РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 550/2011,
annettu 7 päivänä kesäkuuta 2011,
teollisuuskaasuja käyttävistä hankkeista peräisin olevien kansainvälisten hyvitysten käyttöön sovellettavien tiettyjen rajoitusten määrittelemisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisesti
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY (1) ja erityisesti sen 11 a artiklan 9 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Ilmastonmuutosta koskevalla Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksella (UNFCCC), joka hyväksyttiin ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen tekemisestä 15 päivänä joulukuuta 1993 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/69/EY (2), pyritään etupäässä vakauttamaan ilmakehän kasvihuonekaasupitoisuudet sellaiselle tasolle, jolla on mahdollista torjua ihmisen toiminnan vaarallisia vaikutuksia ilmastojärjestelmään. Jotta tämä tavoite voidaan saavuttaa, maapallon keskimääräinen vuosittainen pintalämpötila ei saa nousta yli kahdella celsiusasteella teollista aikakautta edeltävästä tasosta, kuten joulukuussa 2010 pidetyssä Cancúnin ilmastonmuutoskokouksessa ja Kööpenhaminan sitoumuksessa vahvistettiin. Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) viimeisimmän arviointikertomuksen mukaan tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että koko maailman kasvihuonekaasupäästöjen kasvu pysähtyy vuoteen 2020 mennessä. Tämä tarkoittaa, että kaikkien merkittävien päästömaiden on toteutettava lisätoimia.
(2)
Jotta kykenisimme vastaamaan tähän haasteeseen, hiilimarkkinoiden on oltava keskeisessä asemassa. Hiilimarkkinoiden avulla tavoitteet voidaan saavuttaa edullisemmin, ja ne myös mahdollistavat kunnianhimoisempien tavoitteiden asettamisen. Hiilimarkkinat voivat lisäksi olla tehokas keino siirtää rahoitusta kehitysmaihin ja auttaa EU:ta täyttämään Kööpenhaminassa sovitun sitoumuksen 100 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvoisen rahoituspaketin toteuttamisesta. Tämä edellyttää, että käytettävissä olevia mekanismeja laajennetaan huomattavasti; muun muassa puhtaan kehityksen mekanismeja on uudistettava niin, että voidaan lisätä standardoitujen perusurien käyttöä ja luoda uusia markkinamekanismeja.
(3)
Kioton pöytäkirjassa, joka hyväksyttiin ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen velvoitteiden täyttämisestä yhteisesti 25 päivänä huhtikuuta 2002 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2002/358/EY (3), asetetaan sen 39 osapuolelle päästövähennystavoitteet vuosiksi 2008-2012 ja määritellään kaksi mekanismia sellaisten kansainvälisten päästöhyvityksen luomiseksi, joiden avulla osapuolet voivat kompensoida päästöjään. Nämä mekanismit ovat yhteistoteutus, jolla luodaan päästövähennysyksiköitä, ja puhtaan kehityksen mekanismi, jolla luodaan sertifioituja päästövähennyksiä.
(4)
Yhteistoteutus ja puhtaankehityksen mekanismi ovat myös niin sanotusti pelkkiä kompensaatiojärjestelmiä, joiden nojalla kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen yhdellä tonnilla yhdessä paikassa antaa oikeuden tuottaa kasvinhuonekaasupäästöjä yhden tonnin verran jossakin muualla. Tällaisten järjestelmien avulla voidaan yleensä alentaa päästövähennyskustannuksia kokonaisuudessaan, jolloin toimia voidaan toteuttaa juuri niissä maissa, joissa se on kaikkein kustannustehokkainta, mutta ne eivät edesauta niitä vähennystoimia, jotka ovat 2 celsiusasteen tavoitteen saavuttamisen edellytys.
