РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 11 януари 2012 година
относно държавна помощ C 21/10 (предишен E 1/10) - Финландия след неприемане на подходящите мерки за изпълнение на схемата за застраховане в областта на рибарството след приемането от Комисията на преработени Насоки за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура
(нотифицирано под номер C(2011) 10065)
(само текстовете на фински и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/287/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу ДФЕС), и по-специално член 108, параграфи 1 и 2 от него,
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
През 2004 г. Комисията прие преработените Насоки за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура (наричани по-долу Насоките) (2). Съгласно точка 5.2 от тези Насоки с писмо от 21 октомври 2004 г. Комисията изиска от държавите-членки, между които и Финландия, да изменят съществуващите си схеми за помощ с цел да ги приведат в съответствие с тези нови Насоки най-късно до 1 януари 2005 г. и да потвърдят писмено, че приемат предложенията за подходящи мерки, най-късно до 15 ноември 2004 г. (3)
(2)
С писма от 15 ноември 2004 г., 20 януари 2005 г. и 14 юни 2005 г. Финландия декларира, че не е съгласна да измени схемата за помощи „Схема за застраховане в областта на рибарството“ с оглед нейното привеждане в съответствие с тези нови Насоки. Комисията е уведомена за тази схема на 27 април 1995 г. в съответствие с член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз и след това е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88, параграф 1 от Договора за ЕО (сега член 108 от ДФЕС).
(3)
На 11 октомври 2005 г. беше проведена среща между Комисията и Финландия. Финландия изпрати допълнителна информация с писмо от 24 ноември 2005 г.
(4)
Насоките бяха преработени отново през 2008 г. (4) и Комисията отново изиска от държавите-членки - с писма от 15 април 2008 г. - да изменят съществуващите си схеми най-късно до 1 септември 2008 г. (5)
(5)
С писмо от 30 май 2008 г. Финландия отговори, че отново е готова да измени своята Схема за застраховане в областта на рибарството според предложеното през 2005 г., но не и в степента, която се изисква от подходящите мерки. На 6 март 2009 г. беше проведена нова среща между Комисията и Финландия.
(6)
На 1 октомври 2009 г. Комисията изпрати последното искане за предоставяне на информация, като посочи, че ако Финландия не приеме предложените подходящи мерки, Комисията ще трябва да приложи процедурата по член 19, параграф 2 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (6) и да открие официалната процедура по разследване, определена в член 108, параграф 2 от ДФЕС. Финландия отговори с писмо от 18 ноември 2009 г.
(7)
Тъй като Финландия не прие изцяло предложението за изменение на тази схема, Комисията реши да открие споменатата процедура. С писмо от 15 септември 2010 г. Финландия беше уведомена за това решение, което беше публикувано в Официален вестник (7).
(8)
Финландия отговори с писмо от 15 ноември 2010 г. Освен това, след публикуването на решението в Официален вестник, Комисията получи становища от три заинтересовани страни: две писма, изпратени от две асоциации, представляващи финландските професионални рибари - Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (писмо от 8 ноември 2011 г.) и Kalatalouden Keskusliitto (писмо от 16 ноември 2010 г.) - и едно писмо, изпратено от шестте асоциации за застраховане в рибарството, функциониращи във Финландия (писмо от 16 ноември 2010 г.). Копия на тези писма бяха изпратени на финландските органи на 6 декември 2010 г. По-късно представители на тези асоциации пристигнаха за среща с представители на службите на Комисията на 13 януари 2011 г. и представиха допълнителни документи.
(9)
Комисията имаше нужда от определени разяснения по отношение на информацията, съдържаща се в изпратеното на 15 ноември 2010 г. писмо, и по тази причина на 4 април 2011 г. беше проведена среща с финландските органи в сградата на Комисията. Финландските органи изпратиха също така допълнителна информация със съобщения от 13 април и 13 май 2011 г.
(10)
В крайна сметка, както стана ясно въз основа на изпратената от Финландия информация, че страната е готова да измени схемата по такъв начин, че да я направи съвместима с вътрешния пазар, с писмо от 6 юли 2011 г. Комисията изиска от Финландия да потвърди своя официален ангажимент за изменение на законодателството, което представлява правната база за въпросната схема. С писмо от 19 септември 2011 г. Финландия даде своя положителен отговор.
2. ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(11)
Въпросната схема за помощ е в съответствие със Закон № 331 от 23 юли 1958 г., последно изменен със Закон № 1236 от 29 януари 1999 г. (8) Финландия уведомява Комисията за тази схема непосредствено след присъединяването си към Европейската общност, съгласно член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз. Оттогава тази схема за помощ е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88 от Договора за ЕО (сега член 108, параграф 1 от ДФЕС).
(12)
Получатели по схемата за застраховане са рибарските предприятия, които постоянно осъществяват риболовна дейност във Финландия. Тази застраховка се предлага от шест асоциации за застраховане в областта на рибарството, които обхващат цялата територия на Финландия. Всяка асоциация покрива определен географски район.
(13)
Според член 7 от споменатия закон към дадена асоциация за застраховане в областта на рибарството се извършва годишно плащане на държавна помощ в размер на част от обезщетенията, изплатени от асоциацията по застрахователни договори, обхванати от закона. Съгласно член 2 обезщетенията могат да покриват следните щети:
-
щети по мрежи, по тралове, парагади и котви, прикачени към тях, по въжета и други спомагателни уреди,
-
щети по риболовни кораби, регистрирани във Финландия,
-
щети по транспортни и буксирни превозни средства, използвани за риболов по лед през зимата, риболовни заслони и плаващи и или дънни уреди за мрежи гъргър.
(14)
В закона са описани също така необходимите условия за разглеждане на исковете за обезщетения. Следните условия са от особена важност за оценката на Комисията: застрахованото имущество трябва да бъде достатъчно добре направено и напълно годно за експлоатация; оборудването трябва да е застраховано по предложение за цялата му стойност; щетата да бъде надлежно показана.
(15)
В писмото си от 15 ноември 2004 г. Финландия обяснява функционирането на тази схема по отношение на претърпените щети от рибарските предприятия. Първо, размерът на допустимите искове за обезщетение е свързан със самоучастие, равняващо се на 25 % - при щети до 504,56 EUR, или най-много 5 % - при щети над тази сума. Размерът на компенсацията, която се заплаща на предприятието от съответната асоциация за застраховане в областта на рибарството, се получава чрез изваждане на това самоучастие. Сумата, която държавата възстановява на асоциацията за застраховане в областта на рибарството, е равна на 40 % от заплащаната компенсация при щети до 504,56 EUR и на 90 %, когато сумата е над 504,56 EUR.
