РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1191/2010 НА КОМИСИЯТА
от 16 декември 2010 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1794/2006 за установяване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 550/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за осигуряването на аеронавигационно обслужване в единното европейско небе (Регламент за осигуряване на обслужване) (1), и по-специално член 15, параграф 4от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 549/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за определяне на рамката за създаването на Единно европейско небе (Рамков регламент), и по-специално член 5, параграф 3от него (2).
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 1794/2006 на Комисията (3) установява необходимите мерки за развиване на схема за таксуване на аеронавигационното обслужване, която е съвместима със Системата за пътни такси на Евроконтрол. Разработването на обща схема за събиране на такси за аеронавигационно обслужване, предоставяно по време на всички фази на полета, е от изключително значение за осъществяването на единното европейско небе. Схемата следва да доведе до по-голяма прозрачност по отношение на определянето, налагането и събирането на такси от ползвателите на въздушното пространство, както и до икономическа ефективност при предоставяне на аеронавигационно обслужване. Тя също така следва да спомага за ефективността на полетите при запазване на оптимално ниво на безопасност и да стимулира предоставянето на интегрирано обслужване.
(2)
С цел да се осигури подобряване на икономическата ефективност при аеронавигационното обслужване, схемата за събиране на такси следва да насърчи повишаването на икономическата и на оперативната ефективност в съответствие с Европейския генерален план за управление на въздушното движение и в негова подкрепа.
(3)
Необходимо е да се актуализира Регламент (ЕО) № 1794/2006 с цел да се преведат финансовите последици от схемата за ефективност в схемата за таксуване, особено по отношение на механизмите за поделяне на риска, свързан с въздушното движение и риска, свързан с разходите, както и на системите за материално стимулиране, посочени в Регламент на (ЕС) № 691/2010 на Комисията за определяне на схема за ефективност на аеронавигационното обслужване и мрежовите функции и за изменение на Регламент (ЕО) № 2096/2005 за определяне на общи изисквания при доставянето на аеронавигационни услуги (4). Регламент (ЕО) № 1794/2006 следва съответно да се измени.
(4)
Следва да се предвидят подходящи разпоредби, за да се осигури плавен преход към актуализираната схема за таксуване.
(5)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета за единното небе,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Изменения към Регламент (ЕС) № 1794/2006
Регламент (ЕО) № 1794/2006 се изменя, както следва:
1)
Член 1 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Настоящият регламент определя необходимите мерки за разработване на обща схема за събиране на такси за аеронавигационно обслужване, която е съвместима със Системата за пътни такси на Евроконтрол.“
б)
параграфи 5 и 6 се заменят със следното:
„5. При спазване на член 1, параграф 3, трето изречение от Регламент (ЕС) № 691/2010 на Комисията (5), държавите-членки могат да решат да не прилагат настоящия регламент по отношение на аеронавигационното обслужване, предоставяно на летища с по-малко от 50 000 движения на търговски въздушен транспорт годишно, независимо от максималната излетна маса и броя на пътническите места. Държавите-членки информират Комисията за това решение.
Комисията публикува периодично актуализиран списък на летищата, за които държавите-членки са решили да не прилагат към аеронавигационните услуги настоящия регламент.
6. По отношение на аеронавигационно обслужване, предоставено на летища с по-малко от 150 000 движения на търговския въздушен транспорт годишно, независимо от максималната излетна маса и броя на пътническите места, преди всеки референтен период, посочен в член 11, параграф 3, буква г) от Регламент (ЕО) № 549/2004, държавите-членки могат да решат да не:
а)
изчисляват установените разходи, съгласно член 6 от настоящия регламент;
б)
изчисляват таксите за използване на летищата, както е посочено в член 11 от настоящия регламент
в)
определят таксови единици за обслужване в зоната на летищата, както е посочено в член 13 от настоящия регламент.
Първата алинея се прилага без да се засяга прилагането на принципите, посочени в членове 14 и 15 от Регламент (ЕО) № 550/2004, при спазване на член 1, параграф 3, трето изречение от Регламент (ЕС) № 691/2010.
Държавите-членки, които решат да не прилагат разпоредбите, изброени в първия параграф, извършват подробна оценка на степента, до която условията, определени в приложение I към настоящия регламент са изпълнени. Тази оценка включва консултиране с представители на ползватели на въздушното пространство.
Посочените държави-членки представят на Комисията подробен доклад относно оценката, посочена в третата алинея. Този доклад се основава на доказателствен материал, включва резултата от консултацията с ползвателите, и дава пълна обосновка на заключенията на държавата-членка.
След консултация със съответната държава-членка Комисията може да определи, че условията, посочени в приложение I към настоящия регламент не са изпълнени, и може, най-късно два месеца след получаване на доклада да изиска от държавата-членка да направи наново оценката при преразгледани условия.
Когато Комисията направи такова определение, тя точно посочва коя(и) част(и) на оценката трябва да бъде(ат) преразгледана(и), и дава обосновка за искането си.
В случай, че Комисията е поискала преразглеждане на оценката, съответната държава-членка предава доклад по заключенията от преразгледаната оценка най-късно два месеца след получаване на искането на Комисията.
Окончателният доклад се обявява публично и е в сила в продължение на референтния период.
2)
В Член 2 се добавят следните букви:
„з)
„установени разходи“ са разходите, предварително определени от държавите-членки, както е посочено в член 15, параграф 2, буква a) от Регламент (ЕО) № 550/2004;
и)
„референтен период“ е референтният период на схемата за ефективност, предвиден в член 11, параграф 3, буква г) от Регламент (ЕО) № 549/2004;
й)
„движения на търговския въздушен транспорт“ е сборът на излитанията и кацанията на търговския въздушен транспорт, изчислен като средна стойност за трите години, предшестващи приемането на плановете за ефективност, посочени в член 12 от Регламент (ЕС) № 691/2010;
к)
„други приходи“ са приходи, получени от публични органи, или приходи от търговски дейности, и/или по отношение на таксовите единици за обслужване в зоната на летищата - също и приходи, получени по силата на договори или споразумения между доставчици на аеронавигационно обслужване и летищни оператори, от които доставчиците на аеронавигационно обслужване се възползват по отношение на намаляване на размера на таксовите единици.“.
3)
В член 3 параграфи 1, 2 и 3 се заменят със следното:
„1. Схемата за събиране на такси се ръководи от принципите, определени в член 15 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
2. Установените разходи за аеронавигационно обслужване при прелитане се финансират посредством пътни такси при прелитане, налагани на ползвателите на аеронавигационно обслужване в съответствие с разпоредбите на глава III, и/или други приходи.
3. Установените разходи за аеронавигационно обслужване в зоната на летищата се финансират посредством такси за използване на летищата, налагани на ползвателите на аеронавигационно обслужване, в съответствие с разпоредбите на глава III, и/или други приходи. Те могат да включват кръстосани субсидии, отпуснати в съответствие със законодателството на Съюза.“.
4)
В член 4 параграфи 3 и 4 се заменят със следното:
„3. Зоната за събиране на пътни такси при прелитане се простира от земята до, включително, горното въздушно пространство. Държавите-членки могат да определят конкретна зона за комплексна летищна зона в зоната за събиране на такси.
4. Ако зоните за събиране на такси се простират през въздушното пространство на повече от една държава-членка, например вследствие на създаването на обща зона за събиране на такси в рамките на един функционален блок въздушно пространство, въпросните държави-членки осигуряват в максимално възможната степен съгласуваност и еднообразие в прилагането на настоящия регламент за съответното въздушно пространство.
Когато не е възможно еднакво прилагане на настоящия регламент към съответното въздушно пространство, държавите-членки информират ползвателите за разликите в прилагането на настоящия регламент по прозрачен начин и информират Комисията и Евроконтрол за тези разлики.“.
5)
В член 5 параграфи 2 и 3 се заменят със следното:
„2. Държавите-членки могат да определят следните разходи като установени разходи, съгласно член 15, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 550/2004, когато те са направени в резултат от предоставянето на аеронавигационно обслужване:
а)
разходи, направени от съответните национални органи;
б)
разходи, направени от квалифицираните организации, както е посочено в член 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004;
в)
разходи, произлизащи от международни споразумения.