(5)
Jotta ilmaston lämpeneminen voidaan pitää alle 2 celsiusasteessa, unioni on ottanut sen kannan, että teollisuusmaiden sitoumusten täydennyksenä kehitysmaiden, erityisesti niistä kaikkein edistyneimpien, olisi toteutettava asianmukaisia rajoitustoimia. Samalla olisi kehitettävä asteittain laajat kansainväliset hiilimarkkinat, joilla voidaan saada aikaan tarvittavat maailmanlaajuiset vähennykset tehokkaasti ja tuottaa kansainvälisiä hyvityksiä sellaisia päästövähennyksiä varten, jotka jäävät sellaisen viitearvon alle, joka päästövähennystoimien puuttuessa on alempi kuin ennustetut päästöt. Tämä edellyttää, että kehitysmaat toteuttavat asianmukaisia rajoittamistoimia. Olisi lujitettava vähiten kehittyneiden maiden osallistumista puhtaan kehityksen mekanismiin, ja edistyneempien kehitysmaiden olisi asteittain siirryttävä alakohtaisiin markkinamekanismeihin ja lopulta päästökatto- ja päästökauppajärjestelmiin (4).
(6)
Osallistuminen yhteistoteutukseen ja puhtaan kehityksen mekanismiin on vapaaehtoista; myös päätökset hyvitysten käytön sallimisesta päästökauppajärjestelmissä perustuvat vapaaehtoisuuteen. Siksi voidaan tehdä ero tuotettavissa olevien hyvitysten ja sellaisten hyvitysten välillä, joiden käytön Kioton pöytäkirjan osapuolet ovat voineet sallia kansallisen lainsäädäntönsä nojalla. Tästä syystä sallittujen päästömääräyksiköiden käyttö on jo poissuljettu direktiivillä 2003/87/EY; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/101/EY (5) sallitaan tiettyjen yhteistoteutuksesta ja puhtaan kehityksen mekanismista saatujen hyvitysten käyttö, ja lisäksi siinä vahvistetaan yhdenmukaistetut rajoitukset ydinvoima-, maankäyttö- ja metsätaloushankkeista peräisin olevien kansainvälisten hyvitysten käytölle ja säädetään, että jäsenvaltiot voivat antaa toiminnanharjoittajien käyttää tiettyjä määriä muuntyyppisiä kansainvälisiä hyvityksiä. Direktiivissä 2003/87/EY säädetään, että on annettava yhdenmukaistettuja täytäntöönpanosäännöksiä, joita sovelletaan kansainvälisten hyvitysten käyttöä koskeviin rajoituksiin.
(7)
Olisi rajoitettava sellaisten kansainvälisten hyvitysten käyttöä, jotka ovat peräisin hankkeista, joissa käytetään trifluorimetaania (HFC-23) ja adipiinihapon tuotannosta aiheutuvaa typpioksidia (N2O), jäljempänä ’teollisuuskaasuhankkeet’. Tämä on linjassa Eurooppa-neuvoston lokakuussa 2009 antamien päätelmien kanssa, joissa kehitysmaita, erityisesti edistyneempiä niistä, kehotetaan toteuttamaan asianmukaisia rajoittamistoimia. Suurin osa teollisuuskaasuhankkeista toteutetaan edistyneissä kehitysmaissa, joilla on riittävät valmiudet rahoittaa näitä edullisia vähennyksiä itse, ja näistä hankkeista saatujen aiempien tulojen pitäisi olla vähennysten rahoittamisen kannalta riittävät. Teollisuuskaasuhankkeista saatujen hyvitysten käyttöä koskevien rajoitusten käyttöönoton - erityisesti, jos asiasta annetaan myös kansainvälisiä päätöksiä - odotetaan osaltaan edistävän Kioton pöytäkirjan mukaisten mekanismien etujen maantieteellisesti tasaisempaa jakautumista.