(16)
В последващото си писмо от 24 ноември 2005 г. Финландия предлага тази схема да бъде изменена по такъв начин, че държавна помощ да се плаща само за компенсиране на щети, причинени от специфичните условия във Финландия, включително условието щетата да е настъпила северно от 59-и паралел.
(17)
В писмото си от 15 ноември 2004 г. Финландия описва кои условия се считат за специфични условия във Финландия по отношение на риболовната дейност. Тези условия са свързани с климатичните условия и inter alia заледяването, което може да причини щети както на корабите, така и на уредите, а също така с ниските температури, които могат да засегнат двигателя на кораба. Тези специфични условия се влошават допълнително от фактори като морската топография на Финландия - плитки води и неравно морско дъно в разгърнат на гъсто архипелаг. При тези условия рисковете от корабокрушение, причинено от бури и течения при заледяване, е доста голям. Освен това има голяма популация на тюлени, които могат да предизвикат значителни загуби за риболовната промишленост, като повреждат уредите. Понякога и кормораните могат да предизвикат щети по уредите (хрилните мрежи).
(18)
Годишният брой събития, довели до изплащането на обезщетение, общите годишни платени обезщетения от асоциациите за застраховане в областта на рибарството и частта, която е възстановена от държавата за периода 2004-2009 г., са следните:
Година
Обхванати предприятия
Брой случаи
Изплатени обезщетения (в евро)
Възстановяване от държавата (в евро)
2009 г.
472
470
1 296 961
1 026 132
2008 г.
486
459
1 256 200
980 065
2007 г.
503
530
1 564 340
1 197 217
2006 г.
519
496
1 234 761
920 167
2005 г.
543
539
1 333 027
992 826
2004 г.
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
От извършените от асоциациите плащания около 50 % са свързани с уредите, 45 % - с корабите, и 5 % - с другото оборудване.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(20)
Както е посочено по-горе (9), Комисията е уведомена за тази схема за помощ през 1995 г. в съответствие с член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз и след това е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88, параграф 1 от Договора за ЕО. Насоките, които са в сила до преразглеждането през 2004 г., съдържат специална разпоредба по отношение на помощта за застрахователни премии и именно на тази база въпросната схема за помощ е счетена за съвместима с вътрешния пазар. Тази разпоредба е премахната при преразглеждането от 2004 г.
(21)
С откриването на настоящата процедура според Комисията не може да се счита, че покриваните от схемата за застраховане в областта на рибарството щети са причинени от извънредни обстоятелства или от природни бедствия, а по-скоро от постоянно и свързано със структурата положение, а именно - постоянния и структурния контекст, в рамките на който се осъществява риболовната дейност във Финландия.
(22)
По тази причина, в съответствие с Насоките (10), Комисията счита, че тази помощ представлява оперативна помощ, която по принцип не е съвместима, тъй като резултатът от нея е повишаване на стопанската ликвидност на предприятията, които се ползват от нея, и тя е предоставена, без да се поставя каквото и да било задължение на получателя.
(23)
Комисията не е съгласна с аргументите на финландските органи, които оправдават схемата за помощ, като я квалифицират като услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Финландия не представи никакви конкретни аргументи, потвърждаващи, че предоставянето на застраховки на рибарските предприятия би могло да се окачестви като услуга от този вид. Следователно, предвид характеристиките на разглежданата схема, Комисията не счита, че тя може да бъде определена като такава. По-специално Комисията отбелязва, че асоциациите за застраховане в областта на рибарството предоставят застрахователни услуги само на конкретна група предприятия, чиято икономическа дейност се състои в производството на стоки, които се продават на пазара - а именно заетите в сектора на рибарството. Следователно Комисията изразява сериозни съмнения, че предоставянето на застраховка, покриваща търговски рискове, на избрана група икономически предприятия би могло да се определи като услуга от общ икономически интерес.
4. СТАНОВИЩА НА ФИНЛАНДСКИТЕ ОРГАНИ И НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
4.1. Становища на финландските органи
(24)
Финландските органи напомнят основните характеристики на функционирането на тази застрахователна система. Те представят също така подробно описание на специфичните условия, пред които е изправена риболовната промишленост във Финландия: специфични климатични условия с лед и тъмнина през зимата, топографията на крайбрежните води с плитчини и неравно морско дъно, наличието на големи популации от тюлени.
(25)
Те представят информация също така, че частният застрахователен сектор не предлага застрахователно покритие на риболовната промишленост със същото равнище на покритие на този вид щети. В подкрепа на твърдението си те прилагат към отговора си писмо от Финландската конфедерация на финансовия сектор (Finanssialan Keskusliitto).
(26)
Освен това те отбелязват, че стойността на вноса е 6,8 пъти по-голяма от стойността на износа. През 2009 г. Финландия внася 95 046 тона риба на стойност 244,5 милиона евро, а изнася 59 905 тона на стойност 36 милиона евро. Само 30 % от консумираната риба е с произход от Финландия. През периода 2000-2009 г. годишното потребление на финландска риба е намаляло от 6,1 kg на 4,5 kg, докато потреблението на внесена риба се е увеличило от 6,6 kg на 11,2 kg. Според финландските органи това показва, че разглежданата схема за държавна помощ не може да окаже каквото и да било отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(27)
Финландските органи напомнят, че в решението си за откриване на процедурата Комисията отбелязва, че премахването на разпоредбата, касаеща помощта за застрахователни премии, от Насоките от 2004 г. означава, че този вид държавна помощ вече не е разрешена. Финландските органи не са съгласни с тази позиция. Преди всичко тази застрахователна схема продължава да бъде напълно обоснована от специфичните климатични и географски условия във финландските води. Освен това тази схема е счетена за съвместима през 2000 г., макар че такава помощ не е включена в списъка на разрешените, които следва да се считат за съвместими с действащите по това време Насоки от 1997 г. (11), в аналогичен контекст на този от 2004 г. с Насоките от 2004 г. и от 2008 г.
(28)
В становището си обаче Финландия подчертава, че е готова да измени своята схема, както следва:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване на щети, причинени само от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични и географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитчините) или от тюлените и кормораните, и претърпените от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
(29)
Финландия счита, че това изменение би могло да бъде извършено до 31 декември 2012 г. Две са причините, поради които това забавяне е необходимо: първо, необходимостта от изменение на текущото действащо законодателство, което представлява правната база на разглежданата схема (Закон № 331 от 23 юли 1958 г.), и второ, необходимостта от прекратяване на действащите договори по съществуващата схема. Следователно новата схема за застраховане в областта на рибарството ще може да влезе в сила на 1 януари 2013 г.
