavat Euroopan unionin veronmaksajat. Koska viejät tietävät itse parhaiten tuotteidensa alkuperän, on aiheellista vaatia, että viejät antavat asiakkailleen alkuperävakuutukset suoraan.
(18)
Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä viejät helpottaakseen kohdennettujen viennin jälkitarkastusten tekemistä. Tätä varten kunkin edunsaajamaan olisi perustettava rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo, jonka sisällön kyseisen edunsaajamaan toimivaltaisen valtion viranomaisen olisi annettava tiedoksi komissiolle. Komission olisi perustettava Euroopan unionin viranomaisia ja toimijoita varten rekisteröityjen viejien keskustietokanta, josta toimijoiden olisi voitava tarkistaa ennen tavaroiden ilmoittamista luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, että niiden toimittaja on asianomaisen edunsaajamaan rekisteröity viejä. Samoin jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä Euroopan unionin toimijat, jotka harjoittavat vientiä kahdenvälistä alkuperäkumulaatiota varten.
(19)
Viejien numeroiden ja ei-luottamuksellisten rekisteröintitietojen julkaisemisen ansiosta muut osapuolet voisivat tutustua näihin tietoihin avoimuuden parantamiseksi ja asiaankuuluvien osapuolten tietojen lisäämiseksi. Julkaisemisen seurausten vuoksi sen olisi tapahduttava ainoastaan, jos viejä on vapaaehtoisesti antanut yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
(20)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY (6) sovelletaan henkilötietojen käsittelyyn jäsenvaltioissa. Direktiivissä 95/46/EY vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(21)
Komission suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (7). Asetuksessa (EY) N:o 45/2001 vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(22)
Kansallisten valvontaviranomaisten olisi valvottava henkilötietojen käsittelyn laillisuutta jäsenvaltioissa direktiivin 95/46/EY 28 artiklan nojalla, ja Euroopan tietosuojavaltuutetun olisi valvottava Euroopan unionin toimielinten ja erillisvirastojen suorittamia henkilötietojen käsittelyyn liittyviä toimintoja asetuksen (EY) N:o 45/2001 46 artiklan nojalla. Euroopan tietosuojavaltuutetun ja kansallisten viranomaisten olisi toimivaltuuksiensa puitteissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava tämän asetuksen mukaisen käsittelyn koordinoitu valvonta.
(23)
Otettaessa rekisteröityjen viejien järjestelmä käyttöön on otettava huomioon edunsaajamaiden valmiudet perustaa ja hallinnoida rekisteröintijärjestelmiä sekä komission valmiudet perustaa tarvittava keskustietokanta. Tätä varten komission on yhä vahvistettava järjestelmän käyttäjävaatimukset ja tekniset erittelyt. Kun keskustietokannan yksityiskohtainen rakenne on vahvistettu, rekisteröityjen viejien järjestelmän tarkat vaikutukset erityisesti tiedonsaantiin ja tietosuojaan arvioidaan ja tarvittavat muutokset tehdään asiaankuuluviin säännöksiin. Järjestelmän täytäntöönpanoa olisi sen vuoksi lykättävä 1 päivään tammikuuta 2017, mikä mahdollistanee riittävän kehitysvaiheen sen jälkeen, kun käyttäjävaatimukset ja tekniset eritelmät on vahvistettu ja sellaiset mahdolliset lainsäädännölliset muutokset pantu täytäntöön, jotka katsottiin tarpeellisiksi järjestelmän käyttäjävaatimusten ja teknisten erittelyjen sekä niiden tietosuojaan aiheuttamien vaikutusten vuoksi. Maille, jotka eivät voi noudattaa tätä määräaikaa, olisi annettava kolme vuotta lisäaikaa.
Tähän asti sovellettujen säännösten perusteella olisi vahvistettava hallinnollisen yhteistyön menettelyjä ja menetelmiä koskevat siirtymäsäännöt, joita sovelletaan vuoteen 2017 asti tai tätä pidempään sellaisissa maissa, jotka eivät tuolloin pysty soveltamaan uutta järjestelmää. Näissä siirtymäsäännöissä olisi erityisesti määrättävä asianomaisen maan toimivaltaisten viranomaisten antamasta alkuperäselvityksestä. Lisäksi voimassa olevia sääntöjä olisi selkeytettävä yhdenmukaistamalla niiden rakenne rekisteröityjen viejien järjestelmän käyttöönoton jälkeen sovellettavien sääntöjen kanssa erityisesti erottamalla selkeästi yleiset periaatteet, edunsaajamaassa sovellettavat vientimenettelyt, vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät. Samalla olisi A-alkuperätodistukset saatettava ajan tasalle erityisesti korvaamalla lomakkeeseen liittyvät huomautukset niiden vuonna 2007 tehdyllä toisinnolla, sillä kyseisessä toisinnossa otetaan huomioon EU:n viimeisin laajentuminen ja se sisältää näin ollen ajan tasalle saatetun luettelon maista, jotka hyväksyvät A-alkuperätodistuksen GSP-tarkoituksia varten.
(24)
Järjestelmän soveltamisen olisi edellytettävä, että edunsaajamaat ottavat käyttöön järjestelmän tehokkaan hallinnoinnin mahdollistavat hallinnolliset rakenteet ja pitävät niitä yllä sekä sitoutuvat antamaan komission pyynnöstä kaiken tarvittavan tuen järjestelmän moitteettoman hallinnoinnin valvomiseksi. Euroopan unionin ja edunsaajamaiden viranomaisten välillä olisi oltava hallinnollisen yhteistyön järjestelmä, joka luo alkuperän varmistamisen puitteet. Samalla olisi selkeästi vahvistettava viejien vastuu alkuperän ilmoittamisessa sekä hallintoviranomaisten asema järjestelmän hallinnoinnissa. Olisi eriteltävä alkuperävakuutusten sisältö sekä tapaukset, joissa Euroopan unionin tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä vakuutusta tai lähettää sen tarkastettavaksi.
(25)
Nykyisissä säännöksissä olevat määritelmät ja riittävien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo ovat GSP-järjestelmässä samat kuin Euroopan unionin tietyille maille ja alueille yksipuolisesti hyväksymissä tullietuusjärjestelyissä. Koska viimeksi mainittujen järjestelyjen alkuperäsäännöt uudistetaan vasta myöhemmin, nykyisiä säännöksiä olisi sovellettava niihin edelleen. Jotta yhtenäisyys GSP:n ja muiden yksipuolisten etuuskohtelukauppaa koskevien järjestelyjen välillä varmistettaisiin, on kuitenkin aiheellista yhdenmukaistaa näissä muissa yksipuolisissa järjestelyissä vahvistetut kokonaan tuotettujen tuotteiden määritelmä ja riittämättömien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo GSP-alkuperäsääntöjen kanssa.
(26)
Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 2454/93 olisi muutettava.
(27)
Yhteisö on komission asetusten (EY) N:o 1613/2000 (8), (EY) N:o 1614/2000 (9) ja (EY) N:o 1615/2000 (10) nojalla myöntänyt tietyille Laosista, Kambodžasta ja Nepalista peräisin oleville tekstiilituotteille poikkeuksia GSP-alkuperäsäännöistä, ja näiden poikkeusten voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2010. Tällä asetuksella käyttöönotettavat yksinkertaisemmat ja kehitysmyönteisemmät alkuperäsäännöt tekevät näiden poikkeusten jatkamisen tarpeettomaksi.
(28)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat tullikoodeksikomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (ETY) N:o 2454/93 seuraavasti:
(1)
Korvataan I osan IV osaston 2 luvun 66-97 artikla seuraavasti:
”1 Jakso
Yleinen tullietuusjärjestelmä
1 Alajakso
Yleiset säännökset
66 artikla
Tässä jaksossa säädetään ”alkuperätuotteiden” määritelmää koskevat säännökset sekä niihin liittyvät hallinnollisen yhteistyön menettelyt ja menetelmät Euroopan unionin asetuksella (EY) N:o 732/2008 (11) kehitysmaille myöntämän yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP), jäljempänä ’järjestelmä’, soveltamiseksi.
67 artikla
1. Tässä jaksossa ja tämän luvun 1 A jaksossa tarkoitetaan;
a)
’edunsaajamaalla’ asetuksessa (EY) N:o 732/2008 lueteltua maata tai aluetta; ilmaisu ’edunsaajamaa’ kattaa myös Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa (10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyssä Montego Bayn yleissopimuksessa) tarkoitetut ja siinä tarkasti määritellyt kyseisen maan tai alueen aluevedet;
b)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
c)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
d)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
e)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
f)
’kahdenvälisellä kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa;
g)
’kumulaatiolla Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa’ järjestelmää, jossa Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa ja tuotu Euroopan unioniin;
h)
’alueellisella kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperätuotteita pidetään samaan alueelliseen ryhmään kuuluvan toisen maan alkuperäaineksina (tai muuhun alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, kun ryhmien välinen kumulaatio on mahdollista), jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
i)
’laajennetulla kumulaatiolla’ järjestelmää, joka edellyttää komission jonkin edunsaajamaan esittämästä pyynnöstä myöntämää lupaa ja jossa sellaisen maan alkuperäaineksia, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisen voimassa olevan vapaakauppasopimuksen, pidetään asianomaisen edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
j)
’keskenään korvattavissa olevilla aineksilla’ samanlaisia aineksia, jotka ovat samaa kaupallista laatua, joiden tekniset ja fyysiset ominaisuudet ovat samat ja joita ei voida erottaa toisistaan sen jälkeen, kun ne on käytetty valmiin tuotteen valmistukseen;
k)
’alueellisella ryhmällä’ sellaisten maiden ryhmää, joiden välillä sovelletaan alueellista kumulaatiota;
l)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
m)
’ainesten arvolla’ liitteen 13 a luettelon mukaisessa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
n)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyvät kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja muut sen tuottamiseen liittyvät kustannukset ja josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
o)
’ei-alkuperäaineisten enimmäismäärällä’ sitä, kuinka paljon enintään ei-alkuperäaineksia sallitaan valmistuksessa, jotta sitä voidaan pitää riittävänä valmistuksena tai käsittelynä antamaan tuotteelle alkuperäaseman. Tämä voidaan ilmaista prosenttiosuutena tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta tai prosenttiosuutena sellaisten käytettyjen ainesten nettopainosta, jotka kuuluvat tiettyyn ryhmäkokonaisuuteen, ryhmään, nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
p)
’nettopainolla’ tavaroiden painoa ilman mitään pakkausaineita ja pakkauspäällyksiä;
q)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ (neli- tai kuusinumeroisia) ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä, joita käytetään harmonoidun järjestelmän muodostavassa nimikkeistössä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna tulliyhteistyöneuvoston 26 päivänä kesäkuuta 2004 antamalla suosituksella;
r)
’luokittelulla’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
s)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko;
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä yhdelle vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle;
t)
’viejällä’ henkilöä, joka vie tavarat Euroopan unioniin tai edunsaajamaahan ja joka pystyy todistamaan tavaroiden alkuperän riippumatta siitä, onko hän valmistaja ja suorittaako hän itse vientimuodollisuudet;
u)
’rekisteröidyllä viejällä’ viejää, jonka asianomaisen edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset ovat rekisteröineet alkuperävakuutusten laatimiseksi järjestelmän mukaista vientiä varten;
v)
’alkuperävakuutuksella’ viejän laatimaa vakuutusta, jolla osoitetaan, että siinä tarkoitetut tuotteet noudattavat järjestelmän alkuperäsääntöjä, ja jolla henkilö, joka ilmoittaa tavarat luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, voi hakea tullietuuskohtelua tai taloudellinen toimija, joka tuo aineksia jatkokäsittelyä varten kumulaatiosääntöjen mukaisesti, voi todistaa tällaisten tavaroiden alkuperäaseman.