3. В съответствие с член 15а, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 550/2004, без да се засягат други източници на финансиране и в съответствие със законодателството на Съюза, част от приходите, получени от таксите може да се използват за осигуряване на финансиране за общи проекти, свързани с мрежови функции, които са от особено значение за подобряване на цялостната ефективност на управлението на въздушното движение и аеронавигационното обслужване в Европа. В такива случаи държавите-членки осигуряват да са налице практики на подробно и прозрачно счетоводно отчитане, за да бъде гарантирано, че на ползвателите на въздушното пространство не се налагат дублиращи се такси. Ясно се посочват тези установени разходи, които финансират общия проект в съответствие с приложение II.“.
6)
Член 6 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Установените разходи и действителните разходи включват разходите за допустими услуги, съоръжения и дейности, посочени в член 5 от настоящия регламент и са определени съгласно счетоводните изисквания, посочени в член 12 от Регламент (ЕО) № 550/2004.
Еднократните ефекти в резултат от въвеждането на Международните счетоводни стандарти могат да се разпределят за период не по-дълъг от 15 години.
Без да се засягат членове 16 и 18 от Регламент (ЕС) № 691/2010, установените разходи се определят преди началото на всеки референтен период като част от плановете за ефективност, посочени в член 11 от Регламент (ЕО) № 549/2004 и член 10, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕС) № 691/2010, за всяка календарна година от референтния период, в реално и номинално изражение. Таксовите единици се изчисляват въз основа на разходите в номинално изражение. За всяка година от референтния период разликата между установените разходи в номинално изражение преди референтния период и установените разходи, актуализирани въз основа на реалната инфлация, регистрирана от Комисията (Евростат) за годината, се пренася най-късно в година n+2.
Установените разходи и действителните разходи се определят в национална валута. При създаване на обща зона за събиране на такси в рамките на един функционален блок въздушно пространство съответните държави-членки осигуряват преобразуване на националните разходи в евро или в националната валута на една от въпросните държави-членки с оглед осигуряване на прозрачно изчисляване на единната таксова единица в прилагане на член 13, параграф 1, алинея първа от настоящия регламент. Тези държави-членки информират Комисията и Евроконтрол за това.“.
б)
Параграф 2 се изменя както следва:
i)
Втората алинея се заменя със следното:
„Разходите за персонала включват брутни възнаграждения, плащания на извънреден труд, вноски за сметка на работодателя в схемите за социално осигуряване, както и разходи за пенсии и други допълнителни възнаграждения. Разходите за пенсии може да се изчисляват въз основа на консервативни предположения, съгласно управлението на схемата или съответното национално законодателство. Тези предположения са посочени в националния план за ефективност.“.
ii)
Четвъртата и петата алинеи се заменят със следното:
„Амортизационните разходи са свързани с общите дълготрайни материални активи в експлоатация за целите на аеронавигационното обслужване. Дълготрайните материални активи се амортизират в съответствие с техния очакван полезен живот, като се използва линейният метод, приложен към стойността на активите, които се амортизират. За изчисляването на амортизацията може да се приложи счетоводно отчитане на базата на историческата цена или счетоводно отчитане на принципа на текущата стойност. Методът остава постоянен за срока на амортизацията и е в съответствие с приложения метод за изчисляване на цената на капитала. Когато се прилага счетоводно отчитане на принципа на текущата стойност, се предоставя също еквивалентна информация за счетоводното отчитане на базата на историческата цена с цел сравняване и оценка.
Цената на капитала е равна на произведението на:
а)
сумата на средната нетна балансова стойност на дълготрайните материални активи и евентуалните корекции в общите активи, определени от националния надзорен орган, използвани от доставчика на аеронавигационното обслужване в експлоатация или в строеж, и на средната стойност на нетните текущи активи, без лихвоносните сметки, които се изискват за предоставянето на аеронавигационно обслужване; и
б)
претеглената средна стойност на лихвения процент по дълговите ценни книжа и на рентабилността на собствения капитал. За доставчиците на аеронавигационно обслужване, които не разполагат със собствен капитал, претеглената средна стойност се изчислява въз основа на възвращаемостта, приложена към разликата между общите активи, както е посочено в буква а), и дълговите ценни книжа.
Извънредните позиции се състоят от еднократни разходи във връзка с предоставянето на аеронавигационно обслужване, които са направени през същата година.
Всяка корекция извън разпоредбите на Международните счетоводни стандарти се посочва в националния план за ефективност, който се разглежда от Комисията, и в допълнителната информация, която се предоставя в съответствие с приложение II.“.
в)
В параграф 3 първата алинея се заменя със следното:
„За целите на параграф 2, пета алинея тегловните коефициенти се базират на съотношението на финансирането чрез дълг или собствен капитал. Лихвеният процент по дълговите ценни книжа е равен на средния лихвен процент по дълговите ценни книжа, емитирани от доставчика на аеронавигационно обслужване. Рентабилността на собствения капитал се основава на действителния финансов риск, поет от доставчика на аеронавигационно обслужване.“.
7)
В член 7, параграф 2 се добавя следната алинея:
„За целите на първата алинея, буква б), преди началото на всеки референтен период и за всяко летище държавите-членки определят критериите за разпределяне на разходите между аеронавигационното обслужване в зоната на летищата и аеронавигационното обслужване при прелитане и информират за това Комисията.“.
8)
Член 8 се заменя със следното:
„Член 8
Прозрачност на разходите и на механизма на събиране на такси
1. Най-късно шест месеца преди началото на референтния период държавите-членки, подпомагани от своите доставчици на аеронавигационно обслужване, предлагат на представители на ползвателите на въздушното пространство подробна консултация относно установените разходи, планираните инвестиции, прогнозите за обслужените единици, политиката на събиране на таксите и съответните таксови единици. Държавите-членки представят по прозрачен начин своите разходи на национално равнище или в рамките на функционалните блокове въздушно пространство, които са доказани в съответствие с член 5, и своите таксови единици, на представители на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията и, когато е приложимо, на Евроконтрол.
По време на референтния период държавите-членки ежегодно предлагат консултация на представители на ползвателите на въздушното пространство относно евентуални отклонения от прогнозите, и по-специално по отношение на:
a)
съпоставяне на реалния обем на въздушното движение и разходите спрямо прогнозите за обема на въздушно движение и установените разходи;
б)
прилагането на механизма за поделяне на риска, предвиден в член 11а;
в)
системите за материално стимулиране, предвидени в член 12.
Консултацията може да се организира на регионален принцип. Представителите на ползвателите на въздушното пространство имат право да поискат повече консултации. Системно се организират и консултации с ползвателите след активиране на даден механизъм за предупреждение, водещ до преразглеждане на таксовата единица.
2. Информацията, посочена в параграф 1, се основава на отчетните таблици и подробните правила, предвидени в приложения II и VI, или в приложение III в случаите, когато държава-членка, на национално равнище или на равнище функционален блок въздушно пространство, е взела решение да не се изчисляват установените разходи или таксите за използване на летищата или да не се определят таксови единици за обслужване в зоната на летищата в съответствие с член 1, параграф 6. Съответната документация се предоставя на представителите на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията, на Евроконтрол и на националните надзорни органи три седмици преди консултативната среща. За консултацията, посочена в параграф 1, втора алинея, съответната документация се предоставя на представителите на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията, на Евроконтрол и на националните надзорни органи ежегодно, не по-късно от 1 ноември.“.
9)
Член 9 се изменя, както следва:
а)
в параграф 1 буква в) се заменя със следното:
„в)
полети, извършени изключително за транспортиране на официална мисия на властващ монарх и най-близките членове на неговото семейство, държавни глави, правителствени ръководители и министри; във всички случаи това освобождаване трябва да бъде доказано с подходящ индикатор на статуса или забележка в полетния план;“.
б)
параграф 4 се изменя както следва:
i)
първата алинея се заличава;
ii)
във втората алинея уводната фраза се заменя със следното:
„Разходите, направени за освободените от заплащане на такси полети, са съставени от:“.