(30)
Както е посочено по-горе (12), с писмо от 19 септември 2011 г. финландските органи потвърждават своя ангажимент за изменение на законодателството, което представлява правната база за тази схема. Те отбелязват, че ако Комисията вземе своето окончателно решение в рамките на разумен период от време, те ще могат да внесат предложение в Парламента на Финландия достатъчно рано през 2012 г., за да може законът да влезе в сила на 1 януари 2013 г. Те все пак подчертават, че за въвеждането на новите правила е необходим преходен период, тъй като се налагат промени в условията на действащите застрахователни договори. Поради това те считат, че тези промени в споменатите договори биха могли да се извършат до 1 януари 2014 г. и изменените условия да се прилагат към предоставяната на застрахователите помощ от тази дата нататък.
4.2. Становища на трети страни
(31)
Две рибарски асоциации изпратиха становищата си на Комисията: Suoman Ammattikalastajaliitto и Katatalouden Keskuliitto. Подобно на финландските органи и двете асоциации акцентират върху специфичните условия за риболов във Финландия и липсата на предлагане на застраховки за покриваните щети. Едната от тях (Suoman Ammattikalastajaliitto) отбелязва, че Комисията не е представила никакви доказателства, че има вероятност тази схема за помощ да засегне конкуренцията между държавите-членки, като подчертава по-специално, че понастоящем само 7 % от консумираната в държавата риба е от професионален риболов и следователно риболовната промишленост и рибният пазар на Финландия зависят от вносна риба. По тази причина споменатата асоциация счита предварителното заключение, изразено при откриването на процедурата, за неоснователно.
(32)
Асоциациите за застраховане в областта на рибарството подкрепят така също изразената от финландските органи позиция. Те отбелязват, че риболовната промишленост във финландски води е изправена пред специфични климатични и географски условия. Асоциациите посочват, че разглежданата застрахователна система е създадена, тъй като няма предлагане от страна на частния застрахователен сектор, който не е готов да покрива такива рискове за риболовната дейност, която е без особено голямо значение. Освен това асоциациите за застраховане в областта на рибарството са задължени да застраховат всички рибари, които са установени в рамките на техния район на компетентност.
5. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
5.1. Наличие на държавна помощ
(33)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(34)
Обезщетението, заплащано на рибарските предприятия от асоциациите за застраховане в областта на рибарството, се покрива отчасти със суми, отпускани на тези асоциации от държавата. Тези суми се изплащат от държавния бюджет. Тъй като това обезщетение предоставя финансово предимство за предприятията в риболовния сектор, то представлява секторно предимство, предоставено чрез ресурси на държавата.
(35)
Според съдебната практика на Съда самият факт, че едно предприятие е укрепило конкурентното си положение спрямо други конкурентни предприятия, като са му предоставени икономически облаги, които иначе не би получило в обичайния ход на осъществяване на своята дейност, говори за евентуално нарушаване на конкуренцията (13). Освен това помощта за предприятие, което функционира на пазар, който е отворен за търговия в рамките на Съюза, може да засегне търговията между държавите-членки (14).
(36)
Предвид значимостта на търговията с рибни продукти в рамките на Европейския съюз, разглежданата мярка укрепва позициите на тези предприятия на пазара на Съюза, а оттам и може да наруши или застрашава да наруши конкуренцията и да засегне търговията в рамките на Съюза (15). Фактът, че вносът е по-голям от износа или че по-голямата част от консумираната риба е от други държави, не е от значение. Напротив, той показва, че пазарът на продукти от риболов във Финландия всъщност е много отворен, а оттам и предполага, че помощта за финландските предприятия подпомага тяхната позиция по отношение на предприятията, установени в други държави-членки, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Дори фактът, че количеството на консумираната вносна риба може да се е увеличило в сравнение с количеството на консумираната риба, която не е от внос, не променя нищо от тази гледна точка. Той може единствено да ни наведе на мисълта, че финландските предприятия не са извършили необходимото, за да се приспособят към развитието на икономическите условия на пазара на продукти от риболов във Финландия. Във всеки случай тези предприятия се ползват от помощ, която подпомага тяхната позиция на вътрешния пазар по отношение на чуждестранните предприятия.
(37)
С оглед на изложеното по-горе може да се заключи, че са изпълнени предвидените в член 107, параграф 1 условия и че обезщетенията, които се изплащат на рибарските предприятия и идват от държавния бюджет, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5.2. Съвместимост с вътрешния пазар
5.2.1. Характер на разглежданата схема за помощ
(38)
Целта на схемата за застраховане в областта на рибарството е да покрива разходи, които частично се покриват от застрахователни премии. Тя не е помощ за застрахователни премии сама по себе си. Нейната цел не е да покрива част от застрахователните премии, а да покрива част от исковете за обезщетение, предявявани от предприятията към асоциациите за застраховане в областта на рибарството.
(39)
Тъй като обаче тези искове се предявяват към споменатите асоциации, които трябва да изплащат претърпените щети в допустимия размер, Комисията счита, че в резултат на помощта се понижават премиите, които рибарските предприятия биха заплатили, ако въпросните асоциации за застраховане в областта на рибарството не са очаквали да получат суми от държавата. Следователно последиците от нея са същите, както при схема за помощ за застрахователни премии. По тази причина въпросната схема може да се счита за схема за помощ за застрахователни премии.
5.2.2. Съвместимост с вътрешния пазар
(40)
Комисията не може да се съгласи със становището на финландските органи, в което заявяват, че ситуацията по отношение на Насоките от 2004 г. и от 2008 г. е съпоставима с тази от Насоките от 1997 г., като считат, че в никоя от тях не са включени разпоредби за помощ за застрахователни премии. Отпадането през 2004 г. на специфичната разпоредба за такава помощ, която преди това е била включена в Насоките от 2001 г. (16), показва, че Комисията - с преразглеждането от 2004 г. - ясно е определила, че такава помощ повече не може да се възползва от дерогация от принципа за несъвместимост на държавната помощ с вътрешния пазар и да се счита за съвместима с него, считано от датата на влизане в сила на Насоките от 2004 г. Това политическо решение е останало непроменено при следващото преразглеждане - а именно Насоките от 2008 г.