2. Jos 1 kohdan n alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan n alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toiminnan kyseisellä alihankkijalla.
68 artikla
1. Jotta järjestelmää sovellettaisiin oikein, edunsaajamaiden on sitouduttava:
a)
ottamaan käyttöön tarvittavat hallinnolliset rakenteet ja järjestelmät, mukaan lukien soveltuvin osin kumulaation soveltamiseksi tarvittavat menettelyt, tässä jaksossa säädettyjen sääntöjen ja menettelyjen täytäntöönpanemiseksi ja hallinnoimiseksi kyseisessä maassa ja pidettävä niitä yllä;
b)
siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät yhteistyötä komission ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kanssa.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun yhteistyöhön kuuluvat:
a)
kaiken tarvittavan tuen antaminen komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastaminen, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 g ja 97 h artiklan soveltamista.
3. Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle 1 kohdassa tarkoitettu sitoumus.
69 artikla
1. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle sellaisten alueellaan sijaitsevien viranomaisten nimet ja osoitteet, jotka:
a)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia tai toimivat hallituksen valtuutuksella ja joilla on toimivalta rekisteröidä viejiä ja poistaa ne rekisteröityjen viejien luettelosta;
b)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia ja joilla on toimivalta tukea komissiota ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisia tässä jaksossa säädetyssä hallinnollisessa yhteistyössä.
2. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä mahdollisista muutoksista 1 kohdan nojalla ilmoitettuihin tietoihin.
3. Komissio perustaa rekisteröityjä viejiä koskevan sähköisen tietokannan edunsaajamaiden valtion viranomaisten ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten antamien tietojen perusteella.
Vain komissiolla on pääsy tähän tietokantaan ja sen sisältämiin tietoihin. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen viranomaisten on varmistettava, että komissiolle toimitettavat tiedot ovat ajan tasalla ja että ne ovat täydelliset ja täsmälliset.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa käsiteltävät tiedot on julkaistava internetissä, lukuun ottamatta 92 artiklassa tarkoitetun, viejäksi rekisteröitymistä koskevan hakemuksen 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja luottamuksellisia tietoja.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa olevat ja jäsenvaltioiden tämän jakson nojalla käsittelemät henkilötiedot voidaan siirtää kolmansiin maihin tai kansainvälisille järjestöille tai antaa niiden käyttöön ainoastaan asetuksen (EY) N:o 45/2001 9 artiklaa noudattaen.
4. Tällä asetuksella ei millään tavalla vaikuteta Euroopan unionin ja kansallisen lainsäädännön säännösten mukaiseen yksilöiden suojelun tasoon henkilötietojen käsittelyssä eikä sillä muuteta erityisesti direktiivin 95/46/EY mukaisia jäsenvaltioiden velvollisuuksia niiden suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä eikä asetuksen (EY) N:o 45/2001 mukaisia Euroopan unionin toimielinten ja muiden elinten velvollisuuksia niiden käsitellessä henkilötietoja tehtäviään suorittaessaan.
Komissio julkaisee internetissä liitteessä 13 c olevassa 1 ja 3 kohdassa (jotka liittyvät toimintojen kuvaukseen) sekä sen 4 ja 5 kohdassa luetellut viejien tunniste- ja rekisteröintitiedot ainoastaan, jos viejät ovat vapaaehtoisesti antaneet yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
Viejille on annettava asetuksen (EY) N:o 45/2001 11 artiklassa säädetyt tiedot.
Liitteessä 13 c lueteltuihin, kansallisissa järjestelmissä käsiteltäviin rekisteröintitietoihin liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan heidän henkilötietonsa tallentaneen jäsenvaltion lakia, jolla direktiivi 95/46/EY on pantu täytäntöön.
Edellä 3 kohdassa tarkoitettuun henkilötietojen käsittelyyn keskustietokannassa liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan asetusta (EY) N:o 45/2001.
Kansallisten tietosuojavalvontaviranomaisten ja Euroopan tietosuojavaltuutetun on toimivaltansa rajoissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava 3 kohdassa tarkoitetun tietokannan koordinoitu valvonta.
70 artikla
1. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) luettelon edunsaajamaista ja päivämäärän, jona niiden on katsottu täyttäneen 68 ja 69 artiklassa tarkoitetut edellytykset. Komissio saattaa tämän luettelon ajan tasalle, kun uusi edunsaajamaa täyttää samat ehdot.
2. Kun tämän jakson mukaisia edunsaajamaan alkuperätuotteita luovutetaan vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, niihin sovelletaan tätä järjestelmää ainoastaan, jos ne on viety 1 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittuna päivänä tai sen jälkeen.
3. Edunsaajamaan katsotaan noudattavan 68 ja 69 artiklan säännöksiä päivänä, jona se on esittänyt 68 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sitoumuksen ja antanut 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen.
71 artikla
Jos edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset eivät noudata 68 artiklan 1 kohdan, 69 artiklan 2 kohdan taikka 91, 92, 93 tai 97 g artiklan säännöksiä tai ne eivät noudata järjestelmällisesti 97 h artiklan 2 kohdan säännöksiä, järjestelmän mukaiset etuudet voidaan peruuttaa väliaikaisesti kyseiseltä maalta asetuksen (EY) N:o 732/2008 16 artiklan mukaisesti.
2 Alajakso
Alkuperätuotteiden käsitteen määritelmä
72 artikla
Seuraavia tuotteita on pidettävä edunsaajamaiden alkuperätuotteina:
a)
kyseisessä maassa 75 artiklan mukaisesti kokonaan tuotetut tuotteet;
b)
kyseisessä maassa tuotetut tuotteet, jotka sisältävät muita kuin siellä kokonaan tuotettuja aineksia, jos näille aineksille on suoritettu 76 artiklan mukainen riittävä valmistus tai käsittely.
73 artikla
1. Tässä alajaksossa vahvistetut alkuperäaseman saamista koskevat edellytykset on täytettävä asianomaisessa edunsaajamaassa.
2. Jos edunsaajamaasta toiseen maahan viedyt alkuperätuotteet palautetaan, niitä on pidettävä ei-alkuperätuotteina, jollei toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla voida osoittaa, että
a)
palautetut tuotteet ovat samat kuin viedyt tuotteet; ja
b)
niille ei ole suoritettu kyseisessä maassa tai viennin aikana muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia.
74 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa luovutettaviksi ilmoitettujen tuotteiden on oltava samat kuin siitä edunsaajamaasta viedyt tuotteet, jonka alkuperätuotteita niiden katsotaan olevan. Ennen niiden ilmoittamista vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi niitä ei saa olla muutettu tai jalostettu millään tavalla eikä niille saa olla suoritettu mitään muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia. Tuotteet tai lähetykset voidaan varastoida ja toimittaa osalähetyksinä, jos tämä tehdään viejän tai jonkin myöhemmän tavaroiden haltijan vastuulla ja tuotteet pysyvät tullivalvonnassa kauttakulkumaassa (-maissa).
2. Edellä 1 kohdan noudattamista pidetään riittävänä, ellei tulliviranomaisilla ole aihetta toisin epäillä; tällaisissa tapauksissa tulliviranomaiset voivat pyytää tavaranhaltijaa antamaan täydentäviä todisteita, jollainen voi olla esimerkiksi konossementin kaltainen sopimusperusteinen kuljetusasiakirja tai pakkauksen merkintöihin tai numeroihin perustuva konkreettinen todiste taikka jokin muu itse tavaroihin liittyvä todiste.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään sovelletaan, soveltuvin osin, kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan.
75 artikla
1. Seuraavia on pidettävä edunsaajamaassa kokonaan tuotettuina:
a)
sen maaperästä tai sen merenpohjasta louhitut kivennäistuotteet;
b)
siellä kasvatetut tai korjatut kasvit ja vihannestuotteet;
c)
siellä syntyneet ja kasvatetut elävät eläimet;
d)
siellä kasvatetuista elävistä eläimistä saadut tuotteet;
e)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;
f)
siellä metsästämällä tai kalastamalla saadut tuotteet;
g)
vesiviljelytuotteet, jos asianomaiset kalat, äyriäiset ja nilviäiset ovat syntyneet ja kasvatetut siellä;
h)
sen alusten aluemerten ulkopuolelta pyytämät merikalastustuotteet ja muut sen alusten aluemerten ulkopuolelta saamat tuotteet;
i)
sen tehdasaluksilla ainoastaan h alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tuotteet;
j)
siellä kerätyt yksinomaan raaka-aineiden talteenottoon soveltuvat käytetyt tavarat;
k)
siellä suoritetuista valmistustoimista syntyneet jätteet ja romu;
l)
minkä tahansa aluemeren ulkopuolisesta merenpohjasta tai merenpohjan alaisista kerrostumista saadut tuotteet, jos sillä on yksinoikeus hyödyntää tätä merenpohjaa tai sen alaisia kerrostumia;
m)
siellä yksinomaan a-l alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tavarat.
2. Edellä 1 kohdan h ja i alakohdassa käytetyillä ilmaisuilla ’sen alusten’ ja ’sen tehdasaluksilla’ tarkoitetaan ainoastaan sellaisia aluksia ja tehdasaluksia, jotka täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:
a)
ne on merkitty edunsaajamaan tai jäsenvaltion alusrekisteriin;
b)
ne purjehtivat edunsaajamaan tai jäsenvaltion lipun alla;
c)
ne täyttävät toisen seuraavista edellytyksistä:
i)
ne ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden kansalaisten omistamia; tai
ii)
ne ovat sellaisten yritysten omistamia,
-
joiden kotipaikka tai päätoimipaikka on edunsaajamaassa tai jäsenvaltiossa, ja
-
jotka ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden omistuksessa taikka edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen tai kansalaisten omistuksessa.