10)
Членове 10 и 11 се заменят със следното:
„Член 10
Изчисляване на пътни такси при прелитане
1. Без да се засяга възможността съгласно член 3, параграф 2 относно финансиране на аеронавигационното обслужване при прелитане посредством други приходи, пътната такса за аеронавигационно обслужване при прелитане за конкретен полет в конкретна зона за събиране на такси обслужване при прелитане е равна на произведението на таксовата единица, определена за въпросната зона за събиране на такси за аеронавигационно обслужване могат, и броя на маршрутните единици за услугата при прелитане за дадения полет.
2. Таксовата единица и обслужените единици при прелитане се изчисляват в съответствие с приложение IV.
Член 11
Изчисляване на такса за използване на летищата
1. Без да се засяга възможността съгласно член 3, параграф 3 за финансиране на аеронавигационното обслужване в зоната на летищата посредством други приходи, таксата за използване на летищата за конкретен полет в конкретна зона за събиране на такси за използване на летищата е равна на произведението на таксовата единица, определена за въпросната зона за събиране на такси за използване на летищата, и пътната такса за обслужване в зоната на летищата за дадения полет. За целите на събиране на таксите, подходът и кацането се таксуват като еднократно ползване. За измерителна единица се приема или кацането, или излитането.
2. Таксовата единица и пътната такса за обслужване в зоната на летищата се изчисляват в съответствие с приложение V.“.
11)
Вмъква се следният член 11а:
„Член 11а
Поделяне на риска
1. Настоящият член установява механизмите за поделяне на риска, свързан с въздушното движение и риска, свързан с разходите. Той се прилага съгласно принципите, посочени в член 11 от Регламент (ЕС) № 691/2010.
2. Следните разходи не подлежат на поделяне на риска, свързан с въздушното движение и се възстановяват независимо от развитието на въздушното движение:
а)
установените разходи, определени в прилагане на член 5, параграф 2, с изключение на споразуменията за трансгранично предоставяне на аеронавигационно обслужване;
б)
установените разходи на доставчиците на метеорологично обслужване;
в)
разрешеното прехвърляне от предишна година или референтен период и бонусите или санкциите в резултат от системи за материално стимулиране;
г)
свръхвъзстановяванията или недостатъчните възстановявания в резултат на колебания във въздушното движение се възстановяват най-късно в година n+2.
Освен това, държавите-членки могат да освободят от поделяне на риска, свързан с въздушното движение, установените разходи на доставчици на аеронавигационно обслужване, които са получили разрешение да предоставят аеронавигационно обслужване без сертифициране, в съответствие с член 7, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 550/2004;
3. Когато през дадена година действителният брой на обслужените единици не е по-висок или по-нисък с повече от 2 % от прогнозната стойност, представена в началото на референтния период, допълнителният приход или загуба на приход на доставчика на аеронавигационно обслужване по отношение на установените разходи не се прехвърля;
4. Когато през дадена година n действителният брой обслужени единици е по-висок с над 2 % от прогнозната стойност, представена в началото на референтния период, поне 70 % от допълнителния приход, получен от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване от разликата между действителния и прогнозния брой обслужени единици по отношение на установените разходи, която е над 2 %, се връща на ползвателите на въздушното пространство най-късно в година n+2;
Когато през дадена година n действителният брой обслужени единици е по-малък с над 2 % от прогнозната стойност, представена в началото на референтния период, максимум 70 % от загубата на приходи, понесена от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване от разликата между действителния и прогнозния брой обслужени единици по отношение на установените разходи, която е над 2 %, се поема от ползвателите на въздушното пространство като правило най-късно в година n+2. Държавите-членки обаче могат да решат да разпределят подобна прехвърлена загуба на приходи в рамките на няколко години, за да запазят стабилността на таксовата единица;
5. Разпределението на риска, свързан с въздушното движение, както е посочено в параграф 4, е заложено в националния план за ефективност или в плана за ефективност на равнище функционален блок въздушно пространство за целия референтен период, следващ консултацията, посочена в член 8.
6. Когато през дадена година n действителният брой обслужени единици е по-нисък от 90 % от прогнозната стойност, представена в началото на референтния период, пълният размер на загубата на приходи, понесена от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване, над 10-те процента разлика между действителния и прогнозния брой обслужени единици по отношение на установените разходи, се поема от ползвателите на въздушното пространство като правило най-късно в година n+2. Държавите-членки обаче могат да решат да разпределят подобна прехвърлена загуба на приходи в рамките на няколко години, за да запазят стабилността на таксовата единица;
Когато през дадена година n действителният брой обслужени единици превишава 110 % от прогнозната стойност, представена в началото на референтния период, пълният размер на допълнителния приход, получен от съответните доставчици на аеронавигационно обслужване, над 10-те процента разлика между действителния и прогнозния брой обслужени единици по отношение на установените разходи, се връща на ползвателите на въздушното пространство в година n+2;
7. Доставчиците на аеронавигационно обслужване, които не разполагат със собствен капитал или чийто собствен капитал не превишава 5 % от общите пасиви към 31 декември 2011 г., може да бъдат освободени от поделянето на риска, свързан с въздушното движение, по време на първия референтен период, за да могат да постигнат по-нисък дял на финансирането с дълг. Доставчиците на аеронавигационно обслужване, освободени от поделяне на риска, свързан с въздушното движение са посочени в плана за ефективност, който се разглежда от Комисията, както и в допълнителната информация, която се предоставя в съответствие с приложение II. Държавите-членки описват и обосновават мерките, планирани за постигане на по-нисък дял на финансирането с дълг, и съответния график.
8. Следните принципи се прилагат за поделяне на риска, свързан с разходите:
а)
когато в продължение на целия референтен период действителните разходи са по-ниски от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се задържа от съответния доставчик на аеронавигационно обслужване, държава-членка или квалифицирана организация;
б)
когато в продължение на целия референтен период действителните разходи са по-високи от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се поема от съответния доставчик на аеронавигационно обслужване, държава-членка или квалифицирана организация, без да се засяга активирането на механизма за предупреждение в прилагане на член 18 от Регламент (ЕС) № 691/2010;
в)
букви а) и б) може да не се прилагат по отношение на разликата между действителните и установените разходи, за които може да се счита, че са извън контрола на доставчиците на аеронавигационно обслужване, на държавите-членки и на квалифицираните организации, дължаща се на:
i)
непредвидени промени, наложени по силата на националните разпоредби и счетоводната нормативна уредба в пенсионната област;
ii)
непредвидени промени, дължащи се на националното законодателство в областта на данъчното облагане;
iii)
непредвидени и нови елементи на разходите, невключени в националния план за ефективност, но изисквани по силата на законови задължения;
iv)
непредвидени промени в разходите или приходите, произтичащи от международни споразумения;
v)
съществени промени в лихвените проценти по заеми.
Без да се засяга член 6, параграф 1, трета алинея, въз основа на списъка, посочен в точки i) и v) от първата алинея, националният надзорен орган предварително съставя списък на неподдаващите се на контрол фактори, оказващи въздействие върху разходите, като този списък представлява част от плана за ефективност.
Когато в продължение на целия референтен период действителните разходи са по-ниски от установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се връща на ползвателите на въздушното пространство посредством прехвърляне в следващия референтен период.
Когато в продължение на целия референтен период действителните разходи надвишават установените разходи, определени в началото на референтния период, разликата се прехвърля върху ползвателите на въздушното пространство посредством прехвърляне в следващия референтен период. За тази цел съответният национален надзорен орган дава своето изрично съгласие за прехвърлянето, след като се е уверил, че:
i)
отклонението на действителните от установените разходи всъщност се дължи на фактори, които са извън контрола на съответния доставчик на аеронавигационно обслужване, на държавата-членка или на квалифицираната организация;
ii)
отклонението в разходите, които следва да бъдат прехвърлени върху ползвателите, е конкретно определено и категоризирано
Прехвърленият обем се обосновава със съответните фактори и се описва в допълнителната информация, която се предоставя в съответствие с приложение VI.“.
12)
В член 12 параграфи 1, 2 и 3 заменят със следното:
„1. Държавите-членки, на национално равнище или на равнище функционален блок въздушно пространство, могат да създават или одобряват подходящи системи за материално стимулиране, приложени на недискриминационна и прозрачна основа, за да подкрепят подобренията в предоставянето на аеронавигационно обслужване или намаляването на въздействието на авиацията върху околната среда, които водят до различно изчисляване на таксите съгласно параграфи 2 и 3. Тези стимули могат да се прилагат за доставчици на аеронавигационно обслужване или ползватели на въздушното пространство.