(41)
Освен това се е променила и общата рамка, в която Комисията оценява държавната помощ за застрахователни премии. През 2000 г. Комисията счита тази схема за държавна помощ за съвместима (17), що се отнася до обезщетението в резултат на „изключителните условия на финландските атмосферни условия и крайбрежни зони“. В обосновката си за вземането на това решение Комисията се позовава на ситуацията в земеделския сектор, за който също не е имало разпоредба в Насоките, която да се прилага за земеделския сектор, но при който Комисията - на база конкретен случай - има практика да взема положителни решения за мерки за помощ във връзка със застраховане срещу природни бедствия и изключителни застраховки. През 2000 г. Комисията изясни своята позиция както за земеделския, така и за риболовния сектор, като определи критерии, които трябва да се спазват при оценяването (18) на този вид помощ в съответните Насоки. Оттогава тези критерии все още фигурират в Насоките за земеделието (19), но вече са отпаднали от Насоките за рибарството. По тази причина, докато Комисията е определила точни критерии, при които помощта за застрахователни премии в земеделския сектор може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, в Насоките за рибарството тези критерии са заличени. Следователно по отношение на риболовния сектор Комисията е задължена да се върне към общия принцип за несъвместимост на държавната помощ и да оценява съвместимостта или несъвместимостта на дадена схема от този род въз основа на разпоредбите, които могат да бъдат приложени.
(42)
Разпоредбата от настоящите Насоки, която може да бъде приложена, е параграф 4.9, според който мерките за помощ, за които няма приложими разпоредби в другите параграфи, посочващи различните категории помощ, която може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, по принцип не могат да се считат за съвместими.
(43)
По изключение дадена схема за помощ може обаче да бъде счетена за съвместима, ако държавата-членка покаже, че въпросната схема съответства на различните принципи, които са определени в тези Насоки, и отговаря на целите на общата политика в областта на рибарството.
(44)
В своя отговор във връзка с откриването на процедурата Финландия прави конкретни предложения за изменение на тази схема в посока на ограничаване (20). Освен това Финландия обяснява продължаването ѝ с наличието на пазарен срив на застрахователния пазар за покриване на значителна част от тези щети.
(45)
В приложеното си към отговора писмо Финландската конфедерация на финансовия сектор (Finanssialan Keskusliitto) признава, че в настоящия си вид с асоциации за застраховане в областта на рибарството няма да може да покрива всички щети. Това покритие би било много ограничено, а в някои случаи - например за щети по уреди - дори не би било възможно. Застрахователните компании не могат да приемат такива рискове или, ако ги приемат, застрахователните премии биха били над разумно допустимите.
(46)
Това показва, че асоциациите за застраховане в рибарството не могат да нарушат конкуренцията по отношение на частните застрахователни компании. Това показва липсата на покритие на тези щети от частни дружества на финландския пазар.
(47)
Комисията счита, че мярката за държавна помощ, насочена към покриването на липса на определен продукт на пазара, може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, когато изпълнява цели от общ интерес. Това отговаря на изискванията на точка 4.9 от Насоките относно спазването на заложените в Насоките принципи и на целите на общата политика в областта на рибарството.
(48)
Целите на общата политика в областта на рибарството са да се гарантира експлоатацията на живите водни ресурси, която създава условия за устойчивост както в икономически и екологичен план, така и от социална гледна точка (21). Комисията счита, че тази схема - с измененията ѝ в съответствие с описаните от Финландия промени - би могла да допринесе за осигуряването на такива условия. Освен прилагането на правилата за опазване и управление при експлоатацията на тези ресурси, тя би дала възможност за продължаване на риболова в специфичните условия на крайбрежните води на Финландия, включително щетите, нанесени на оборудването (риболовни мрежи) от тюлени, а понякога и от корморани. Това би помогнало да бъдат осигурени стабилни икономически, екологични и социални условия за рибарските предприятия, изправени пред специфичните ограничения при осъществяването на риболова в тези води. Това ще спомогне също така за поддържане на социално-икономическата структура на въпросните крайбрежни общности.
(49)
Комисията отбелязва също така, че след като бъде изменена, тази схема в никакъв случай няма да предлага пълно обезщетение за въпросните щети. Прилаганата понастоящем система - първо със самоучастие и после само с частично възстановяване на изплатеното обезщетение (22) - ще бъде запазена. Следователно се запазва и ответното действие, необходимо от страна на получателите по тази схема за помощ, което се изисква съгласно точка 3.3 от Насоките.
(50)
Накрая Комисията счита за приемлив периода, от който Финландия заявява, че се нуждае за изменение на схемата (23). Предвид необходимата законодателна процедура срокът до 1 януари 2013 г. за влизане в сила на закона за изменение на настоящата правна база за тази схема е разумен. Освен това дотогава действащите застрахователни договори между рибарските предприятия и асоциациите за застраховане в областта на рибарството ще бъдат подновявани в хода на 2012 г. съгласно прилаганите към съответния момент условия и ще изтекат през 2013 г. С основание тези договори трябва да останат в сила до изтичането си при договорените условия. След това те ще бъдат подновени през 2013 г. в съответствие с новите условия, приложими към дадения момент. Следователно крайният срок за адаптиране на тези договори до 31 декември 2013 г. и влизането им в сила на следващия ден - т.е. 1 януари 2014 г. - е разумен.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(51)
С оглед на представения по-горе анализ Комисията стига до заключението, че схемата за застраховане в областта на рибарството може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, след като бъде изменена в съответствие със следните принципи:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване само на щети, причинени от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични или географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитките води) или от тюлените и кормораните, и претърпени от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
(52)
Комисията отчита ангажимента на финландските органи да изменят правната база за тази схема за помощ най-късно до 1 януари 2013 г., за да могат условията на застрахователните договори да бъдат променени най-късно до 1 януари 2014 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Съществуващата схема за помощ - „схема за застраховане в областта на рибарството“ - която беше обект на предложение за подходящи мерки след преразглеждането на Насоките за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура, ще бъде съвместима с вътрешния пазар, след като бъде изменена в съответствие със следния ангажимент, поет от Финландия:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване на щети, причинени само от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични и географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитчините) или от тюлените и кормораните, и претърпени от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
2. Правните разпоредби за изменение на тази схема влизат в сила най-късно до 1 януари 2013 г., а съответните застрахователни договори, сключени на база на новите разпоредби, влизат в сила най-късно до 1 януари 2014 г.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 11 януари 2012 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 11 päivänä tammikuuta 2012,
Valtiontuki C 21/10 (Ex E 1/10) - Suomi Kalastusvakuutusjärjestelmää koskevien aiheellisten toimenpiteiden hyväksymättä jättäminen komission hyväksyttyä tarkistetut kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tarkastelemista koskevat suuntaviivat
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 10065)
(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/287/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, ja erityisesti sen 108 artiklan 1 ja 2 kohdan,
on edellä mainittujen säännösten mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komissio hyväksyi tarkistetut kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tarkastelemista koskevat suuntaviivat, jäljempänä ’suuntaviivat’ (2), vuonna 2004. Näiden suuntaviivojen 5.2 kohdan nojalla komissio kehotti 21 päivänä lokakuuta 2004 päivätyllä kirjeellä jäsenvaltioita, muiden muassa Suomea, muuttamaan voimassa olevia tukijärjestelmiään kyseisten uusien suuntaviivojen mukaisiksi viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2005 ja vahvistamaan kirjallisesti viimeistään 15 päivänä marraskuuta 2004, että ne hyväksyvät ehdotukset aiheellisiksi toimenpiteiksi (3).