3. Edellä 2 kohdan edellytykset voidaan täyttää jäsenvaltioissa tai eri edunsaajamaissa, jos kaikkiin edunsaajamaihin sovelletaan 86 artiklan 1 ja 5 kohdan mukaista kumulaatiota. Tällaisessa tapauksessa tuotteet on katsottava sen edunsaajamaan alkuperätuotteiksi, jonka lipun alla alus tai tehdasalus purjehtii 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos 86 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännöksiä noudatetaan.
76 artikla
1. Tuotteita, joita ei ole tuotettu kokonaan asianomaisessa edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on pidettävä sen alkuperätuotteina, jos liitteessä 13 a olevassa luettelossa säädetyt edellytykset täyttyvät asianomaisten tavaroiden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 ja 79 artiklan soveltamista.
2. Jos tuote, joka on saanut jossakin maassa alkuperäaseman 1 kohdan mukaisesti, jatkokäsitellään kyseisessä maassa ja sitä käytetään aineksena jonkin toisen tuotteen valmistuksessa, kyseisen aineksen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjä ei-alkuperäaineksia ei oteta huomioon.
77 artikla
1. Kunkin tuotteen osalta on määritettävä, täyttyvätkö 76 artiklan 1 kohdan vaatimukset.
Jos kuitenkin asiaankuuluva sääntö perustuu ei-alkuperäainesten enimmäismäärän noudattamiseen, ei-alkuperäaineisten arvo voidaan laskea keskiarvon perusteella 2 kohdan mukaisesti kustannusten ja valuuttakurssien vaihtelujen huomioon ottamiseksi.
2. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuotteen keskimääräinen vapaasti tehtaalla -hinta on laskettava näiden tuotteiden kaikesta edellisenä verovuonna tapahtuneesta myynnistä veloitettujen vapaasti tehtaalla -hintojen summan perusteella ja käytettyjen ei-alkuperäainesten keskiarvo on laskettava edellisenä verovuonna tapahtuneessa tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäaineisten arvon summan perusteella, sellaisina kuin ne on määritelty viejävaltiossa, tai, jos koko verovuotta koskevia lukuja ei vielä ole saatavilla, käytetään lyhyempää, kuitenkin vähintään kolmen kuukauden pituista ajanjaksoa.
3. Jos viejät ovat valinneet keskiarvoihin perustuvat laskelmat, niiden on johdonmukaisesti sovellettava tällaista menetelmää viiteverovuotta seuraavana vuonna tai, soveltuvin osin, viitekautena käytettyä lyhyempää ajanjaksoa seuraavana vuonna. Ne voivat lopettaa tällaisen järjestelmän soveltamisen, jos ne toteavat jonkin verovuoden tai vähintään kolmen kuukauden pituisen lyhyemmän edustavan ajanjakson aikana, että tällaisen menetelmän käytön perusteena olleita kustannusten tai valuuttakurssin vaihteluja ei enää ole.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja keskiarvoja on käytettävä vapaasti tehtaalla -hintana ja ei-alkuperäaineisten arvona ei-alkuperäainesten enimmäismäärää koskevan vaatimuksen noudattaminen tarkastamiseksi.
78 artikla
1. Seuraavia valmistus- tai käsittelytoimia on pidettävä riittämättöminä antamaan alkuperäaseman riippumatta siitä, täyttyvätkö 76 artiklan vaatimukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista:
a)
toimet tuotteiden kunnon säilymisen varmistamiseksi kuljetuksen ja varastoinnin aikana;
b)
kollien jakaminen ja yhdistäminen;
c)
pesu, puhdistus; pölyn, oksidin, öljyn, maalin tai muiden peiteaineiden poistaminen;
d)
tekstiilien ja tekstiilitavaroiden silitys tai prässäys;
e)
yksinkertainen maalaus ja kiillotus;
f)
riisin esikuorinta ja hiominen osittain tai kokonaan; viljan ja riisin kiillotus ja lasitus;
g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;
h)
hedelmien, pähkinöiden ja vihannesten kuoriminen ja kivien poisto;
i)
teroitus, yksinkertainen hiominen tai yksinkertainen leikkaaminen;
j)
seulonta, lajittelu, luokittelu, ryhmittely, yhteensovitus (myös tavaroiden järjestäminen sarjoiksi);
k)
yksinkertainen pullotus, tölkitys, pussitus, koteloihin tai rasioihin pakkaaminen, kartongille tai levyille kiinnittäminen ja kaikki muut yksinkertaiset pakkaustoimenpiteet;
l)
merkkien, nimilappujen, logojen ja muiden vastaavanlaisten tunnusten kiinnittäminen tai painaminen tuotteisiin tai niiden pakkauksiin;
m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;
n)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;
o)
osien yksinkertainen yhdistäminen kokonaiseksi tuotteeksi tai tuotteiden purkaminen osiin;
p)
kahden tai useamman a-o alakohdassa tarkoitetun toiminnon toteuttaminen yhdessä;
q)
eläinten teurastus.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa toimia on pidettävä yksinkertaisina silloin, kun niiden suorittamiseksi ei tarvita erityistaitoja eikä nimenomaisesti näitä toimia varten tuotettuja tai asennettuja koneita, laitteita tai välineitä.
3. Kaikki tietylle tuotteelle jossakin edunsaajamaassa suoritetut toimet on otettava huomioon määritettäessä, pidetäänkö tälle tuotteelle suoritettua valmistusta tai käsittelyä 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla riittämättömänä.
79 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 76 artiklassa säädetään, ja tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ei-alkuperäaineksia, joita liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti ei saa käyttää tietyn tuotteen valmistuksessa, voidaan kuitenkin käyttää, jos niiden yhteisarvo tai nettopaino on enintään
a)
15 prosenttia tuotteen painosta, kun kyse on 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvista tuotteista, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia käsiteltyjä kalastustuotteita;
b)
15 prosenttia tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta, kun kyse on muista tuotteista, lukuun ottamatta harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvia tuotteita, joihin sovelletaan liitteessä 13 a olevan I osan 6 ja 7 huomautuksessa mainittuja poikkeuksia.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa mitään liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistetuissa säännöissä eriteltyä ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa prosenttiosuutta ei saa ylittää.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään ei sovelleta tuotteisiin, jotka on tuotettu kokonaan edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisissä kohdissa säädettyä poikkeusta on kuitenkin sovellettava kaikkien sellaisten jonkin tuotteen valmistuksessa käytettyjen ainesten summaan, joiden osalta liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettu kyseistä tuotetta koskeva sääntö edellyttää, että tällaisten ainesten on oltava kokonaan tuotettuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 artiklan ja 80 artiklan 2 kohdan soveltamista.
80 artikla
1. Kelpuuttamisen yksikkö tämän jakson säännöksiä sovellettaessa on se tuote, jota pidetään perusyksikkönä määritettäessä nimike harmonoidun järjestelmän nimikkeistön mukaan.
2. Kun lähetys koostuu useasta samanlaisesta tuotteesta, jotka luokitellaan samaan harmonoidun järjestelmän nimikkeeseen, kukin yksittäinen tuote on otettava huomioon tämän jakson säännöksiä sovellettaessa.
3. Jos harmonoidun järjestelmän 5 yleisen tulkintasäännön mukaan pakkausta pidetään tuotteeseen kuuluvana luokiteltaessa, sitä on pidettävä tuotteeseen kuuluvana myös alkuperää määritettäessä.
81 artikla
Tarvikkeiden, varaosien ja työkalujen, jotka toimitetaan yhdessä laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon kanssa, jotka kuuluvat tavanomaisena varustuksena tähän laitteistoon, koneeseen, laitteeseen tai ajoneuvoon ja jotka sisältyvät sen vapaasti tehtaalla -hintaan, on katsottava muodostavan niiden kanssa yhden kokonaisuuden.
82 artikla
Harmonoidun järjestelmän 3 yleisen tulkintasäännön mukaisia sarjoja on pidettävä alkuperätuotteina, jos kaikki sarjaan kuuluvat tuotteet ovat alkuperätuotteita.
Jos sarja koostuu sekä alkuperätuotteista että ei-alkuperätuotteista, sitä on kuitenkin kokonaisuutena pidettävä alkuperätuotteena, jos ei-alkuperätuotteiden arvo on enintään 15 prosenttia sarjan vapaasti tehtaalla -hinnasta.
83 artikla
Määritettäessä, onko jokin tuote alkuperätuote, huomioon ei oteta sen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjen seuraavien tuotteiden alkuperää:
a)
energia ja polttoaineet;
b)
laitokset ja laitteistot;
c)
koneet ja työkalut;
d)
muut tavarat, jotka eivät sisälly ja joiden ei ole tarkoitus sisältyä tuotteen lopullisen koostumukseen.
3 Alajakso
Kumulaatio
84 artikla
Kahdenvälisessä kumulaatiossa Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty kyseisessä maassa valmistetun tuotteen valmistukseen ja jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
85 artikla
1. Siltä osin kuin Norja, Sveitsi ja Turkki myöntävät yleisiä tullietuuksia edunsaajamaiden alkuperätuotteille ja soveltavat tämän jakson mukaista alkuperän käsitteen määritelmää, kumulaatiossa Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa voidaan Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
2. Edellä 1 kohtaa sovelletaan edellyttäen, että Turkki, Norja ja Sveitsi myöntävät vastavuoroisesti saman kohtelun sellaisille edunsaajamaiden alkuperätuotteille, joiden valmistukseen on käytetty Euroopan unionin alkuperäaineksia.
3. Edellä 1 kohtaa ei sovelleta harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin.
4. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona 1 ja 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
86 artikla
1. Alueellista kumulaatiota sovelletaan seuraaviin neljään erilliseen alueelliseen ryhmään:
a)
I ryhmä: Brunei, Filippiinit, Indonesia, Kambodža, Laos, Malesia, Singapore, Thaimaa ja Vietnam;
b)
II ryhmä: Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Nicaragua, Panama, Peru ja Venezuela;
c)
III ryhmä: Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka;
d)
IV ryhmä: Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay.