(8)
Teollisuuskaasuhankkeisiin liittyy ympäristökysymyksiä. HFC-23:n hävittämisestä saatavat poikkeuksellisen suuret voitot edesauttavat klooridifluorimetaanin (HCFC-22), joka on voimakkaasti otsonikerrosta heikentävä aine ja kasvihuonekaasujen aine, tuotantoa ja käyttöä rekisteröidyissä laitoksissa hanketoimintamenetelmän mukaisella enimmäistasolla. Tästä syystä HCFC-22:n tuotanto saattaa olla suurempi kuin se olisi ollut ilman hanketoimintaa. Tämä seikka taas horjuttaa otsonikerrosta heikentävistä aineista tehtyyn Montrealin pöytäkirjaan (6) vuonna 2007 tehtyä HCFC-yhdisteiden tuotantoa ja kulutusta koskevaa mukautusta, jolla pyritään vauhdittamaan HCFC-22:n asteittaista poistamista muusta kuin raaka-ainekäytöstä. Se on epäjohdonmukainen myös siksi, että jäsenvaltiot rahoittavat HCFC-22:n tuotannon asteittaista lopettamista maksamalla tätä varten osuuksia Montrealin pöytäkirjan monenväliseen rahastoon. Nämä suuret voitot vääristävät taloudellisia kannustimia ja kilpailua ja johtavat siihen, että tuotanto siirtyy unioniin sijoittautuneilta adipiinihapon tuottajilta rekisteröityneille tuottajille kolmansiin maihin. Se, että Kioton mekanismeihin osallistuvia adipiinihapon tuottajia kohdellaan paljon suotuisammin kuin niitä, jotka osallistuvat unionin järjestelmään vuodesta 2013 alkaen, lisää riskiä samankaltaisesta tuotannon siirtymisestä ja johtaa koko maailman päästöjen nettokasvuun. Taloudellisten kannustimien ja kilpailun vääristymisen vähentämiseksi ja kasvihuonekaasupäästöjen vuodon välttämiseksi on perusteltua rajoittaa näiden kansainvälisten hyvitysten käyttöä.
(9)
Teollisuuskaasuhankkeista saadut kansainväliset hyvitykset eivät osaltaan edistä teknologiansiirtoa tai välttämätöntä kehitysmaiden energiajärjestelmien muuntamista pitkällä aikavälillä. Teollisuuskaasujen vähentäminen yhteistoteutuksen tai puhtaan kehityksen mekanismin avulla ei ole kaikkein tehokkain keino vähentää koko maailman päästöjä, koska hankkeiden kehittäjien saamia suuria voittoja ei käytetä päästöjen vähentämiseen.
(10)
Tiettyjen hyvitysten käyttöä koskevien täysimääräisten rajoitusten soveltamisesta säädetään direktiivin 2003/87/EY 11 a artiklan 9 kohdassa. On aiheellista soveltaa tällaisia rajoituksia teollisuuskaasuhankkeisiin. Käytön täysimääräinen rajoittaminen on paras keino välttää sellaiset ei-toivotut vaikutukset, joita hyvityksillä on kilpailuun ja ympäristöön, parantaa koko maailman päästövähennysten kustannustehokkuutta sekä edistää vähähiilisiä investointeja ja lisätä siten hiilimarkkinoiden ympäristötehokkuutta.
(11)
Tässä asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä olisi direktiivin 2003/87/EY 11 a artiklan 9 kohdan mukaan sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2013 alkaen, mikä kyseisen artiklan mukaan tarkoittaa yli kuutta kuukautta ja alle kolmea vuotta direktiivin antamispäivästä. Nämä toimenpiteet eivät vaikuta sellaisten teollisuuskaasuhankkeista saatujen hyvitysten käyttöön, jotka on tarkoitettu tavoitteiden täyttämiseen vuonna 2012.
(12)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat ilmastonmuutoskomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kielletään 1 päivästä tammikuuta 2013 alkaen direktiivin 2003/87/EY 11 a artiklan soveltamiseksi sellaisten kansainvälisten hyvitysten käyttö, jotka ovat peräisin hankkeista, joissa hajotetaan trifluorimetaania (HFC-23) ja adipiinihapon tuotannosta aiheutuvaa typpioksiduulia (N2O); tätä kieltoa ei kuitenkaan sovelleta sellaisten hyvitysten käyttöön, jotka on saatu tämäntyyppisistä jo olemassa olevista hankkeista päästövähennyksiä varten ennen vuotta 2013, jotka koskevat päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten vuonna 2012 aiheuttamia päästöjä ja joita saa käyttää 30 päivään huhtikuuta 2013 saakka.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 7 päivänä kesäkuuta 2011.