2. В съответствие с член 11 от Регламент (ЕС) № 691/2010, държавите-членки, на национално равнище или на равнище функционален блок въздушно пространство, могат да приемат финансови стимули за постигане на целите по отношение на ефективността от техните доставчици на аеронавигационно обслужване. Таксовата единица може да се коригира с оглед предоставяне на бонус или налагане на санкция в съответствие с действителните постижения на доставчика на аеронавигационно обслужване, съпоставени със съответната цел. Към подобни бонуси или санкции се прибягва само когато вариациите в ефективността оказват значително въздействие върху ползвателите. Приложимите нива на бонусите и санкциите трябва да са съизмерими с целите, които трябва да бъдат постигнати, и с постигнатата ефективност. Нивата на вариациите в ефективността, както и приложимите нива на бонуси и санкции се определят след предложението за консултация, посочена в член 8, и са заложени в националния план за ефективност или в плана за ефективност на равнище функционален блок въздушно пространство.
3. Когато държава-членка реши да прилага система за материално стимулиране по отношение на ползвателите на аеронавигационно обслужване, след предложението за консултация, посочена в член 8, тя модулира таксите, натрупани от тях, за да отрази усилията, положени от тези ползватели, по-специално да:
а)
оптимизират използването на аеронавигационното обслужване;
б)
намалят въздействието на авиацията върху околната среда;
в)
намалят общите разходи за аеронавигационното обслужване и да увеличат своята ефективност, по-специално чрез намаляване или модулиране на таксите съобразно използваното бордово оборудване, което увеличава капацитета, или за компенсиране на неудобството при избор на по-малко претоварени маршрути;
г)
ускоряване на разгръщането на функциите за УВД на SESAR.“.
13)
Член 13 се изменя, както следва:
а)
Параграфи 1 и 2 се заменят със следното:
„1. Държавите-членки осигуряват таксовите единици да бъдат определени годишно за всяка зона за събиране на такси.
Таксовите единици се определят в национална валута. Когато държавите-членки, които са част от един функционален блок въздушно пространство решат да създадат обща зона за събиране на такси с единна таксова единица, тази таксова единица се определя в евро или в националната валута на една от обхванатите държави-членки. Съответните държави-членки информират Комисията и Евроконтрол за приложимата валута.
2. Съгласно член 11, параграф 4, буква д) от Регламент (ЕО) № 549/2004 и член 18 от Регламент (ЕС) № 691/2010, таксовата единица може да бъде изменена през годината, в случай на активиране на даден механизъм за предупреждение.“.
б)
Следният параграф 4 се добавя:
„4. За първата година от референтния период, таксовите единици се изчисляват въз основа на плана за ефективност, представен от съответната държава-членка или функционален блок въздушно пространство към 1 ноември на годината, предхождаща референтния период. Ако плановете за ефективност са приети след 1 ноември на годината, предхождаща началото на референтния период, таксовите единици се преизчисляват при необходимост въз основа на окончателно приетия план или приложимите корективни мерки.“.
14)
В член 14 параграф 1 се заменя със следното:
„1. Държавите-членки могат да събират такси чрез единична такса на полет. Ако таксите се фактурират и събират на регионален принцип, валутата, в която се издава фактурата, може да бъде евро, а към съответната таксова единица може да бъде добавена административна таксова единица за покриване на разходите по фактуриране и събиране на таксите.“.
15)
Член 15 се заличава.
16)
В член 17 уводния параграф от първа алинея се заменя със следното:
„Доставчиците на аеронавигационно обслужване улесняват инспекциите и проучванията на националния надзорен орган или на квалифицирани организации, действащи от името на последния, включително посещения на място. Упълномощените лица имат право да:“
17)
Вмъква се следният член 17а:
„Член 17а
Преразглеждане
Преразглеждането на схемата за ефективност от страна на Комисията, както е посочено в член 24 от Регламент (ЕС) № 691/2010, включва механизма за поделяне на риска, предвиден в член 11а от настоящия регламент, системите за материално стимулиране, създадени съгласно член 12 от настоящия регламент, както и тяхното въздействие и ефикасност за постигане на поставените цели във връзка с ефективността.“.
18)
Приложения I до VI се изменят съгласно приложението към настоящия регламент.
Член 2
Преходни разпоредби
Държавите-членки, които са имали национални разпоредби преди 8 юли 2010 г., определящи намаляване на таксовата единица, което превишава целите, определени за целия Европейски съюз с Регламент (ЕС) № 691/2010, могат да освободят своите доставчици на аеронавигационно обслужване от прилагането на член 11а, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1794/2006. Това освобождаване се прилага за периода, през който националните разпоредби предвиждат намаляване на таксовата единица, но за срок не по-дълъг от края на първия референтен период през 2014 г. Държавите-членки информират Комисията и Евроконтрол за тези освобождавания.
Държавите-членки могат да решат да не прилагат разпоредбите на Регламент (ЕС) № 1794/2006, както е изменен с настоящия регламент по отношение на таксите за използване на летищата до 31 декември 2014 г. Те уведомяват Комисията за това. Когато държавите-членки освобождават таксите за използване на летищата от приложението на разпоредбите на настоящия регламент, пълният размер на разходите по предоставяне на аеронавигационно обслужване в зоната на летищата може да бъде възстановен до 31 декември 2014 г.
Член 3
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той започва да се прилага от 2012 г. по отношение на разходите за аеронавигационно обслужване, таксите и таксовите единици.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 16 декември 2010 година.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 1191/2010,
annettu 16 päivänä joulukuuta 2010,
lennonvarmistuspalvelujen yhteisestä maksujärjestelmästä annetun asetuksen (EY) N:o 1794/2006 muuttamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta yhtenäisessä eurooppalaisessa ilmatilassa (palveluntarjonta-asetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 550/2004 (1) ja erityisesti sen 15 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamisen puitteista (puiteasetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 549/2004 (2) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Komission asetuksessa (EY) N:o 1794/2006 (3) säädetään toimenpiteistä, jotka ovat tarpeen Eurocontrolin reittimaksujärjestelmän kanssa johdonmukaisen lennonvarmistuspalvelujen maksujärjestelmän kehittämiseksi. Yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamiseksi on erittäin tärkeää perustaa yhteinen maksujärjestelmä kaikissa lennon vaiheissa tarjottaville lennonvarmistuspalveluille. Järjestelmällä olisi lisättävä avoimuutta ilmatilan käyttäjiltä perittävien maksujen määrittämisessä, määräämisessä ja perimisessä sekä parannettava kustannustehokkuutta lennonvarmistuspalveluja tarjottaessa. Sillä olisi myös kannustettava tehostamaan lentotoimintaa siten, että samalla säilytetään optimaalinen turvallisuuden taso ja tuetaan kokonaisvaltaista palvelujen tarjoamista.
(2)
Lennonvarmistuspalvelujen kustannustehokkuuden lisäämiseen tähtäävän yleisen tavoitteen varmistamiseksi maksujärjestelmällä olisi edistettävä kustannus- ja toimintatehokkuutta eurooppalaisen ilmaliikenteen hallinnan yleissuunnitelman mukaisesti ja sen toteuttamista tukien.
(3)
Asetus (EY) N:o 1794/2006 on tarpeen saattaa ajan tasalle suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän taloudellisten seuraamusten sisällyttämiseksi maksujärjestelmään, erityisesti kustannusten ja liikenteen riskinjakomekanismin sekä lennonvarmistuspalvelujen ja verkkotoimintojen suorituskyvyn kehittämisjärjestelmästä ja lennonvarmistuspalvelujen tarjoamista koskevista yhteisistä vaatimuksista annetun asetuksen (EY) N:o 2096/2005 muuttamisesta 29 päivänä 2010 annetussa komission asetuksessa (EU) N:o 691/2010 (4) kuvailtujen kannustusjärjestelmien osalta.
(4)
Sujuvan siirtymisen varmistamiseksi ajan tasalle saatettuun maksujärjestelmään, olisi säädettävä aiheellisista säännöksistä.