2. Samaan ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
johonkin alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välisessä alueellisessa kumulaatiossa sovelletaan tässä jaksossa säädettyjä alkuperäsääntöjä. Jos liitteessä 13 a olevassa II osassa säädetty riittävän valmistuksen ehto ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille, alueellisen ryhmän yhdestä maasta alueellisen ryhmän toiseen maahan alueellista kumulaatiota varten viedyn tuotteen alkuperä on määritettävä sen säännön perusteella, jota sovellettaisiin, jos tuotteet vietäisiin Euroopan unioniin;
b)
alueellisen ryhmän maat ovat sitoutuneet:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön asianmukaisesti sekä Euroopan unionin osalta että alueellisen ryhmän maiden välillä;
c)
asianomaisen alueellisen ryhmän sihteeristö tai muu ryhmän kaikkia jäseniä edustava toimivaltainen yhteiselin on ilmoittanut komissiolle b alakohdassa tarkoitetut sitoumukset.
Jos alueelliseen ryhmään kuuluvat maat noudattavat ensimmäisen alakohdan b ja c alakohtaa jo ennen 1 päivää tammikuuta 2011, uutta sitoumusta ei vaadita.
3. Liitteessä 13 b luetellut ainekset jätetään 2 kohdassa säädetyn alueellisen kumulaation ulkopuolelle, jos
a)
Euroopan unionissa sovellettava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaation osallistuville maille; ja
b)
asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin.
4. Samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos siinä edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely, jossa ainekset jatkokäsitellään tai käytetään jonkin tuotteen valmistukseen, ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, ylittää myös liitteessä 16 vahvistetut toiminnot.
Jos ensimmäisessä alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteen alkuperämaa on se alueelliseen ryhmään kuuluva maa, jonka osuus alueelliseen ryhmään kuuluvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään toisen alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
5. I tai III ryhmään kuuluvan edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä komissio voi hyväksyä näiden ryhmien maiden välisen alueellisen kumulaation, jos komissio katsoo seuraavien edellytysten täyttyvän:
a)
2 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät; ja
b)
tällaiseen alueelliseen kumulaatioon osallistuvat maat ovat yhdessä ilmoittaneet komissiolle sitoutuvansa:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että niiden välillä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun pyynnön tukena on oltava todiste siitä, että kyseisessä alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Se on osoitettava komissiolle. Komissio päättää pyynnöstä ottaen huomioon kaikki kumulaatioon liittyvät asiaankuuluvina pidettävät seikat, mukaan lukien kumuloitavat ainekset.
6. Jos I tai III ryhmään kuuluvassa edunsaajamaassa toiseen näistä ryhmistä kuuluvan maan alkuperäaineksista valmistetut tuotteet on määrä viedä Euroopan unioniin, näiden tuotteiden alkuperä määritetään seuraavasti:
a)
yhteen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksia on pidettävä toiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen, edellyttäen että jälkimmäisenä mainitussa edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, myös liitteessä 16 vahvistetut toimet;
b)
jos a alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteiden alkuperämaa on se kumulaatioon osallistuva maa, jonka osuus tähän kumulaatioon osallistuvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
7. Komissio voi minkä tahansa edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä hyväksyä laajennetun kumulaation edunsaajamaan ja sellaisen maan välillä, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt voimassa olevan vapaakauppasopimuksen tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisesti, jos kumpikin seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
kumulaatioon osallistuvat maat ovat sitoutuneet noudattamaan tässä jaksossa säädettyjä vaatimuksia tai varmistamaan niiden noudattamisen ja tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että kumulaatioon osallistuvien välillä;
b)
asianomainen edunsaajamaa on ilmoittanut komissiolle a alakohdassa tarkoitetusta sitoumuksesta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa pyynnössä on oltava luettelo asianomaisista kumulaatioon liittyvistä aineksista, ja sen mukana on toimitettava todiste siitä, että ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Pyyntö on osoitettava komissiolle. Jos asianomaiset ainekset muuttuvat, uusi pyyntö on esitettävä.
Harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluvia aineksia ei voi käyttää laajennetussa kumulaatiossa.
8. Kun kyseessä on 7 kohdassa tarkoitettu laajennettu kumulaatio, käytettyjen ainesten alkuperä ja se, millaista alkuperän todistavaa asiakirja-aineistoa sovelletaan, on määritettävä asiaankuuluvassa vapaakauppasopimuksessa määrättyjen sääntöjen mukaisesti. Euroopan unioniin vietävien tuotteiden alkuperä on määritettävä tässä jaksossa säädettyjen alkuperäsääntöjen mukaisesti.
Jotta valmistettu tuote voi saada alkuperäaseman, ei ole välttämätöntä, että riittävä valmistus tai käsittely on suoritettu Euroopan unioniin vietäväksi tarkoitetun tuotteen valmistuksessa edunsaajamaassa käytetyille sellaisen maan alkuperäaineksille, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt vapaakauppasopimuksen, jos asianomaisessa edunsaajamaassa tehty valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot.
9. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa):
a)
päivämäärän, jona I ja III ryhmään kuuluvien maiden välinen 5 kohdassa säädetty kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja, soveltuvin osin, luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan;
b)
päivämäärän, jona laajennettu kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan.
87 artikla
Kun kahdenvälistä kumulaatiota tai kumulaatiota Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa käytetään yhdessä alueellisen kumulaation kanssa, valmistettu tuote saa jonkin asianomaiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaseman 86 artiklan 4 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisesti määritettynä.
88 artikla
1. Edellä 1 ja 2 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin:
a)
Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten suuntautuvaan vientiin;
b)
yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten tapahtuvaan vientiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 86 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan soveltamista.
2. Jos tuotteen valmistuksessa tai käsittelyssä käytetään keskenään korvattavissa olevia alkuperä- ja ei-alkuperäaineksia, jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat taloudellisten toimijoiden kirjallisesta pyynnöstä antaa luvan siihen, että aineksia hallinnoidaan Euroopan unionissa kirjanpidollisen erottelun menettelyä käyttäen niiden viemiseksi edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten ilman ainesten erillisvarastointia.
3. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat myöntää 2 kohdassa tarkoitetun luvan asianmukaisina pitämillään edellytyksillä.
Lupa myönnetään ainoastaan, jos 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä käyttämällä voidaan varmistaa, että sellaisten tuotteiden määrä, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina, on aina sama kuin jos varastot olisivat olleet fyysisesti erillään.
Jos lupa myönnetään, menettelyä on sovellettava, ja sen soveltamisesta on pidettävä kirjaa Euroopan unionissa sovellettavien yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn luvansaajan on laadittava tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, haettava alkuperäselvityksiä tuotteille, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä luvansaajan on annettava selvitys siitä, kuinka tuotemääriä on hallinnoitu.
5. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on valvottava 2 kohdassa tarkoitetun luvan käyttöä.
Ne voivat peruuttaa luvan seuraavissa tapauksissa:
a)
luvansaaja käyttää lupaa väärin; tai
b)
luvansaaja ei täytä mitään muutakaan tässä jaksossa tai 1 A jaksossa säädettyä edellytystä.
4 Alajakso
Poikkeukset
89 artikla
1. Edunsaajamaalle voidaan komission aloitteesta tai sen omasta pyynnöstä myöntää väliaikainen poikkeus tämän jakson säännöksistä, jos
a)
se ei sisäisistä tai ulkoisista syistä väliaikaisesti kykene noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä, vaikka se on aiemmin kyennyt niitä noudattamaan; tai
b)
se tarvitsee aikaa valmistautuakseen noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä.
2. Väliaikainen poikkeus on rajoitettava kestämään ainoastaan niin kauan kuin kyseiset sisäiset tai ulkoiset syyt ovat olemassa tai niin kauan kuin on tarpeen, jotta edunsaajamaa kykenee noudattamaan mainittuja sääntöjä.
3. Poikkeusta koskeva pyyntö on esitettävä kirjallisena komissiolle. Pyynnössä on mainittava 1 kohdassa tarkoitetut syyt siihen, miksi poikkeusta haetaan, ja siihen on liitettävä asianmukaiset todisteasiakirjat.
4. Kun poikkeus myönnetään, kyseisen edunsaajamaan on noudatettava niitä vaatimuksia, joita on asetettu komissiolle annettavista tiedoista koskien poikkeuksen käyttöä ja niiden määrien hallintaa, joille poikkeus on myönnetty.
5 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
90 artikla
Järjestelmää on sovellettava seuraavissa tapauksissa:
a)
kyseessä ovat tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten mukaiset tavarat, jotka vie 92 artiklassa tarkoitettu rekisteröity viejä;
b)
kyseessä on yhdestä tai useammasta kollista koostuva lähetys, joka sisältää minkä tahansa viejän viemiä alkuperätuotteita, joiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa.
91 artikla
1. Edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on perustettava maassaan sijaitsevia rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo ja pidettävä se jatkuvasti ajan tasalla. Luettelo on päivitettävä viipymättä, kun viejä poistetaan rekisteristä 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Luettelossa on oltava seuraavat tiedot:
a)
rekisteröidyn viejän nimi ja sen paikan täydellinen osoite, johon rekisteröitynyt viejä on sijoittautunut tai jossa tämä asuu, sekä asianomaisen maan tai alueen tunnus (ISO alpha 2 -maakoodi);
b)
rekisteröidyn viejän numero;
c)
tuotteet, jotka on tarkoitettu vietäviksi tämän järjestelmän mukaisesti (alustava luettelo harmonoidun järjestelmän ryhmistä tai nimikkeistä siten kuin hakija pitää tarpeellisena);
d)
päivämäärät, josta alkaen ja johon asti viejä on/oli rekisteröity;
e)
peruuttamisen syy (rekisteröidyn viejän pyyntö / toimivaltaisten viranomaisten suorittama peruutus). Nämä tiedot ovat ainoastaan toimivaltaisten viranomaisten saatavilla.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle rekisteröityjen viejien nimeämisessä käytetystä kansallisesta numerointijärjestelmästä. Numeron alussa on oltava ISO alpha 2 -maakoodi.
92 artikla
Jotta viejät voitaisiin rekisteröidä, niiden on jätettävä hakemus 69 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuille edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille liitteessä 13 c olevaa mallia käyttäen. Hakemuksen täyttäessään viejät antavat luvan tallettaa antamansa tiedot komission tietokantaan ja julkaista ei-luottamukselliset tiedot internetissä.
Toimivaltaiset viranomaiset saavat hyväksyä hakemuksen vain, jos se on täytetty asianmukaisesti.
93 artikla
1. Rekisteröityjen viejien, jotka eivät enää täytä edellytyksiä tavaroiden viemiseksi järjestelmässä tai jotka eivät enää aio viedä tällaisia tavaroita, on ilmoitettava tästä edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, joiden on viipymättä poistettava ne kyseisessä edunsaajamaassa pidettävästä rekisteröityjen viejien luettelosta.