(2)
Suomi ilmoitti 15 päivänä marraskuuta 2004, 20 päivänä tammikuuta 2005 ja 14 päivänä kesäkuuta 2005 päivätyillä kirjeillä, ettei se hyväksynyt kalastusvakuutusjärjestelmäksi kutsutun tukijärjestelmän muuttamista sen saattamiseksi näiden uusien suuntaviivojen mukaisiksi. Kyseinen järjestelmä oli annettu komissiolle tiedoksi 27 päivänä huhtikuuta 1995 Suomen tasavallan liittymisestä Euroopan unioniin tehdyn sopimuksen 144 artiklan a alakohdan perusteella, ja sen vuoksi sitä pidettiin EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa (nykyisin SEUT-sopimuksen 108 artikla) tarkoitettuna ”olemassa olevana” tukena.
(3)
Komission ja Suomen välillä pidettiin 11 päivänä lokakuuta 2005 kokous. Suomi lähetti lisätietoja 24 päivänä marraskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.
(4)
Suuntaviivoja tarkistettiin uudelleen vuonna 2008 (4), ja komissio pyysi 15 päivänä huhtikuuta 2008 päivätyillä kirjeillä jäsenvaltioita muuttamaan voimassa olevia järjestelmiään viimeistään 1 päivänä syyskuuta 2008 (5).
(5)
Suomi vastasi 30 päivänä toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä olevansa edelleen valmis muuttamaan kalastusvakuutusjärjestelmäänsä vuonna 2005 ehdotetun mukaisesti muttei aiheellisten toimenpiteiden edellyttämässä laajuudessa. Komission ja Suomen välillä pidettiin 6 päivänä maaliskuuta 2009 uusi kokous.
(6)
Komissio lähetti 1 päivänä lokakuuta 2009 viimeisen tietojensaantipyynnön, jossa todettiin, että ellei Suomi hyväksy ehdotettuja aiheellisia toimenpiteitä, komission on noudatettava neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (6) 19 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua menettelyä ja aloitettava SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätty muodollinen tutkintamenettely. Suomi vastasi 18 päivänä marraskuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(7)
Koska Suomi ei ole hyväksynyt kyseisen järjestelmän muutosehdotusta kokonaisuudessaan, komissio on päättänyt aloittaa mainitun menettelyn. Kyseinen päätös annettiin tiedoksi 15 päivänä syyskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä, joka julkaistiin virallisessa lehdessä (7).
(8)
Suomi vastasi 15 päivänä marraskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä. Lisäksi sen jälkeen, kun päätös oli julkaistu EUVL:ssä, komissio sai huomautuksia kolmelta asianomaiselta osapuolelta: Suomen Ammattikalastajaliitto ry:ltä (SAKL) (8 päivänä marraskuuta 2011 päivätty kirje), Kalatalouden Keskusliitolta (16 päivänä marraskuuta 2010 päivätty kirje) ja kuudelta Suomessa toimivalta kalastusvakuutusyhdistykseltä (16 päivänä marraskuuta 2010 päivätty kirje). Näiden kirjeiden jäljennökset lähetettiin Suomen viranomaisille 6 päivänä joulukuuta 2010. Kyseisten liittojen ja yhdistysten edustajat saapuivat tapaamaan komission virkamiehiä 13 päivänä tammikuuta 2011, jolloin he antoivat täydentäviä asiakirjoja.
(9)
Koska komissio kaipasi selvennystä 15 päivänä marraskuuta 2010 lähetetyssä kirjeessä annettuihin tietoihin, Suomen viranomaisten kanssa järjestettiin kokous komission tiloissa 4 päivänä huhtikuuta 2011. Suomen viranomaiset antoivat lisäksi lisätietoja 13 päivänä huhtikuuta ja 13 päivänä toukokuuta 2011 lähettämissään viesteissä.
(10)
Koska Suomen lähettämistä tiedoista kävi ilmi, että se oli valmis muuttamaan järjestelmää siten, että se soveltuisi yhteismarkkinoille, komissio pyysi 6 päivänä heinäkuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Suomea vahvistamaan virallisen sitoumuksensa kyseisen järjestelmän oikeusperustan muodostavan lainsäädännön muuttamiseen. Suomi vastasi myöntävästi 19 päivänä syyskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä.
2. TUEN KUVAUS
(11)
Tukijärjestelmä perustuu 23 päivänä heinäkuuta 1958 säädettyyn lakiin nro 331, jota on viimeksi muutettu 29 päivänä tammikuuta 1999 säädetyllä lailla nro 1236 (8). Suomi ilmoitti tämän järjestelmän komissiolle heti Euroopan yhteisöön liityttyään Suomen liittymisestä Euroopan unioniin tehdyn sopimuksen 144 artiklan a alakohdan perusteella. Siitä alkaen kyseisen tukijärjestelmän on katsottu olevan EY:n perustamissopimuksen 88 artiklassa (nykyisin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohta) tarkoitettua olemassa olevaa tukea.
(12)
Tämän vakuutusjärjestelmän edunsaajia ovat Suomessa pysyvästi kalastustoimintaa harjoittavat kalastusalan yritykset. Vakuutuksenantajina on kuusi kalastusvakuutusyhdistystä, jotka kattavat koko Suomen. Kukin yhdistys kattaa määritellyn maantieteellisen alueen.