(5)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat yhtenäisen ilmatilan komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutokset asetukseen (EY) N:o 1794/2006
Muutetaan asetus (EY) N:o 1794/2006 seuraavasti:
1)
Muutetaan 1 artikla seuraavasti:
a)
Korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Tässä asetuksessa säädetään toimenpiteistä, jotka ovat tarpeen Eurocontrolin reittimaksujärjestelmän kanssa johdonmukaisen lennonvarmistuspalvelujen yhteisen maksujärjestelmän kehittämiseksi.”;
b)
Korvataan 5 ja 6 kohta seuraavasti:
”5. Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tätä asetusta sellaisilla lentoasemilla tarjottaviin lennonvarmistuspalveluihin, joilla on alle 50 000 kaupallista ilmaliikennetapahtumaa vuodessa riippumatta suurimmasta sallitusta lentoonlähtömassasta tai matkustajapaikkojen määrästä, jollei komission asetuksen (EU) N:o 691/2010 (5) 1 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen soveltamisesta muuta johdu.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä päätöksestä komissiolle. Komissio julkaisee määräajoin ajantasaisen luettelon niistä lentoasemista, joilla jäsenvaltiot ovat päättäneet olla soveltamatta tätä asetusta lennonvarmistuspalveluihin.
6. Sellaisilla lentoasemilla tarjottavien lennonvarmistuspalvelujen osalta, joilla kaupallisia ilmakuljetustapahtumia on vuosittain alle 150 000 riippumatta suurimmasta sallitusta lentoonlähtömassasta tai matkustajapaikkojen määrästä. Ennen kutakin asetuksen (EY) N:o 549/2004 11 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettua viiteajanjaksoa jäsenvaltiot voivat päättää olla
a)
laskematta määritettyjä kustannuksia tämän asetuksen 6 artiklan mukaisesti;
b)
laskematta tämän asetuksen 11 artiklassa vahvistettuja terminaalimaksuja;
c)
vahvistamatta tämän asetuksen 13 artiklassa tarkoitettuja terminaalipalvelujen yksikköhintoja.
Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 550/2004 14 ja 15 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden noudattamista ensimmäistä alakohtaa sovelletaan, jollei asetuksen (EU) N:o 691/2010 1 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen soveltamisesta muuta johdu.
Jäsenvaltioiden, jotka päättävät olla soveltamatta ensimmäisessä alakohdassa lueteltuja säännöksiä, on laadittava yksityiskohtainen arviointi siitä, missä määrin tämän asetuksen liitteessä I vahvistetut vaatimukset täyttyvät. Kyseiseen arviointiin on sisällyttävä ilmatilan käyttäjien edustajien kuuleminen.
Kyseisten jäsenvaltioiden on toimitettava yksityiskohtainen kertomus kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta arvioinnista komissiolle. Kyseisen kertomuksen on oltava näyttöön perustuva, sisällettävä käyttäjien kuulemisesta saadut tulokset ja annettava kattavat perustelut jäsenvaltion päätelmille.
Komissio voi päättää sen jälkeen, kun asianomaista jäsenvaltiota on kuultu, että tämän asetuksen liitteessä I vahvistettuja vaatimuksia ei ole täytetty, se voi viimeistään kahden kuukauden kuluttua kertomuksen vastaanottamisesta pyytää jäsenvaltiota tekemään uuden arvioinnin tarkistetuissa olosuhteissa.
Kun komissio tekee tällaisen päätöksen, niin se yksilöi, mikä osa / mitkä osat arvioinnista on tarkistettava, ja ilmoittaa pyynnön perusteet.
Kun komissio on pyytänyt tarkistettua arviointia, asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava kyseisen tarkistetun arvioinnin kertomus päätelmineen kahden kuukauden kuluessa komission pyynnön vastaanottamisesta.
Lopullinen kertomus julkistetaan, ja se on voimassa kyseisen viiteajanjakson ajan.
2)
Lisätään 2 artiklaan alakohdat seuraavasti:
”h)
’määritetyillä kustannuksilla’ asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja jäsenvaltion ennalta määrittämiä kustannuksia;
i)
’viiteajanjaksolla’ asetuksen (EY) N:o 549/2004 11 artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädettyä suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän viiteajanjaksoa;
j)
’kaupallisten ilmakuljetusten tapahtumilla’ kaupallisten ilmakuljetusten nousujen ja laskujen yhteismäärää, joka lasketaan keskiarvona asetuksen (EU) N:o 691/2010 12 artiklassa tarkoitettujen suorituskykysuunnitelmien hyväksymistä edeltäviltä kolmelta vuodelta;
k)
’muilla tuloilla’ tuloja, jotka on saatu viranomaisilta tai kaupallisesta toiminnasta, ja/tai terminaalipalvelujen yksikköhintojen osalta lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien ja lentoaseman pitäjien välisistä sopimuksista saatavia tuloja, joista lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat hyötyvät yksikköhintojen tason osalta.”.
3)
Muutetaan 3 artiklan 1, 2 ja 3 kohta seuraavasti:
”1. Maksujärjestelmään sovelletaan asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklassa vahvistettuja yleisiä periaatteita.
2. Lennonaikaisten lennonvarmistuspalvelujen määritetyt kustannukset on rahoitettava lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiltä perittävillä lentoreittimaksuilla III luvun säännösten mukaisesti, ja/tai muilla tuloilla.
3. Terminaalin lennonvarmistuspalvelujen määritetyt kustannukset on rahoitettava lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiltä perittävillä terminaalimaksuilla III luvun säännösten mukaisesti, ja/tai muilla tuloilla. Näihin tuloihin voi sisältyä unionin lainsäädännön mukaisesti myönnettyjä ristikkäistukia.”.
4)
Korvataan 4 artiklan 3 ja 4 kohta seuraavasti:
”3. Lentoreittimaksuvyöhykkeen on ulotuttava maanpinnalta ylimpään ilmatilaan asti. Jäsenvaltiot voivat muodostaa erityisvyöhykkeen monitahoiselle terminaalialueelle maksuvyöhykkeellä.
4. Jos maksuvyöhykkeet ulottuvat useamman kuin yhden jäsenvaltion alueelle esimerkiksi sen vuoksi, että yhdelle toiminnalliselle ilmatilan lohkolle on perustettu yhteinen maksuvyöhyke, asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että tätä asetusta voidaan soveltaa mahdollisimman johdonmukaisesti ja yhtenäisesti kyseisessä ilmatilassa.
Jos tämän asetuksen yhtenäinen soveltaminen kyseiseen ilmatilaan ei ole mahdollista. Jäsenvaltioiden on avoimesti annettava käyttäjille tieto mahdollisista eroista tämän asetuksen soveltamisessa ja ilmoitettava asiasta komissiolle ja Eurocontrolille.”.
5)
Korvataan 5 artiklan 2 ja 3 kohta seuraavasti:
”2. Jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon seuraavat kustannukset määritettyinä kustannuksina asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, kun ne syntyvät lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta:
a)
asianomaisten kansallisten viranomaisten kustannukset;
b)
asetuksen (EY) N:o 550/2004 3 artiklassa tarkoitetuille päteville yksiköille aiheutuneet kustannukset;
c)
kansainvälisistä sopimuksista johtuvat kustannukset.
3. Asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 a artiklan 3 kohdan mukaisesti osalla maksuista saatavilla tuloilla voidaan rahoittaa yhteisiä hankkeita sellaisia verkkoihin liittyviä toimintoja varten, jotka ovat erityisen tärkeitä ilmaliikenteen hallinnan ja lennonvarmistuspalvelujen yleisen suorituskyvyn parantamiseksi Euroopassa, sanotun rajoittamatta muiden rahoituslähteiden käyttöä ja unionin lainsäädännön soveltamista. Näissä tapauksissa jäsenvaltioiden on varmistettava, että on käytettävissä kattavia ja avoimia laskentamenetelmiä, jotta ilmatilan käyttäjiltä ei peritä maksuja kahteen kertaan. Määritetyt kustannukset, joilla rahoitetaan yhteistä hanketta, on esitettävä selkeästi liitteen II mukaisesti.”.