2. Jos rekisteröidyt viejät tahallaan tai tuottamuksesta laativat tai laadituttavat sellaisia vääriä tietoja sisältävän alkuperävakuutuksen tai muun todisteasiakirjan, jotka johtavat siihen, että tullietuuskohtelu saadaan säännönvastaisesti tai vilpillisesti, edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on poistettava viejä asianomaisen edunsaajamaan pitämästä rekisteröityjen viejien luettelosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta edunsaajamaan rangaistus- ja seuraamusjärjestelmän soveltamista.
3. Rekisteröityjen viejien luettelosta poistamisella on vaikutusta vain sellaisiin vakuutuksiin, jotka laaditaan poistamispäivän jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kesken olevissa tarkastuksissa todettavien säännönvastaisuuksien mahdollista vaikutusta.
4. Viejät, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat poistaneet rekisteröityjen viejien luettelosta 2 kohdan mukaisesti, voidaan lisätä uudelleen rekisteröityjen viejien luetteloon vasta sen jälkeen, kun ne ovat todistaneet edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, että ne ovat korjanneet poistamisen aiheuttaneen tilanteen.
94 artikla
1. Viejien, olivatpa he rekisteröityjä tai eivät, on noudatettava seuraavia velvoitteita:
a)
niiden on pidettävä asianmukaista liikekirjanpitoa etuuskohteluun oikeutettujen tavaroiden tuotannosta ja luovutuksista;
b)
niiden on pidettävä saatavilla kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät todisteet;
c)
niiden on säilytettävä kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät tulliasiakirjat;
d)
niiden on pidettävä kirjaa vähintään kolmen vuoden ajan alkuperävakuutuksen laatimisvuoden päättymisestä tai pidempään, jos näin kansallisessa lainsäädännössä määrätään:
i)
laatimistaan alkuperävakuutuksista, ja
ii)
alkuperä- ja ei-alkuperäaineksistaan, tuotannostaan ja varastoistaan.
Ensimmäisen alakohdan d alakohdassa tarkoitettu kirjanpito voi olla sähköinen, mutta sen on mahdollistettava vientituotteiden valmistuksessa käytettyjen kaikkien ainesten jäljittäminen ja niiden alkuperäaseman vahvistaminen.
2. Edellä 1 kohdassa säädettyjä velvoitteita sovelletaan myös tavarantoimittajiin, jotka antavat viejille hankkijan ilmoituksia, joissa vahvistetaan niiden toimittamien tavaroiden alkuperäasema.
95 artikla
1. Viejän on laadittava alkuperävakuutus, kun siihen liittyvät tuotteet viedään, jos asianomaisia tavaroita voidaan pitää kyseisen edunsaajamaan tai muun edunsaajamaan alkuperätuotteina 86 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan tai 86 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, alkuperävakuutus voidaan poikkeuksellisesti laatia viennin jälkeen (”jälkikäteen annettu vakuutus”) edellyttäen, että se esitetään siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote ilmoitettiin vapaaseen liikkeeseen luovutettavaksi, viimeistään kaksi vuotta viennin jälkeen.
3. Viejän on annettava alkuperävakuutus Euroopan unionissa olevalle asiakkaalleen, ja siinä on oltava liitteessä 13 d eritellyt tiedot. Alkuperävakuutus on laadittava englannin tai ranskan kielellä.
Se voidaan laatia mille tahansa kaupalliselle asiakirjalle, josta asianomainen viejä ja kyseessä olevat tavarat voidaan tunnistaa.
4. Kun 84 artiklan, 86 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperävakuutus. Tällaisissa tapauksissa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on tapauksen mukaan oltava ilmaisu ”EU cumulation”, ”regional cumulation”, ”Cumul UE” tai ”cumul regional”.
5. Kun 85 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu tapauksen mukaan joko Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti. Tällaisessa tapauksessa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”Norway cumulation”, ”Switzerland cumulation”, ”Turkey cumulation”, ”Cumul Norvège”, ”Cumul Suisse” tai ”Cumul Turquie”.
6. Kun 86 artiklan 7 ja 8 kohdan artiklan mukaista laajennettua kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa laajennettu kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen osapuolen välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Tällöin viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”extended cumulation with country x” tai ”cumul étendu avec le pays x”.
96 artikla
1. Kullekin lähetykselle on laadittava alkuperävakuutus.
2. Alkuperävakuutus on voimassa 12 kuukautta siitä päivämäärästä alkaen, jona viejä laati sen.
3. Yksi alkuperävakuutus voi kattaa useita lähetyksiä, jos tavarat täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
ne ovat harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettuja osiin purettuja tai kokoamattomia tuotteita;
b)
ne kuuluvat harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406; ja
c)
ne on tarkoitus tuoda osalähetyksinä.
6 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevassa tulli-ilmoituksessa on viitattava alkuperävakuutukseen. Alkuperävakuutus on pidettävä tulliviranomaisten saatavilla, ja nämä voivat pyytää sen esittämistä ilmoituksen tarkastamiseksi. Nämä viranomaiset voivat myös vaatia vakuutuksen kääntämistä asianomaisen jäsenvaltion virallisella kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
2. Jos tavaranhaltija pyytää järjestelmän soveltamista, vaikka hänellä ei ole hallussaan alkuperävakuutusta vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan tulli-ilmoituksen vastaanottohetkellä, kyseistä ilmoitusta on pidettävä 253 artiklan 1 kohdan mukaisena epätäydellisenä ilmoituksena ja sitä on käsiteltävä tämän mukaisesti.
3. Ennen kuin tavarat ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen tavaranhaltijan on asianmukaisella tavalla varmistettava, että tavarat noudattavat tässä jaksossa vahvistettuja sääntöjä, tarkastamalla erityisesti:
i)
69 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta tietokannasta, että viejä on rekisteröity alkuperävakuutusten laatijaksi, paitsi jos lähettävien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa; ja
ii)
että alkuperävakuutus on laadittu liitteen 13 d mukaisesti.
97 a artikla
1. Seuraavat tuotteet on vapautettava velvoitteesta laatia ja esittää alkuperävakuutus:
a)
yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pieninä lähetyksinä lähettämät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 500 euroa;
b)
matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 1 200 euroa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden on täytettävä seuraavat edellytykset:
a)
kyseessä ei ole kaupallinen tuonti;
b)
niiden on ilmoitettu täyttävän järjestelmän soveltamiseksi säädetyt edellytykset;
c)
edellä b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
3. Edellä 2 kohdan a alakohtaa sovellettaessa tuontia ei pidetä kaupallisena, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti muodostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
97 b artikla
1. Pienet poikkeavuudet alkuperävakuutuksessa ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tulliviranomaisille esitetyissä asiakirjoissa olevien tietojen välillä eivät sinänsä tee alkuperävakuutuksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa asianomaisia tuotteita.
2. Alkuperävakuutuksessa olevat selvät muotovirheet, kuten lyöntivirheet, eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
3. Alkuperävakuutukset, jotka esitetään tuojamaan tulliviranomaisille 96 artiklassa mainitun voimassaoloajan päätyttyä, voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamista varten, jos nämä asiakirjat ovat jääneet esittämättä ennen määräajan päättymistä poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperävakuutukset, jos tuotteet on esitetty tullille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 c artikla
1. Edellä 96 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä on sovellettava jäsenvaltioiden tulliviranomaisten määrittämän ajan.
2. Peräkkäisiä vapaaseen liikkeeseen luovutuksia valvovien tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on tarkastettava, että osalähetykset muodostavat osan niistä osiin puretuista tai kokoamattomista tuotteista, joille alkuperävakuutus on laadittu.
97 d artikla
1. Jos tuotteita ei ole vielä luovutettu vapaaseen liikkeeseen, alkuperävakuutus voidaan korvata yhdellä tai useammalla tavaranhaltijoiden laatimalla korvaavalla alkuperävakuutuksella kaikkien tai joidenkin tuotteiden lähettämiseksi muualle yhteisön tullialueelle tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin. Tavaranhaltijoiden ei tarvitse itse olla rekisteröityjä viejiä saadakseen laatia korvaavia alkuperävakuutuksia.
2. Kun alkuperävakuutus korvataan, alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on merkittävä seuraavat tiedot:
a)
korvaavan (korvaavien) alkuperävakuutuksen (-vakuutuksien) merkinnät;
b)
lähettäjän nimet ja osoitteet;
c)
vastanottaja(t) Euroopan unionissa.
Alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on tehtävä merkintä ”Replaced” tai ”Remplacée”.
3. Korvaavassa alkuperävakuutuksessa on oltava seuraavat tiedot:
a)
kaikki uudelleen lähetettyjä tuotteita koskevat tiedot;
b)
alkuperäisen alkuperävakuutuksen laatimispäivämäärä;
c)
kaikki tarvittavat liitteessä 13 d eritellyt maininnat;
d)
tuotteiden lähettäjän nimi ja osoite Euroopan unionissa;
e)
vastaanottajan nimi ja osoite Euroopan unionissa, Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa;
f)
korvaamispäivämäärä ja -paikka.
Korvaavan alkuperävakuutuksen laativa henkilö voi liittää korvaavan alkuperävakuutuksen mukaan jäljennöksen alkuperäisestä alkuperävakuutuksesta.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin vakuutuksiin, joilla korvataan alkuperävakuutukset, jotka itsekin ovat korvaavia alkuperävakuutuksia. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa olevien tuotteiden lähettäjien laatimiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin.
5. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä korvaamista sovelletaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava alkuperävakuutus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
6. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin, jos kyseessä on 74 artiklan mukainen osalähetys.
97 e artikla
1. Jos tulliviranomaiset epäilevät tuotteiden alkuperäasemaa, ne voivat pyytää tavaranhaltijaa esittämään vahvistamassaan kohtuullisessa määräajassa kaikki käytettävissä olevat todisteet ilmoituksessa olevien alkuperämerkintöjen paikkansapitävyyden tai 74 artiklan mukaisten edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi.
2. Tulliviranomaiset voivat evätä tullietuustoimenpiteen soveltamisen 97 h artiklassa säädetyn tarkastusmenettelyn ajaksi, jos
a)
tavaranhaltijan antamat tiedot eivät ole riittävät vahvistamaan tuotteiden alkuperäasemaa taikka 73 tai 74 artiklassa säädettyjen edellytysten noudattamista;
b)
tavaranhaltija ei vastaa 1 kohdassa tarkoitetussa tietojen antamiselle vahvistetussa määräajassa.