(13)
Lain 7 §:n mukaan kalastusvakuutusyhdistykselle maksetaan vuotuisena valtion avustuksena tietty osuus niistä vahingonkorvauksista, jotka yhdistys on suorittanut kyseisen lain mukaisten vakuutussopimusten nojalla. Vahingonkorvaukset voivat kattaa lain 2 §:n mukaisesti seuraavat vahingot:
-
vahingot verkkoihin, lohi- ja pitkäsiimoihin sekä näiden pyydyksien ankkureihin, köysiin ja muihin niihin kiinnitettäviin lisävarusteisiin;
-
vahingot Suomessa rekisteröityihin kalastusaluksiin;
-
vahingot talvikalastuksessa jäällä käytettäviin kulku- ja kuljetusvälineisiin, kalastusmajoihin sekä nuotan uitto- ja vetolaitteisiin.
(14)
Laissa kuvaillaan myös vahingonkorvausten suorittamiseksi vaadittuja edellytyksiä. Komission arvioinnin kannalta merkityksellisiä ovat tässä yhteydessä erityisesti seuraavat edellytykset: vakuutettujen esineiden on oltava riittävän lujia ja täysin käyttökelpoisessa kunnossa; välineet on pitänyt ottaa vakuutukseen täydestä arvostaan; vahinko on osoitettava luotettavalla tavalla.
(15)
Suomi selitti 15 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään, miten tukijärjestelmä toimii kalastusalan yrityksille aiheutuvien vahinkojen suhteen. Tukikelpoiseen vahingonkorvaukseen liittyy ensinnäkin omavastuu, jonka osuus on 25 prosenttia enintään 504,56 euron suuruisissa vahingoissa, ja tätä suuremmissa vahingoissa omavastuuosuus on ylimenevältä osalta 5 prosenttia. Tämän omavastuuosuuden vähentäminen antaa tulokseksi asianomaisen kalastusvakuutusyhdistyksen yritykselle maksaman korvauksen määrän. Valtion kalastusvakuutusyhdistykselle maksama korvaus on 40 prosenttia yhdistyksen suorittamasta vahingonkorvauksesta, kun vahinkojen määrä on enintään 504,56 euroa, ja 90 prosenttia, kun kyseinen määrä on yli 504,56 euroa.
(16)
Tätä seuraavassa, 24 päivänä marraskuuta 2005 päivätyssä kirjeessään Suomi ehdotti järjestelmän muuttamista siten, että valtiontukea maksettaisiin ainoastaan Suomen erityisolosuhteista aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi. Lisäehtona olisi, että vahinko on tapahtunut 59. leveyspiirin pohjoispuolella.
(17)
Suomi kuvaili 15 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään, mitä se pitää Suomen erityisolosuhteina kalastustoiminnan osalta. Nämä olosuhteet johtuvat ilmasto-oloista, joihin kuuluu esimerkiksi jäänmuodostus, joka voi vahingoittaa sekä aluksia että pyydyksiä, ja pakkanen, joka voi vahingoittaa aluksen moottoria. Kyseisiä erityisolosuhteita hankaloittavat esimerkiksi Suomen merialueiden pinnanmuodostus (matalat vedet ja epätasainen merenpohja tiheässä saaristossa); näissä oloissa riski myrskyihin ja virtauksiin jääolosuhteissa liittyvistä haaksirikoista on melko suuri. Lisäksi suuri hyljekanta aiheuttaa kalastusalalle suuria menetyksiä vahingoittamalla pyydyksiä. Myös merimetsot saattavat joskus vahingoittaa pyydyksiä (verkkoja).
(18)
Seuraavassa taulukossa esitetään korvaukseen johtaneiden tapausten vuosittainen määrä, kalastusvakuutusyhdistysten maksamat vuotuiset korvaukset ja valtion maksaman korvauksen osuus vuosina 2004-2009:
Vuosi
Vakuutuksen kattamat yritykset
Tapausten määrä
Maksettu korvaus (euroa)
Valtion maksama korvaus (euroa)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Yhdistysten suorittamista maksuista noin 50 prosenttia koskee pyydyksiä, 45 prosenttia aluksia ja 5 prosenttia muita välineitä.
3. MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEN PERUSTEET
(20)
Kuten edellä todetaan (9), kyseinen tukijärjestelmä oli annettu komissiolle tiedoksi vuonna 1995 Suomen tasavallan liittymisestä Euroopan unioniin tehdyn sopimuksen 144 artiklan a alakohdan perusteella, ja sen vuoksi sitä pidettiin EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna olemassa olevana tukena. Suuntaviivat, joita sovellettiin vuoteen 2004 asti, sisälsivät vakuutusmaksuihin myönnettävää tukea koskevan erityisen määräyksen, jonka perusteella kyseisen tukijärjestelmän katsottiin soveltuvan yhteismarkkinoille. Mainittu määräys poistettiin vuoden 2004 tarkistuksessa.
(21)
Komissio katsoi tätä menettelyä aloittaessaan, että kalastusvakuutusjärjestelmästä katettujen vahinkojen ei voida katsoa johtuneen poikkeuksellisista tapahtumista tai luonnonmullistuksista vaan pikemminkin jostain pysyvästä tai rakenteellisesta tilanteesta, toisin sanoen siitä pysyvästä ja rakenteellisesta kontekstista, jossa kalastustoimintaa Suomen vesillä harjoitetaan.
(22)
Tästä syystä komissio päätteli suuntaviivojen mukaisesti (10), että kyseinen tuki oli toimintatukea, joka ei periaatteessa sovellu yhteismarkkinoille, koska se parantaa tuensaajayritysten maksuvalmiutta ja sitä myönnettiin tuensaajille ilman velvoitteita.
(23)
Komissio ei hyväksynyt Suomen viranomaisten väitettä, jonka perusteella kyseinen tukijärjestelmä luokiteltiin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, josta määrätään SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa. Suomi ei esittänyt mitään erityistä perustelua sille, että vakuutusten tarjonta kalastusalan yrityksille voitaisiin luokitella tällaiseksi palveluksi, eikä komissio katsonut järjestelmän ominaisuudet huomioon ottaen, että se voitaisiin luokitella sellaiseksi. Komissio totesi erityisesti, että kalastusvakuutusyhdistykset tarjoavat vakuutuspalveluja ainoastaan tietylle ryhmälle kalastusalalla toimivia yrityksiä, joiden liiketoiminta koostuu markkinoilla myytävien hyödykkeiden tuotannosta. Komissio epäili sen vuoksi vahvasti, voitaisiinko kaupallisten vakuutusten tarjoaminen valikoidulle joukolle liikeyrityksiä luokitella yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi.