6)
Muutetaan 6 artikla seuraavasti:
a)
Korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Määritettyihin kustannuksiin ja toteutuneisiin kustannuksiin sisältyy tämän asetuksen 5 artiklassa tarkoitettujen palvelujen, laitteiden ja toimintojen kustannuksia, ja ne on vahvistettava asetuksen (EY) N:o 550/2004 12 artiklassa säädetyn kirjanpidon vaatimusten mukaisesti.
Kansainvälisten tilinpäätösstandardien käyttöönoton kertaluonteiset vaikutukset voidaan jakaa enintään 15 vuoden ajalle.
Rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 691/2010 16 ja 18 artiklan soveltamista reaali- ja nimellismääräiset määritetyt kustannukset on vahvistettava kullekin kalenterivuodelle ennen kunkin viiteajanjakson alkua osana asetuksen (EY) N:o 549/2004 11 artiklassa ja asetuksen (EU) N:o 691/2010 10 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja suorituskykysuunnitelmia. Yksikköhinnat lasketaan nimellismääräisten kustannusten perusteella. Kutakin viiteajanjakson vuotta koskeva nimellismääräisinä ennen viiteajanjakson alkua esitettyjen määritettyjen kustannusten ja komission (Eurostat) laskeman toteutuneen vuotuisen inflaatiovauhdin mukaisesti korotettujen määritettyjen kustannusten erotus siirretään ja oikaistaan kirjanpidossa viimeistään vuonna n + 2.
Määritetyt kustannukset ja toteutuneet kustannukset ilmaistaan kansallisena valuuttana. Jos yhteinen maksuvyöhyke, jolla sovelletaan yhtenäistä yksikköhintaa, on perustettu toiminnalliselle ilmatilan lohkolle asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset kustannukset muunnetaan euromääräisiksi tai jonkin asianomaisen jäsenvaltion kansallisen valuutan määräisiksi, jotta yhtenäinen yksikköhinta voidaan laskea avoimesti tämän asetuksen 13 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa. Näiden jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle ja Eurocontrolille.”;
b)
Muutetaan 2 kohta seuraavasti:
i)
Korvataan toinen alakohta seuraavasti:
”Henkilöstökustannuksiin kuuluvat bruttopalkat, ylityökorvaukset, työnantajien maksuosuudet sosiaaliturvajärjestelmiin, eläkekustannukset ja muut etuudet. Eläkekustannukset voidaan laskea käyttämällä järjestelmän hallinnointisääntöjen tai tarvittaessa kansallisen lainsäädännön mukaisia varovaisia oletuksia. Kyseisistä oletuksista on annettava yksityiskohtaiset tiedot kansallisessa suorituskykysuunnitelmassa.”;
ii)
Korvataan neljäs ja viides alakohta seuraavasti:
”Poistokustannukset koskevat kaikkia lennonvarmistuspalveluihin käytettäviä käyttöomaisuushyödykkeitä. Käyttöomaisuushyödykkeet poistetaan niiden arvioidun käyttöiän perusteella, ja tällöin käytetään poistettavien omaisuuserien kustannuksiin sovellettavaa tasapoistoa. Poistoja laskettaessa voidaan soveltaa alkuperäiseen hankintamenoon tai jälleenhankinta-arvoon perustuvaa laskentaa. Menetelmää ei saa muuttaa poistoja tehtäessä, ja menetelmän on oltava johdonmukainen sovellettavien pääomakustannusten kanssa. Jälleenhankinta-arvoon perustuvaa laskentaa sovellettaessa on esitettävä myös vastaavat alkuperäiseen hankintamenoon perustuvat numerotiedot vertailua ja arviointia varten.
Pääomakustannukset saadaan kertomalla keskenään:
a)
lennonvarmistuspalvelujen tarjoamiseen tarvittavien, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan käytössä tai rakenteilla olevien käyttöomaisuushyödykkeiden (mukaan lukien kansallisen valvontaviranomaisen omaisuuserien yhteismäärään tekemät mahdolliset oikaisut) nettokirjanpitoarvon ja nettomääräisen vaihto- ja rahoitusomaisuuden (pois lukien korolliset tilit) keskimääräisen arvon summa; sekä
b)
velkojen korkokannan ja oman pääoman tuottoasteen painotettu keskiarvo. Jos lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalla ei ole osakepääomaa, painotettu keskiarvo lasketaan tuotolla, jota sovelletaan a alakohdassa tarkoitetun omaisuuserien yhteismäärän ja velkojen erotukseen.
Satunnaiserät ovat saman vuoden aikana lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta syntyneitä kertaluonteisia kustannuksia.
Kansainvälisten tilinpäätösstandardien määräyksistä poikkeavat oikaisut on yksilöitävä kansallisessa suorituskykysuunnitelmassa, jotta komissio voi tarkastella niitä, ja liitteen II mukaisesti annettavissa lisätiedoissa.”.
c)
Korvataan 3 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:
”3. Edellä 2 kohdan viidennessä alakohdassa painotusperusteena on velkarahoituksella ja omalla pääomalla rahoitettujen osuuksien suhde. Velkojen korkokannan on oltava yhtä suuri kuin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan velkojen keskimääräinen korkokanta. Oman pääoman tuoton on perustuttava lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan todelliseen rahoitusriskiin.”.
7)
Lisätään 7 artiklan 2 kohtaan b alakohta seuraavasti:
”Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa jäsenvaltioiden on ennen kunkin viiteajanjakson alkua määriteltävä kullekin lentoasemalle perusteet, joita käytetään kohdistettaessa kustannuksia lennonaikaisten palvelujen ja terminaalipalvelujen kesken, sekä ilmoitettava näistä komissiolle;”.
8)
Korvataan 8 artikla seuraavasti:
”8 artikla
Kustannusten ja maksujärjestelmän avoimuus
1. Viimeistään kuusi kuukautta ennen viiteajanjakson alkua jäsenvaltioiden ja niitä avustavien lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien on järjestettävä ilmatilan käyttäjien edustajille kuuleminen määritetyistä kustannuksista, suunnitelluista investoinneista, palveluyksiköitä koskevista ennusteista, maksupolitiikasta ja niiden tuloksena määritettävistä yksikköhinnoista. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava 5 artiklan mukaisesti toiminnallisille tai kansallisille ilmatilan lohkoille vahvistetut kustannuksensa ja yksikköhintansa avoimella tavalla ilmatilan käyttäjien edustajille, komissiolle ja tarvittaessa myös Eurocontrolille.
Viiteajanjakson aikana jäsenvaltioiden on vuosittain järjestettävä kuuleminen ilmatilan käyttäjien edustajille, jossa käsitellään mahdollisia poikkeamia ennusteista ja erityisesti
a)
verrataan toteutuneita liikennemääriä ja kustannuksia ennustettuun liikenteeseen ja määritettyihin kustannuksiin;
b)
käsitellään myös 11 a artiklassa vahvistetun riskinjakomekanismin toteuttamista;
c)
ja 12 artiklassa vahvistettuja kannustinjärjestelmiä.
Kuuleminen voidaan järjestää alueellisesti. Ilmatilan käyttäjien edustajilla on oikeus pyytää useampien kuulemisten järjestämistä. Ilmatilan käyttäjiä on kuultava järjestelmällisesti myös silloin kun yksikköhintaa tarkistetaan varoitusjärjestelmän aktivoitumisen vuoksi.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen on perustuttava liitteissä II ja VI vahvistettuihin selontekotaulukoihin ja yksityiskohtaisiin sääntöihin tai, kun jäsenvaltio on päättänyt olla laskematta määritettyjä kustannuksia tai terminaalimaksuja tai olla vahvistamatta terminaaliyksikköhintoja 1 artiklan 6 kohdan mukaisesti kansallisella tai toiminnallisen ilmatilan lohkon tasolla, edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen on perustuttava liitteessä III vahvistettuihin selontekotaulukoihin ja yksityiskohtaisiin sääntöihin. Asiaa koskevien asiakirjojen on oltava ilmatilan käyttäjien edustajien, komission, Eurocontrolin ja kansallisten valvontaviranomaisten saatavilla kolme viikkoa ennen kuulemiskokousta. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun vuotuisen kuulemisen osalta asiaa koskevien asiakirjojen on oltava ilmatilan käyttäjien edustajien, komission, Eurocontrolin ja kansallisten valvontaviranomaisten saatavilla viimeistään 1 päivänä marraskuuta.”.