3. Odotettaessa joko 1 kohdassa tarkoitettuja tavaranhaltijalta pyydettyjä tietoja tai 2 kohdassa tarkoitetun tarkastusmenettelyn tuloksia, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut varotoimenpiteet toteutetaan.
97 f artikla
1. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen ilman velvoitetta pyytää lisätodisteita tai lähettää tarkastuspyyntöä edunsaajamaahan, jos
a)
tavarat eivät ole samoja kuin alkuperävakuutuksessa mainitut tavarat;
b)
tavaranhaltija ei esitä alkuperävakuutusta asianomaisista tuotteista, vaikka tällaista vakuutusta edellytetään;
c)
tavaranhaltijan hallussa olevan alkuperävakuutuksen on laatinut joku muu kuin edunsaajamaan rekisteröity viejä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 90 artiklan b kohdan 97 d artiklan 1 kohdan soveltamista;
d)
alkuperävakuutus ei ole laadittu liitteen 13 d mukaisesti;
e)
74 artiklan edellytykset eivät täyty.
2. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille osoitetun 97 h artiklassa tarkoitetun tarkastuspyynnön vuoksi, jos tuojajäsenvaltion tulliviranomaiset:
a)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan viejä ei ollut oikeutettu laatimaan alkuperävakuutusta;
b)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan asianomaiset tuotteet eivät ole edunsaajamaan alkuperätuotteita tai 73 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet;
c)
epäilivät perustellusti alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tavaranhaltijan kyseessä olevien tuotteiden todellisesta alkuperästä antamien tietojen paikkansapitävyyttä tehdessään tarkastuspyynnön; ja
i)
eivät ole vastaanottaneet vastausta 97 h artiklan mukaisessa määräajassa; tai
iii)
ovat saaneet vastaukseen, joka ei anna riittäviä vastauksia pyynnössä esitettyihin kysymyksiin.
7 Alajakso
Alkuperän tarkastaminen
97 g artikla
1. Tuotteiden alkuperäasemaa koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava:
a)
tuotteiden alkuperäasemaa koskevat tarkastukset jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä;
b)
säännölliset viejiin kohdistuvat tarkastukset omasta aloitteestaan.
Mikäli Norja, Sveitsi ja Turkki ovat tehneet Euroopan unionin kanssa sopimuksen, jonka mukaan niiden on annettava toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjan, Sveitsin ja Turkin viranomaisille lähetettyihin pyyntöihin, jotka koskevat niiden alueella laadittujen korvaavien alkuperävakuutusten tarkastusta ja joiden tarkoituksena on pyytää näitä viranomaisia tekemään yhteistyötä edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa.
Laajennettu kumulaatio sallitaan 86 artiklan 7 ja 8 kohdan nojalla ainoastaan, jos maa, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus, on sitoutunut antamaan edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuilla tarkastuksilla on varmistettava, että viejät täyttävät velvoitteensa jatkuvasti. Niitä on tehtävä asianmukaisten riskianalyysin perusteiden mukaisesti määritetyin väliajoin. Tätä varten edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava viejiä antamaan jäljennökset tai luettelo laatimistaan alkuperävakuutuksista.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava oikeus pyytää todisteita ja tarkastaa viejän tilit ja soveltuvin osin viejälle tuotteita toimittavan tuottajan tilit, mukaan lukien paikalla tehtävät tarkastukset, ja muut asianmukaisina pidettävät tarkastukset.
97 h artikla
1. Alkuperävakuutusten jälkitarkastukset on tehtävä pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä niiden aitoutta, asianomaisten tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
Kun jonkin jäsenvaltion tulliviranomaiset pyytävät edunsaajamaan toimivaltaisia viranomaisia tekemään yhteistyötä alkuperävakuutusten pätevyyden, tuotteiden alkuperäaseman tai näiden molempien tarkastamiseksi, sen on soveltuvin osin ilmoitettava pyynnössään syyt, miksi sillä on perusteltua aihetta epäillä alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tuotteiden alkuperäasemaa.
Tarkastuspyynnön tueksi voidaan toimittaa alkuperävakuutuksen jäljennös ja muita lisätietoja tai -asiakirjoja, joiden perusteella kyseisessä vakuutuksessa annettuja tietoja epäillään virheellisiksi.
Pyynnön esittävän jäsenvaltion on asetettava kuuden kuukauden pituinen ensimmäinen määräaika tarkastuksen tulosten tiedoksi antamiselle alkaen päivästä, jona tarkastuspyyntö tehtiin, lukuun ottamatta Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetettyjä, niiden alueella edunsaajamaassa laaditun alkuperävakuutuksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperävakuutuksien tarkastusta koskevia pyyntöjä, joiden määräaika on kahdeksan kuukautta.
2. Jos epäilyyn on perusteltua aihetta ja vastausta ei ole saatu 1 kohdassa vahvistetun määräajan kuluessa tai vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, toimivaltaisille viranomaisille on lähetettävä toinen tiedonanto. Tässä tiedonannossa on asetettava toinen määräaika, joka ei saa olla kuutta kuukautta pidempi.
8 Alajakso
Muut säännökset
97 i artikla
1. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa on sovellettava soveltuvin osin:
a)
vientiin Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten;
b)
vientiin yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten.
2. Jäsenvaltion tulliviranomaisen on Euroopan unionin viejän pyynnöstä pidettävä tätä järjestelmän mukaisena rekisteröitynä viejänä, jos viejä täyttää seuraavat edellytykset:
a)
viejällä on 4 k - 4 t artiklan mukainen EORI-numero;
b)
viejällä on jonkin etuusjärjestelyn mukainen ”valtuutetun viejän” asema;
c)
viejä antaa asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaiselle osoittamassaan pyynnössä seuraavat tiedot lomakkeella, jonka malli on liitteessä 13 c:
i)
1 ja 4 kohdassa olevat tiedot;
ii)
5 kohdassa vahvistettu sitoumus.
97 j artikla
1. Edellä 1, 2 ja 3 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin määritettäessä, voidaanko tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina, kun ne viedään Ceutaan tai Melillaan, tai Ceutan tai Melillan alkuperätuotteina, kun ne viedään edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten.
2. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osiin edunsaajamaasta Ceutaan tai Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta tai Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
3. Espanjan tulliviranomaiset vastaavat 1, 2, 3, 5, 6 ja 7 alajakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.
4. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.”.
(2)
Lisätään I osan IV osaston 2 lukuun 1 A jakso seuraavasti:
”1A Jakso
Menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät, joita sovelletaan siihen saakka, kun rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltaminen alkaa
1 Alajakso
Yleiset periaatteet
97 k artikla
1. Jokaisen edunsaajamaan on noudatettava seuraavia vaatimuksia tai varmistettava niiden noudattaminen:
a)
1 jaksossa säädetyt vientituotteiden alkuperäsäännöt;
b)
A-alkuperätodistusten, joiden malli on liitteessä 17, täyttämistä ja antamista koskevat säännöt;
c)
kauppalaskuilmoitusten, joiden malli on liitteessä 18, käyttöä koskevat säännökset;
d)
97 s artiklassa tarkoitettuja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännökset;
e)
89 artiklassa tarkoitetut poikkeusten myöntämistä koskevat säännökset.
2. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä komission tai jäsenvaltioiden kanssa erityisesti:
a)
kaiken tarvittavan tuen antamiseksi komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 s ja 97 t artiklan soveltamista.
3. Kun edunsaajamaassa nimetään A-alkuperätodistusten antamiseen toimivaltainen viranomainen, tarkastetaan kirjallisia alkuperäselvityksiä ja annetaan Euroopan unioniin vientiä koskevia A-alkuperätodistuksia, mainitun edunsaajamaan on katsottava hyväksyneen 1 kohdassa säädetyt edellytykset.
4. Jos maa tai alue hyväksytään taikka hyväksytään uudelleen edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta, tämän maan tai alueen alkuperätuotteille on myönnettävä yleisen tullietuusjärjestelmän mukaiset etuudet, jos ne vietiin kyseisestä edunsaajamaasta tai kyseiseltä alueelta 97 s artiklassa tarkoitettuna päivänä tai sen jälkeen.
5. Alkuperäselvitys on voimassa 10 kuukautta siitä päivästä, jona se on annettu viejämaassa, ja se on esitettävä mainitun ajan kuluessa tuojamaan tulliviranomaisille.
2 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
97 l artikla
1. A-alkuperätodistukset, joiden malli vahvistetaan liitteessä 17, on annettava viejän tai tämän valtuutetun edustajan kirjallisesta hakemuksesta, johon voidaan liittää muita asianmukaisia todisteasiakirjoja, joilla todistetaan, että vientituotteille voidaan antaa A-alkuperätodistus.
2. Todistus on annettava viejän käyttöön heti, kun tuotteiden vienti on tosiasiallisesti toteutunut tai varmistunut. A-alkuperätodistus voidaan antaa poikkeuksellisesti siihen liittyvien tuotteiden viennin jälkeen, jos
a)
sitä ei ollut annettu vientihetkellä erehdysten, tahattomien laiminlyöntien tai erityisolosuhteiden vuoksi; tai
b)
toimivaltaisia valtion viranomaisia tyydyttävällä tavalla osoitetaan, että A-alkuperätodistus oli annettu, mutta sitä ei ollut hyväksytty teknisistä syistä.
3. Toimivaltaiset valtion viranomaiset voivat antaa todistuksen jälkikäteen vasta todettuaan viejän hakemuksessa annettujen tietojen olevan vastaavien vientiasiakirjojen mukaisia ja ettei kyseisiä tuotteita vietäessä ollut annettu tämän jakson säännösten mukaista A-alkuperätodistusta. Jälkikäteen annettujen A-alkuperätodistusten 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Issued retrospectively’ tai ’Délivré a posteriori’.
4. Jos A-alkuperätodistus varastetaan tai se katoaa taikka tuhoutuu, viejä voi pyytää todistuksen antaneilta toimivaltaisilta valtion viranomaisilta kaksoiskappaleen, joka laaditaan niiden hallussa olevien vientiasiakirjojen perusteella. Näin annetun kaksoiskappaleen 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Duplicate’ tai ’Duplicata’, ja siinä on myös mainittava alkuperäisen todistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Kaksoiskappale tulee voimaan samana päivänä kuin alkuperäiskappale.
5. Kun tarkastetaan, onko tuote, jolle A-alkuperätodistusta pyydetään, asiaankuuluvien alkuperäsääntöjen mukainen, toimivaltaisilla valtion viranomaisilla on oikeus vaatia todistusaineistoa tai tehdä asianmukaisina pitämänsä tarkastukset.