4. SUOMEN VIRANOMAISTEN JA ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
4.1 Suomen viranomaisten huomautukset
(24)
Suomen viranomaiset ovat muistuttaneet tärkeimmistä ominaisuuksista, jotka liittyvät tämän vakuutusjärjestelmän toimintaan. Ne ovat myös antaneet perusteellisen kuvauksen niistä erityisistä olosuhteista, joissa Suomen kalastusalan on toimittava: erityiset ilmasto-olosuhteet, joihin liittyy jää ja pimeys talvisin, rannikkovesien pinnanmuodostus (matalat vedet ja epätasainen merenpohja) ja suuri hyljekanta.
(25)
Lisäksi ne ovat esittäneet tietoja siitä, että kalastusalalle ei tarjota yksityiseltä vakuutussektorilta tämänkaltaisiin vahinkoihin korvausvakuutuksia samalla korvaustasolla. Näkökantansa tueksi ne ovat liittäneet vastaukseensa kirjeen Finanssialan Keskusliitolta.
(26)
Lisäksi ne ovat ilmoittaneet, että tuonnin arvo vastaa 6,8-kertaisesti viennin arvoa. Suomeen on vuonna 2009 tuotu 95 046 tonnia kalaa 244,5 miljoonan euron arvosta, samalla kun sieltä on viety 59 905 tonnia kalaa 36 miljoonan euron arvosta. Vain 30 prosenttia Suomessa kulutetusta kalasta on peräisin Suomesta. Suomalaisen kalan vuotuinen kulutus on laskenut vuosien 2000 ja 2009 välillä 6,1 kilogrammasta 4,5 kilogrammaan, samalla kun tuontikalan kulutus on kasvanut 6,6 kilogrammasta 11,2 kilogrammaan. Suomen viranomaisten mukaan tämä osoittaa, että kyseisellä valtiontukijärjestelmällä ei voi olla kielteistä vaikutusta kilpailuun.
(27)
Suomen viranomaiset muistuttavat komission todenneen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, että vakuutusmaksuihin myönnettävää tukea koskevan määräyksen poistaminen vuoden 2004 suuntaviivoista tarkoitti, että tämänkaltainen valtiontuki ei ollut enää sallittua. Suomen viranomaiset eivät hyväksy kyseistä kantaa. Ensinnäkin tämä vakuutusjärjestelmä on edelleenkin täysin perusteltu Suomen vesillä vallitsevien erityisten ilmasto- ja maantieteellisten olosuhteiden vuoksi. Lisäksi kyseisen järjestelmän katsottiin soveltuvan yhteismarkkinoille vuonna 2000, vaikka tällainen tuki ei kuulunut tukiin, joiden katsottiin soveltuvan yhteismarkkinoille vuoden 1997 suuntaviivoissa (11), joita tuolloin sovellettiin tilanteessa, joka on verrattavissa vuodesta 2004 alkaen vallinneeseen tilanteeseen vuosien 2004 ja 2008 suuntaviivojen suhteen.
(28)
Suomi ilmoitti näissä huomautuksissaan kuitenkin olevansa valmis muuttamaan järjestelmäänsä seuraavasti:
-
suljetaan järjestelmän ulkopuolelle avomerellä kalastusta harjoittavat alukset eli käytännössä yli 12 metrin pituiset alukset,
-
tukea myönnetään vain Suomen aluevesillä tai sen talousvyöhykkeellä kärsityistä vahingoista,
-
korvataan vain vahingot, jotka johtuvat Suomen erityisistä olosuhteista eli epäsuotuista ilmasto- tai maantieteellisistä oloista (jää, lumi, voimakkaat myrskyt, matalien vesien karikot) tai hylkeistä ja merimetsoista ja joita aiheutuu aluksille ja pyydyksille sekä talvikalastuksessa käytettäville kulku- ja kuljetusvälineille ja muille erityisvälineille.
(29)
Suomi katsoo, että tämä muutos voitaisiin tehdä 31 päivään joulukuuta 2012 mennessä. Tällainen määräaika on tarpeen kahdesta syystä: nykyisin voimassa olevaa, tämän järjestelmän oikeusperustan muodostavaa lakia on ensinnäkin tarpeen muuttaa (laki nro 331, 23.7.1958) ja toisekseen nykyisen järjestelmän mukaiset voimassa olevat sopimukset on tarpeen irtisanoa. Uusi kalastusvakuutusjärjestelmä tulisi näin ollen voimaan 1 päivänä tammikuuta 2013.
(30)
Kuten edellä todetaan (12), Suomen viranomaiset vahvistivat 19 päivänä syyskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä sitoumuksensa kyseisen järjestelmän oikeusperustan muodostavan lainsäädännön muuttamiseen. Viranomaiset ilmoittivat, että jos komissio tekee lopullisen päätöksensä kohtuullisessa aikataulussa, ne voivat antaa eduskunnalle esityksen riittävän ajoissa vuoden 2012 aikana siten, että laki voisi tulla voimaan 1 päivänä tammikuuta 2013. Ne korostivat kuitenkin, että siirtymäaika on tarpeen uusien sääntöjen ottamiseksi käyttöön, koska ne edellyttävät muutosten tekemistä voimassa olevien vakuutussopimusten ehtoihin. Tästä syystä viranomaiset katsovat, että mainitut vakuutussopimusten muutokset voitaisiin tehdä viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2014, ja vakuutuksenantajille myönnettäviin tukiin voitaisiin soveltaa muutettuja ehtoja kyseisestä päivämäärästä alkaen.
4.2 Asianomaisten osapuolten huomautukset
(31)
Kaksi kalastajaliittoa, Suomen Ammattikalastajaliitto ja Kalatalouden Keskusliitto, lähetti komissiolle huomautuksia. Suomen viranomaisten tapaan molemmat liitot korostivat Suomessa harjoitettavan kalastuksen erityisiä olosuhteita ja vakuutustarjonnan puutetta vahinkojen korvaamiseksi. Toinen niistä (Suomen Ammattikalastajaliitto) huomautti, ettei komissio ole esittänyt mitään näyttöä siitä, että tällä tukijärjestelmällä voi olla vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun. Se totesi erityisesti, että Suomen ammattikalastus tuottaa nykyisin vain 7 prosenttia Suomessa kulutetusta kalasta, joten Suomen kalastusala ja kalamarkkinat ovat riippuvaisia tuontikalasta. Tästä syystä Suomen Ammattikalastajaliitto katsoo, että menettelyn aloittamisen yhteydessä esitetty alustava johtopäätös on aiheeton.