9)
Muutetaan 9 artikla seuraavasti:
a)
Korvataan 1 kohdan c alakohta seuraavasti:
”c)
yksinomaan hallitsevaa monarkkia ja hänen perheenjäseniään, valtionpäämiehiä, hallituksen päämiehiä ja ministereitä virallisella vierailulla kuljettavat lennot. Poikkeus on aina mainittava asianmukaisella ilmoituksella tai huomautuksella lentosuunnitelmassa;”;
b)
Muutetaan 4 kohta seuraavasti:
i)
Poistetaan ensimmäinen alakohta;
ii)
Korvataan toisen alakohdan johdantokappale seuraavasti:
”Poikkeuksen alaisten lentojen kustannukset ovat seuraavat:”.
10)
Korvataan10 ja 11 artikla seuraavasti:
”10 artikla
Lentoreittimaksujen laskeminen
1. Rajoittamatta 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta rahoittaa lennonaikaisia lennonvarmistuspalveluja muusta lähteestä, tietyltä lennolta tietyllä lentoreittimaksuvyöhykkeellä perittävän lentoreittimaksun on oltava yhtä suuri kuin tulo, joka saadaan kertomalla kyseisen lentoreittimaksuvyöhykkeen yksikköhinta kyseisen lennon lentoreittipalveluyksikköjen määrällä.
2. Yksikköhinta ja lentoreittipalveluyksiköt lasketaan liitteen IV mukaisesti.
11 artikla
Terminaalimaksujen laskeminen
1. Rajoittamatta 3 artiklan 3 kohdassa säädettyä mahdollisuutta rahoittaa terminaalin lennonvarmistuspalveluja muilla tuloilla, tietyltä lennolta tietyllä terminaalimaksuvyöhykkeellä perittävän terminaalimaksun on oltava yhtä suuri kuin tulo, joka saadaan kertomalla keskenään kyseiselle terminaalimaksuvyöhykkeelle vahvistettu yksikköhinta kyseisen lennon terminaalipalveluyksikköjen määrällä. Maksuja määritettäessä ilma-aluksen lähestymistä ja lähtöä pidetään yhtenä lentona. Laskentayksikkönä on joko lähestyvä tai lähtevä lento.
2. Yksikköhinta ja terminaalipalveluyksiköt lasketaan liitteen V mukaisesti.”.
11)
Lisätään 11 a artikla seuraavasti:
”11 a artikla
Riskinjako
1. Tässä artiklassa säädetään liikenteen ja kustannusten riskinjakomekanismista. Sitä sovelletaan asetuksen (EU) N:o 691/2010 11 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden mukaisesti.
2. Liikenneriskin jakamista ei sovelleta seuraaviin kustannuksiin ja ne on katettava liikenteen kehityksestä riippumatta:
a)
edellä 5 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa vahvistetut määritetyt kustannukset, lukuun ottamatta rajat ylittävään ilmaliikennepalvelujen tarjoamiseen liittyvät sopimukset;
b)
sääpalvelujen tarjoajien määritetyt kustannukset;
c)
edelliseltä vuodelta tai viiteajanjaksolta vahvistetut siirtyvät erät sekä kannustinjärjestelmistä johtuvat bonukset tai sakot;
d)
liikenteen vaihtelun vuoksi syntyvät yli- tai alijäämät, jotka on oikaistava viimeistään vuonna n + 2.
Lisäksi jäsenvaltiot voivat vapauttaa liikenneriskin jakamisesta sellaisten lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien määritetyt kustannukset, jotka saavat tarjota tällaisia palveluja ilman lupaa asetuksen (EY) N:o 550/2004 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
3. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on jonakin vuonna enintään kaksi prosenttia suurempi tai pienempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, kyseistä lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan määritettyihin kustannuksiin vaikuttavaa lisätuloa tai tulonmenetystä ei siirretä seuraavalle kaudelle.
4. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli kaksi prosenttia suurempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, vähintään 70 prosenttia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien saamasta lisätulosta, joka ylittää kaksi prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta, on palautettava ilmatilan käyttäjille viimeistään vuonna n + 2.
Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli kaksi prosenttia pienempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, ilmatilan käyttäjien on periaatteessa viimeistään vuonna n + 2 katettava enintään 70 prosenttia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien tulojen vähennyksestä, joka ylittää kaksi prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että yksikköhinnan vakauden säilyttämiseksi kyseiset tulonmenetykset jaetaan usealle vuodelle.
5. Kansallisen tai toiminnallisen ilmatilan lohkon suorituskykysuunnitelmassa vahvistettava 4 kohdassa tarkoitettu liikenneriskin kohdistaminen koko viiteajanjaksoksi 8 artiklassa tarkoitetun kuulemisen jälkeen.
6. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n alle 90 prosenttia viiteajanjakson alussa laaditusta ennusteesta, ilmatilan käyttäjien on periaatteessa viimeistään vuonna n + 2 katettava kokonaan se osuus lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien tulojen vähennyksestä, joka ylittää kymmenen prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että yksikköhinnan vakauden säilyttämiseksi kyseiset tulonmenetykset jaetaan usealle vuodelle.
Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli 110 prosenttia viiteajanjakson alussa laaditusta ennusteesta, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien saamat lisätulot, jotka ylittävät kymmenen prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta, on palautettava kokonaisuudessaan ilmatilan käyttäjille vuonna n + 2.
7. Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajiin, joilla ei ole osakepääomaa tai joiden osakepääoma ei ylitä viittä prosenttia kokonaisveloista 31 päivänä joulukuuta 2011, voidaan vapauttaa liikenneriskin jakamisesta ensimmäisellä viiteajanjaksolla, jotta velkarahoituksen osuus saadaan pienemmäksi. Kyseiset liikenneriskin jakamisesta vapautetut lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat on yksilöitävä komission tarkasteltavaksi annettavassa suorituskykysuunnitelmassa ja liitteen II mukaisesti annettavissa lisätiedoissa. Jäsenvaltioiden on kuvailtava toimenpiteet, joilla velkarahoituksen osuutta aiotaan pienentää, sekä esitettävä toimenpiteiden perusteet ja aikataulu.
8. Kustannusriskin jakamiseen sovelletaan seuraavia periaatteita:
a)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö pitää kustannusten erotuksen itsellään.
b)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta suuremmat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö kattaa erotuksen, sanotun rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 691/2010 18 artiklaa sovellettaessa tarkoitettavan varoitusjärjestelmän aktivoitumista.
c)
Edellä a ja b alakohtaa ei sovelleta toteutuneiden ja määritettyjen kustannusten erotukseen, joka johtuu seuraavista seikoista, joihin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien, jäsenvaltioiden ja pätevien yksiköiden ei katsota voivan vaikuttaa:
i)
kansallisista eläkesäännöksistä ja eläkealan laskentatoimen säännöksistä johtuvat odottamattomat muutokset;
ii)
kansallisesta verolainsäädännöstä johtuvat odottamattomat muutokset;
iii)
lainsäädännöstä johtuvat odottamattomat ja uudet kuluerät, jotka eivät sisälly kansalliseen suorituskykysuunnitelmaan;
iv)
kustannusten tai tulojen odottamattomat muutokset, jotka perustuvat kansainvälisiin sopimuksiin;
v)
lainoista perittävien korkojen odottamattomat muutokset.
Rajoittamatta 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan soveltamista kansallinen valvontaviranomainen määrittää niiden kustannustekijöiden, joihin ei voida vaikuttaa, luettelon ensimmäisen alakohdan i-v alakohdassa vahvistetun luettelon perusteella, ja se sisällytetään toimintakykysuunnitelmaan.
Jos tällaisten kustannustekijöiden toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, erotus palautetaan ilmatilan käyttäjille siirtämällä se seuraavalle viiteajanjaksolle.