6. A-alkuperätodistuksessa olevaa 2 kohtaa ei tarvitse välttämättä täyttää. Sen 12 kohtaan on merkittävä ’Euroopan unioni’ tai jonkin jäsenvaltion nimi. A-alkuperätodistuksen antamispäivä on merkittävä 11 kohtaan. Tähän toimivaltaiselle valtion viranomaiselle varattuun kohtaan on merkittävä myös allekirjoitus, joka samoin kuin 12 kohtaan merkittävä viejän valtuutetun allekirjoittajan allekirjoitus, on tehtävä käsin.
97 m artikla
1. Kuka tahansa viejä voi laatia kauppalaskuilmoituksen yhdestä tai useammasta kollista muodostuvalle, yhteensä enintään 6 000 euron arvosta alkuperätuotteita sisältävälle lähetykselle, edellyttäen että 97 k artiklan 2 kohdassa tarkoitettua hallinnollista yhteistyötä sovelletaan tähän menettelyyn.
2. Viejän, joka laatii kauppalaskuilmoituksen, on oltava valmis milloin tahansa viejämaan tulliviranomaisten tai muiden toimivaltaisten valtion viranomaisten pyynnöstä esittämään kaikki asianmukaiset asiakirjat, joilla todistetaan asianomaisten tuotteiden alkuperäasema.
3. Viejä laatii kauppalaskuilmoituksen ranskan tai englannin kielellä kirjoittamalla sen koneella, leimaamalla tai painamalla kauppalaskuun, lähetysluetteloon tai muuhun kaupalliseen asiakirjaan liitteessä 18 olevan tekstimallin mukaisesti. Jos ilmoitus kirjoitetaan käsin, se on kirjoitettava musteella painokirjaimin. Kauppalaskuilmoituksissa on oltava viejän käsin kirjoittama alkuperäinen allekirjoitus.
4. Kauppalaskun käyttöön sovelletaan seuraavia edellytyksiä:
a)
kullekin lähetykselle laaditaan yksi kauppalaskuilmoitus;
b)
jos lähetykseen kuuluvat tavarat on jo tarkastettu viejämaassa alkuperätuotteiden käsitteen määritelmän perusteella, viejä voi mainita tämän tarkastuksen kauppalaskuilmoituksessa.
5. Kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan, edunsaajamaan toimivaltaiset valtion viranomaiset, jotka vastaavat A-alkuperätodistuksen antamisesta tuotteille, joiden valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, joiden kanssa kumulaatio on sallittua, on otettava huomioon:
-
kun kyseessä on kahdenvälinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu 5 alajakson säännösten mukaisesti;
-
kun kyseessä on kumulaatio Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu soveltuvin osin Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti;
-
kun kyseessä on alueellinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, eli A-alkuperätodistus, jonka malli on liitteessä 17, tai soveltuvin osin kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18;
-
kun kyseessä on laajennettu kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen maan välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa ja neljännessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa A-alkuperätodistuksen 4 kohtaan on soveltuvin osin merkittävä ’EU cumulation’, ’Norway cumulation’, ’Switzerland cumulation’, ’Turkey cumulation’, ’regional cumulation’, ’extended cumulation with country x’, ’Cumul UE’, ’Cumul Norvège’, ’Cumul Suisse’, ’Cumul Turquie’, ’cumul regional’ tai ’cumul étendu avec le pays x’.
3 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 n artikla
1. A-alkuperätodistukset tai kauppalaskuilmoitukset on esitettävä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisille tulli-ilmoitusta koskevia menettelyjä noudattaen.
2. Tuojamaan tulliviranomaisille 97 k artiklan 5 kohdassa mainitun voimassaoloajan jälkeen esitetyt alkuperäselvitykset voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamiseksi, jos näitä asiakirjoja ei voitu esittää määräajassa poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperäselvitykset, jos tuotteet on esitetty niille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 o artikla
1. Jos tuojan pyynnöstä harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406 kuuluva harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettu osiin purettu tai kokoamaton tuote tuodaan maahan osalähetyksinä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten määräämin edellytyksin, tulliviranomaisille voidaan esittää tällaisesta tuotteesta yksi alkuperäselvitys ensimmäistä osalähetystä tuotaessa.
2. Tulliviranomaisille voidaan esittää pelkästään yksi alkuperäselvitys ensimmäisen lähetyksen tuonnin yhteydessä tuojan pyynnöstä ja tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten vahvistamin edellytyksin ja kun:
a)
tavaroiden tuonti on säännöllistä ja jatkuvaa ja tuonnin kaupallinen arvo on merkittävä;
b)
tavarat sisältyvät samaan ostosopimukseen ja sopimuspuolet ovat sijoittautuneet viejämaahan tai jäsenvaltioon (-valtioihin);
c)
tavarat luokitellaan yhdistetyn nimikkeistön samaan (kahdeksannumeroiseen) koodiin;
d)
tavarat tulevat yksinomaan samalta viejältä, ne on osoitettu samalle tuojalle ja niiden saapumismuodollisuudet suoritetaan saman jäsenvaltion samassa tullitoimipaikassa.
Tätä menettelyä sovelletaan toimivaltaisten tulliviranomaisten vahvistamaan ajanjaksoon.
97 p artikla
1. Kun alkuperätuotteet asetetaan yhden jäsenvaltion tullitoimipaikan valvontaan, alkuperäinen alkuperäselvitys voidaan korvata yhdellä tai useammalla A-alkuperätodistuksella kaikkien näiden tuotteiden tai niistä osan lähettämiseksi muualle Euroopan unioniin tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin.
2. Korvaavat A-alkuperätodistukset antaa se tullitoimipaikka, jonka valvontaan tuotteet asetetaan. Korvaava todistus laaditaan jälleenviejän kirjallisen hakemuksen perusteella.
3. Korvaavan todistuksen oikeassa yläkulmassa olevaan kohtaan on merkittävä sen välittäjämaan nimi, jossa todistus on annettu. Todistuksen 4 kohtaan on merkittävä ilmaisu ’Replacement certificate’ tai ’Certificat de remplacement’ sekä alkuperäisen alkuperätodistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Jälleenviejän nimi on merkittävä 1 kohtaan. Lopullisen vastaanottajan nimi voidaan merkitä 2 kohtaan. Alkuperäisen todistuksen kaikki jälleenvietäviä tuotteita koskevat merkinnät on siirrettävä 3-9 kohtaan, ja viittaukset jälleenviejän kauppalaskuun on merkittävä 10 kohtaan.
4. Korvaavan todistuksen antaneiden tulliviranomaisten vahvistus on merkittävä 11 kohtaan. Kyseisten viranomaisten vastuu rajoittuu korvaavan todistuksen antamiseen. Todistuksen 12 kohtaan merkittyjen alkuperämaata ja määrämaata koskevien tietojen on oltava samat kuin alkuperäisessä todistuksessa. Jälleenviejän on allekirjoitettava tämä kohta. Tämän kohdan vilpittömässä mielessä allekirjoittanut jälleenviejä ei vastaa alkuperäiseen todistukseen tehtyjen merkintöjen oikeellisuudesta.
5. Tullitoimipaikan, jota pyydetään tekemään 1 kohdassa tarkoitettu toimi, on merkittävä alkuperäiseen todistukseen edelleen lähetettyjen kollien painot, numerot ja laji sekä vastaavan korvaavan todistuksen tai vastaavien korvaavien todistusten sarjanumerot. Kyseisen tullitoimipaikan on säilytettävä alkuperäinen todistus vähintään kolme vuotta. Korvaavaan todistukseen voidaan liittää valokopio alkuperäisestä todistuksesta.
6. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä menettelyä noudatetaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava todistus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
97 q artikla
1. Yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pikkulähetyksinä lähettämät tuotteet ja matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet voidaan tuoda 66 artiklassa tarkoitettuihin tullietuuksiin oikeutettuina alkuperätuotteina ilman, että A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen esittämistä vaaditaan, jos
a)
tällaisten tuotteiden
i)
tuonnissa ei ole kyse kaupallisesta tuonnista;
ii)
on ilmoitettu täyttävän järjestelmän mukaisen etuuskohtelun edellytykset;
b)
a alakohdan ii luetelmakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
2. Tuontia ei pidetä kaupallisena tuontina, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti koostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden yhteisarvo ei saa olla yli 500 euroa pikkulähetysten osalta eikä yli 1 200 euroa matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvien tuotteiden osalta.
97 r artikla
1. Pienet poikkeavuudet A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen merkintöjen ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tullitoimipaikassa esitettyjen asiakirjojen merkintöjen välillä eivät sinänsä tee tästä todistuksesta tai ilmoituksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa tulliviranomaisille esitettyjä tuotteita.
2. A-alkuperätodistuksessa, EUR.1-tavaratodistuksessa tai kauppalaskuilmoituksessa olevat selvät muotovirheet eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
4 Alajakso
Hallinnollisen yhteistyön menetelmät
97 s artikla
1. Edunsaajamaiden on toimitettava komissiolle A-alkuperätodistuksia antamaan oikeutettujen alueellaan sijaitsevien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet ja niiden käyttämien leimasimien leimanäytteet sekä A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten tarkastamisesta vastaavien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet.
Komissio toimittaa nämä tiedot jäsenvaltioiden tulliviranomaisille. Kun on kysymys aikaisempien tietojen muuttamisesta, komissio ilmoittaa näiden uusien leimojen voimaantulopäivän edunsaajamaiden toimivaltaisten valtion viranomaisten antamien tietojen mukaisesti. Nämä tiedot ovat luottamuksellisia; luovutettaessa tavaroita vapaaseen liikkeeseen kyseiset tulliviranomaiset voivat kuitenkin sallia tuojan tai tämän valtuuttaman edustajan tutustua tässä kohdassa mainittuihin leimanäytteisiin.
Edunsaajamaita, jotka ovat jo antaneet ensimmäisessä alakohdassa vaadittavat tiedot, ei velvoiteta antamaan niitä uudelleen, elleivät ne ole muuttuneet.
2. Edellä 97 k artiklan 4 kohdan soveltamiseksi komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta hyväksytty tai uudelleen hyväksytty maa tai alue täytti 1 kohdassa säädetyt velvoitteet.
3. Komissio lähettää edunsaajamaille jäsenvaltioiden tulliviranomaisten EUR.1-tavaratodistusten antamiseen käyttämien leimasimien leimanäytteet edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten tätä pyytäessä.