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta suuremmat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, erotus tulee ilmatilan käyttäjien maksettavaksi, ja se siirretään seuraavalle viiteajanjaksolle. Asianomaisten kansallisten valvontaviranomaisten on annettava siirrolle selkeä hyväksyntänsä sen jälkeen, kun ne ovat varmistaneet, että
i)
toteutuneiden kustannusten vaihtelu suhteessa määritettyihin kustannuksiin on johtunut tosiasiallisesti tapahtumista, joihin asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö ei ole pystynyt vaikuttamaan;
ii)
ilmatilan käyttäjien maksettavaksi tuleva kustannusten muutos yksilöidään ja luokitellaan.
Siirrettävä määrä on jaettava osatekijöihin, ja siitä on annettava kuvaus liitteen VI mukaisesti annettavissa lisätiedoissa.”.
12)
Korvataan 12 artiklan 1, 2 ja 3 kohta seuraavasti:
”1. Jäsenvaltiot kansallisella tai toiminnallisen ilmatilan lohkon tasolla voivat perustaa tai hyväksyä syrjimättömästi ja avoimesti kannustinjärjestelmiä, joilla tuetaan tarjottaviin lennonvarmistuspalveluihin tehtäviä parannuksia tai ilmailun ympäristöhaittojen vähentämistä ja joiden myötä maksut lasketaan eri tavalla 2 ja 3 kohdan mukaisesti. Näitä kannustimia voidaan soveltaa lennonvarmistuspalvelujen tarjoajiin tai ilmatilan käyttäjiin.
2. Asetuksen (EU) N:o 691/2010 11 artiklan mukaisesti jäsenvaltiot voivat kansallisella tai toiminnallisen ilmatilan lohkon tasolla ottaa käyttöön taloudellisia kannustimia, joilla edistetään niiden lennonvarmistuspalvelujen suorituskykytavoitteiden saavuttamista. Yksikköhintaa voidaan mukauttaa, jotta lennonvarmistuspalvelun tarjoajalle voidaan antaa bonuksia tai määrätä seuraamuksia tavoitteisiin verrattavan todellisen suorituskykytason perusteella. Tällaiset bonukset ja seuraamukset otetaan käyttöön vasta sitten, kun suorituskyvyn vaihteluilla on huomattavat vaikutukset ilmatilan käyttäjiin. Käytössä olevien bonusten ja seuraamusten on oltava suhteessa tavoitteisiin ja suorituskyvyn tasoon. Suorituskyvyn muutosten tasot ja sovellettavat bonukset ja seuraamukset määritetään 8 artiklassa tarkoitetun kuulemisen jälkeen, ja ne on vahvistettava kansallisen tai toiminnallisen ilmatilan lohkon suorituskykysuunnitelmassa.
3. Kun jäsenvaltio päättää soveltaa kannustinjärjestelmää lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiin, sen on 8 artiklassa tarkoitetun kuulemisen jälkeen mukautettava näistä palveluista käyttäjille aiheutuvat maksut siten, että ne erityisesti kuvastavat kyseisten käyttäjien pyrkimystä
a)
optimoida lennonvarmistuspalvelujen käyttöä;
b)
vähentää ilmailun ympäristövaikutuksia;
c)
alentaa lennonvarmistuspalvelujen kokonaiskustannuksia ja lisätä niiden tehokkuutta ennen kaikkea alentamalla tai mukauttamalla sellaisilta lentokonelaitteistoilta perittäviä maksuja, jotka lisäävät kapasiteettia, tai hyvittämällä vähemmän liikennöityjen reittien valinnasta aiheutuvaa haittaa;
d)
nopeuttaa SESAR ATM-valmiuksien käyttöönottoa.”.
13)
Muutetaan 13 artikla seuraavasti:
a)
Korvataan 1 ja 2 kohta seuraavasti:
”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kunkin maksuvyöhykkeen yksikköhinnat vahvistetaan vuosittain.
Yksikköhinnat ilmaistaan kansallisena valuuttana. Jos jäsenvaltiot, jotka muodostavat toiminnallisen ilmatilan lohkon, ovat päättäneet perustaa yhteisen maksuvyöhykkeen, jolla sovelletaan yhtenäistä yksikköhintaa, kyseinen yksikköhinta on ilmaistava euroina tai jonkin asianomaisen jäsenvaltion kansallisen valuutan määräisenä. Asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava sovellettavasta valuutasta komissiolle ja Eurocontrolille.
2. Asetuksen (EY) N:o 549/2004 11 artiklan 4 kohdan e alakohdan ja asetuksen (EU) N:o 691/2010 18 artiklan mukaisesti, varoitusjärjestelmän aktivoituessa yksikköhintoja voidaan muuttaa vuoden aikana.”;
b)
Lisätään 4 kohta seuraavasti:
”4. Viiteajanjakson ensimmäiselle vuodelle laskettavien yksikköhintojen on perustuttava suorituskykysuunnitelmaan, jonka asianomainen jäsenvaltio tai toiminnallinen ilmatilan lohko toimitti viiteajanjakson alkua edeltävän vuoden 1 päivänä marraskuuta. Jos suorituskykysuunnitelmat hyväksytään viiteajanjakson alkua edeltävän vuoden 1 päivän marraskuuta jälkeen, yksikköhinnat on tarvittaessa laskettava uudestaan lopullisen hyväksytyn suunnitelman tai sovellettavien oikaisutoimien perusteella.”.
14)
Korvataan 14 artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. Jäsenvaltiot voivat kerätä maksut yksittäisenä lentokohtaisena maksuna. Jos maksut laskutetaan ja kerätään alueellisesti, laskutusvaluutta voi olla euro, ja kyseiseen yksikköhintaan voidaan lisätä laskutus- ja keräämiskustannuksiin perustuva hallinnollinen yksikköhinta.”.
15)
Poistetaan 15 artikla.
16)
Korvataan 17 artiklan ensimmäisen alakohdan johdantokappale seuraavasti:
”Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien on helpotettava kansallisen valvontaviranomaisen tai sen puolesta toimivan pätevän yksikön tekemiä tarkastuksia ja selvityksiä, kuten paikalla tehtäviä vierailukäyntejä. Valtuutetuilla henkilöillä on oltava oikeus:”.
17)
Lisätään 17 a artikla seuraavasti:
”17 a artikla
Uudelleentarkastelu
Asetuksen (EU) N:o 691/2010 24 artiklassa tarkoitettuun komission tekemään suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän uudelleentarkasteluun sisältyy tämän asetuksen 11 a artiklan mukainen riskinjakomekanismi, tämän asetuksen 12 artiklan mukaisesti perustetut kannustinjärjestelmät sekä niiden vaikutus ja tehokkuus pyrittäessä saavuttamaan asetetut suorituskykytavoitteet.”.
18)
Muutetaan liitteet I-VI tämän asetuksen liitteen mukaisesti.
2 artikla
Siirtymäsäännökset
Jäsenvaltiot, joiden ennen 8 päivää heinäkuuta 2010 voimassa olleissa kansallisissa säännöksissä yksikköhinnoille on vahvistettu vähennys, joka ylittää asetuksen (EU) N:o 691/2010 mukaisesti vahvistetut unionin laajuiset tavoitteet, voivat vapauttaa lennonvarmistuspalvelujen tarjoajansa asetuksen (EY) N:o 1794/2006 11 a artiklan 3 kohdan soveltamisesta. Tätä poikkeusta sovelletaan sinä ajanjaksona, jona yksikköhintaa alennetaan kansallisten säännösten mukaisesti, enintään kuitenkin ensimmäisen viiteajanjakson loppuun vuonna 2014. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä poikkeuksista komissiolle ja Eurocontrolille.
Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta asetuksen (EY) N:o 1794/2006 säännöksiä, sellaisena kuin ne ovat muutettuina tällä asetuksella, terminaalimaksuihin 31 päivään joulukuuta 2014 asti. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle. Jos jäsenvaltio on perimättä terminaalimaksuja eikä sovella mainitun asetuksen kyseisiä säännöksiä, terminaalin lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta aiheutuvat täysimääräiset kustannukset voidaan periä 31 päivään joulukuuta 2014 asti.
3 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan lennonvarmistuspalvelujen kustannuksiin, maksuihin ja yksikköhintoihin vuodesta 2012.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 2010.