97 t artikla
1. A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastus on suoritettava pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
2. Kun jäsenvaltion tulliviranomaiset esittävät jälkitarkastuspyynnön, niiden on palautettava viejäedunsaajamaan toimivaltaisille valtion viranomaisille A-alkuperätodistus ja kauppalasku, jos se on esitetty, ja kauppalaskuilmoitus tai näiden asiakirjojen jäljennös sekä esitettävä tarvittaessa perusteet tiedustelun tekemiselle. Tarkastuspyynnön tueksi on toimitettava kaikki asiakirjat ja saadut tiedot, joiden perusteella alkuperäselvityksessä olevia tietoja voidaan epäillä virheellisiksi.
Jos jäsenvaltion tulliviranomaiset päättävät lykätä tullietuuksien myöntämistä siihen asti, kun tarkastuksen tulokset on saatu, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut turvaamistoimenpiteet toteutetaan.
3. Kun jälkitarkastuspyyntö on esitetty, tällainen tarkastus on tehtävä ja sen tulokset annettava tiedoksi jäsenvaltioiden tulliviranomaisille kuuden kuukauden kuluessa tai, kun kyseessä ovat Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetetyt pyynnöt niiden alueella edunsaajamaan laatiman A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperäselvitysten tarkastamiseksi, kahdeksan kuukauden kuluessa pyynnön lähettämispäivästä. Tulosten perusteella on voitava todeta, koskeeko kyseinen alkuperäselvitys tosiasiallisesti vietyjä tuotteita ja voidaanko näitä tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina.
4. Kahdenvälisen kumulaation soveltamisen perusteella annettujen A-alkuperätodistusten osalta vastaukseen on liitettävä EUR.1-tavaratodistuksen (-todistusten) tai tapauksen mukaan kauppalaskuilmoituksen (-ilmoitusten) jäljennös (jäljennökset).
5. Jos tapauksissa, joissa epäilyyn on perusteltua aihetta, vastausta ei ole saatu 3 kohdassa vahvistetun kuuden kuukauden määräajan kuluessa tai jos vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät kyseisen asiakirjan aitouden tai tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, on toimivaltaisille viranomaisille lähetettävä toinen ilmoitus. Jollei tarkastuksen tuloksia ole annettu tiedoksi tarkastusta pyytäneille viranomaisille neljän kuukauden kuluessa toisen ilmoituksen lähettämispäivästä tai jos tulosten perusteella ei voida määrittää kyseisen asiakirjan aitoutta tai tuotteiden tosiasiallista alkuperää, tarkastusta pyytäneiden viranomaisten on evättävä oikeus tullietuuksiin, paitsi silloin kun kyseessä ovat poikkeukselliset olosuhteet.
6. Jos tarkastusmenettely tai muu käytettävissä oleva tieto osoittaa, että alkuperäsääntöjä ilmeisesti rikotaan, viejäedunsaajamaan on omasta aloitteestaan tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä suoritettava tarvittavat tutkimukset tai toteutettava tarvittavat toimenpiteet tutkimusten suorittamiseksi asianmukaista kiireellisyyttä noudattaen, jotta tällaiset rikkomukset voidaan todeta ja estää. Komissio tai jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat osallistua näihin tutkimuksiin.
7. A-alkuperätodistusten jälkitarkastusta varten viejien on säilytettävä kaikki asianomaisten tuotteiden alkuperäaseman todistavat asianmukaiset asiakirjat, ja viejäedunsaajamaan toimivaltaisten valtion viranomaisten on säilytettävä todistusten jäljennökset ja mahdolliset niihin liittyvät vientiasiakirjat. Nämä asiakirjat on säilytettävä vähintään kolme vuoden ajan sen vuoden lopusta, jona A-alkuperätodistus annettiin.
97 u artikla
1. Edellä 97 s ja 97 t artiklaa sovelletaan myös samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välillä tietojen toimittamiseksi komissiolle tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisille ja alueellista kumulaatiota koskevien alkuperäsääntöjen mukaisesti annettujen A-alkuperätodistusten tai kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastuksen tekemiseksi.
2. Edellä 85, 97 m ja 97 p artiklan soveltamiseksi Euroopan unionin, Norjan, Sveitsin ja Turkin välillä tehtyyn sopimukseen sisällytetään muun muassa sitoumus antaa keskinäistä tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä.
Edellä 86 artiklan 7 ja 8 kohdan sekä 97 k artiklan soveltamiseksi maan, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus ja joka on sitoutunut osallistumaan laajennettuun kumulaatioon edunsaajamaan kanssa, on myös annettava edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
5 Alajakso
Kahdenvälisen kumulaation menettelyt
97 v artikla
1. Euroopan unionin tuotteiden alkuperäasema todistetaan joko:
a)
esittämällä EUR.1-tavaratodistus, jonka malli on liitteessä 21; tai
b)
esittämällä kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18. Kauppalaskuilmoituksen voi laatia kuka tahansa viejä lähetyksistä, joiden sisältämien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa, tai Euroopan unionin valtuutettu viejä.
2. Viejä tai tämän valtuutetun edustajan on tehtävä EUR.1-tavaratodistuksen 2 kohtaan merkinnät ’GSP beneficiary countries’ ja ’EU’ tai ’Pays bénéficiaires du SPG’ ja ’UE’.
3. Tämän jakson A-alkuperätodistuksen antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin EUR.1-tavaratodistuksiin ja, lukuun ottamatta antamista koskevia säännöksiä, kauppalaskuilmoituksiin.
4. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat antaa sellaiselle viejälle, jäljempänä ’valtuutettu viejä’, joka harjoittaa Euroopan unionin alkuperätuotteiden usein tapahtuvaa vientiä, luvan laatia kauppalaskuilmoituksia asianomaisten tuotteiden arvosta riippumatta, jos se antaa kaikki tulliviranomaisten tarpeellisina pitämät takeet:
a)
tuotteiden alkuperäaseman tarkastamiseksi; ja
b)
muiden kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien vaatimusten täyttymisen tarkastamiseksi.
5. Tulliviranomaiset voivat asettaa valtuutetun viejän aseman myöntämiselle kaikki tarpeellisina pitämänsä edellytykset. Tulliviranomaisten on annettava valtuutetulle viejälle tullin lupanumero, joka on merkittävä kauppalaskuilmoitukseen.
6. Tulliviranomaisten on valvottava valtuutetun viejän luvankäyttöä. Tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa luvan.
Niiden on peruutettava lupa seuraavissa tapauksissa:
a)
valtuutettu viejä ei enää anna 4 kohdassa tarkoitettuja takeita;
b)
valtuutettu viejä ei täytä 5 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä;
c)
valtuutettu viejä käyttää lupaa muutoin väärin.
7. Valtuutettua viejää ei kuitenkaan vaadita allekirjoittamaan kauppalaskuilmoituksia, jos valtuutettu viejä antaa tulliviranomaisille kirjallisen sitoumuksen, että hän ottaa jokaisesta kauppalaskuilmoituksesta, josta hänet voidaan tunnistaa, täyden vastuun, niin kuin hän olisi käsin allekirjoittanut sen.
6 Alajakso
Ceuta ja Melilla
97 w artikla
Tämän jakson alkuperäselvitysten antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin edunsaajamaasta Ceutaan ja Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta ja Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.
Espanjan tulliviranomaisten on vastattava tämän jakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.”.
(3)
Lisätään I osan IV osaston 2 luvun 2 jaksoon 97 x artikla seuraavasti:
”97 x artikla
1. Tässä jaksossa tarkoitetaan:
a)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
b)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
c)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
d)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
e)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
f)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyy kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja josta on vähennetty sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä;
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
g)
’ainesten arvolla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista Euroopan unionissa tai 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän alakohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
h)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ harmonoidun järjestelmän muodostavan nimikkeistön ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä (neli- tai kuusinumeroiset koodit);
i)
’luokitella’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
j)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle.
2. Jos 1 kohdan f alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toimen kyseisellä alihankkijalla.”.
(4)
Lisätään 99 artiklaan d a alakohta seuraavasti:
”d a)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;”.
(5)
Muutetaan 101 artiklan 1 kohta seuraavasti:
a)
korvataan g alakohta seuraavasti:
”g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;”;
b)
korvataan m alakohta seuraavasti:
”m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;”;
c)
lisätään m a alakohta seuraavasti:
”m a)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;”.
(6)
Lisätään liite 13 a tämän asetuksen liitteen I mukaisesti.
(7)
Lisätään liite 13 b tämän asetuksen liitteen II mukaisesti.
(8)
Lisätään liite 13 c tämän asetuksen liitteen III mukaisesti.
(9)
Lisätään liite 13 d tämän asetuksen liitteen IV mukaisesti.
(10)
Korvataan liitteessä 14 olevassa 1 ja 3.1 huomautuksessa ilmaisu ”69 ja 100 artiklan” ilmaisulla ”100 artiklan”.
(11)
Muutetaan liite 17 tämän asetuksen liitteen V mukaisesti.
(12)
Korvataan liite 18 tämän asetuksen liitteellä VI.
2 artikla
Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, 68 artiklan 3 kohdan mukainen sitoumus sekä mainitun asetuksen 69 artiklassa edellytetyt tiedot vähintään kolme kuukautta ennen kuin rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan tosiasiallisesti soveltaa niiden alueella.
Komissio tutkii viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2016 ja 1 päivänä heinäkuuta 2019, missä vaiheessa rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltamisen valmistelut ovat edunsaajamaissa. Komissio ehdottaa mahdollisesti tarvittavia mukautuksia.
3 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011.
3. Jollei tämän artiklan 4 kohdasta muuta johdu, 1 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin se koskee 68-71 artiklaa, 90-97 i artiklaa ja 97 j artiklan 2 kohtaa, sekä 1 artiklan 8 ja 9 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2017.
4. Edunsaajamaat, jotka eivät pysty panemaan täytäntöön rekisteröidyn viejän järjestelmää 3 kohdassa säädettynä päivänä ja jotka esittävät komissiolle kirjallisen pyynnön ennen 1 päivää heinäkuuta 2016 tai joiden järjestelmään komissio on ehdottanut mukautuksia 2 artiklan toisen kohdan mukaisesti, voivat jatkaa asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, IV osaston 2 luvun 1A jakson sekä liitteiden 17 ja 18 soveltamista 1 päivään tammikuuta 2020.
5. Edellä 1 artiklan 2 kohtaa sovelletaan 3 kohdassa vahvistettuun päivään asti tai 4 kohdassa tarkoitettujen edunsaajamaiden osalta 4 kohdassa vahvistettuun päivään asti.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä marraskuuta 2010.