(32)
Myös kalastusvakuutusyhdistykset tukevat Suomen viranomaisten kantaa. Ne korostavat, että Suomen vesillä harjoitettavassa kalastustoiminnassa joudutaan kohtaamaan hyvin erityisiä ilmasto- ja maantieteellisiä olosuhteita. Ne toteavat, että tämä vakuutusjärjestelmä perustettiin, koska yksityinen vakuutussektori ei ollut valmis korvaamaan tällaisia riskejä vähämerkityksisellä kalastustoiminnan alalla. Kalastusvakuutusyhdistyksillä on lisäksi velvollisuus vakuuttaa kaikki toimivalta-alueelleen sijoittautuneet kalastajat.
5. TUEN ARVIOINTI
5.1 Valtiontuen olemassaolo
(33)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei perustamissopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(34)
Korvaukset, joita kalastusvakuutusyhdistykset maksavat kalastusalan yrityksille, ovat osittain peräisin valtion kyseisille yhdistyksille myöntämästä rahoituksesta. Tämä rahoitus on peräisin valtion talousarviovaroista. Koska kyseinen korvaus antaa taloudellisen edun kalastusalan yrityksille, se on valtion varoista myönnettyä alakohtaista tukea.
(35)
Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jo pelkästään se seikka, että tuki vahvistaa yrityksen kilpailukykyä kilpaileviin yrityksiin verrattuna antamalla kyseiselle yritykselle taloudellisen edun, jota se ei olisi saanut muutoin harjoittaessaan tavanomaista toimintaansa, on osoitus siitä, että tukeen liittyy riski kilpailun vääristymisestä (13). Tämän lisäksi tuki, jota myönnetään unionin sisäiselle kaupalle avoimilla markkinoilla toimivalle yritykselle, on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (14).
(36)
Ottaen huomioon, että Euroopan unionin sisäinen kalastustuotteiden kauppa on merkittävää, kyseinen toimenpide vahvistaa näiden yritysten asemaa unionin markkinoilla ja on näin ollen omiaan vääristämään tai uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa unionin sisäiseen kauppaan (15). Sillä seikalla, että tuonti on suurempaa kuin vienti, tai että suurin osa kulutetusta kalasta tulee muista maista, ei ole merkitystä. Päinvastoin se osoittaa, että Suomen kalastustuotteiden markkinat ovat hyvin avoimet ja antaa näin ollen aihetta olettaa, että suomalaisille yrityksille myönnettävä tuki lujittaa niiden asemaa suhteessa muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yrityksiin ja vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. Myöskään se seikka, että kulutetun tuontikalan määrä on voinut lisääntyä kulutetun kotimaisen kalan määrään verrattuna, ei tuo mitään muutosta kyseiseen näkökantaan; se voi ainoastaan viitata siihen, että suomalaiset yritykset eivät ole tehneet tarvittavia mukautuksia pysyäkseen mukana Suomen kalastustuotteiden markkinoihin liittyvien taloudellisten suhdanteiden kehityksessä. Joka tapauksessa kyseiset yritykset saavat tukea, joka lujittaa niiden asemaa yhteismarkkinoilla suhteessa ulkomaisiin yrityksiin.
(37)
Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että 107 artiklan 1 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät ja että kalastusalan yrityksille maksetut valtion talousarviovaroista peräisin olevat korvaukset ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
5.2 Soveltuvuus yhteismarkkinoille
5.2.1 Tukijärjestelmän luonne
(38)
Kalastusvakuutusjärjestelmän tarkoituksena on kattaa menot, jotka katetaan osittain vakuutusmaksuilla. Kyseessä ei varsinaisesti ole vakuutusmaksuihin myönnettävä tuki, sillä sen tarkoituksena ei ole kattaa osaa vakuutusmaksuista vaan osa yritysten kalastusvakuutusjärjestelmille jättämistä korvaushakemuksista.
(39)
Koska korvaushakemukset kuitenkin jätetään mainituille yhdistyksille, joiden on suoritettava korvaus vahingoista aiheutuneen tukikelpoisen määrän osalta, komissio katsoo, että tuki alentaa vakuutusmaksuja, jotka kalastusalan yritysten olisi pitänyt maksaa, elleivät asianomaiset kalastusvakuutusyhdistykset olisi odottaneet saavansa valtion rahoitusta. Tuella on näin ollen vakuutusmaksuihin myönnettävää tukea vastaava vaikutus. Näin ollen tukijärjestelmää voidaan pitää vakuutusmaksuja koskevana tukijärjestelmänä.
5.2.2 Soveltuvuus yhteismarkkinoille
(40)
Komissio ei voi yhtyä Suomen viranomaisten näkemykseen siitä, että tilanne suhteessa vuosien 2004 ja 2008 suuntaviivoihin on verrattavissa tilanteeseen suhteessa vuoden 1997 suuntaviivoihin sillä perusteella, ettei niistä missään määrätty vakuutusmaksuihin myönnettävästä tuesta. Tällaista tukea koskevan määräyksen poistaminen vuonna 2004, mistä ilmoitettiin ennakolta vuoden 2001 suuntaviivoissa (16), on osoitus siitä, että komissio on vuonna 2004 tehdyn tarkistuksen myötä selvästi katsonut, ettei tällaiselle tuelle voida enää myöntää poikkeusta valtiontukien yhteismarkkinoille soveltumattomuuden periaatteesta siten, että se katsottaisiin yhteismarkkinoille soveltuvaksi vuoden 2004 suuntaviivojen voimaantulosta alkaen. Tämä toimintaperiaatteita koskeva päätös on säilynyt muuttumattomana seuraavassa tarkistuksessa eli vuoden 2008 suuntaviivoissa.
(41)
Tämän lisäksi yleiset puitteet, joiden mukaisesti komissio arvioi vakuutusmaksuihin myönnettävää valtiontukea, ovat muuttuneet. Komissio katsoi vuonna 2000 (17), että tämä valtiontuki soveltuu yhteismarkkinoille silloin, kun se liittyy ”Suomen poikkeuksellisista ilmasto-olosuhteista ja rannikkoalueilla vallitsevista erityisolosuhteista” johtuviin korvauksiin. Kyseistä päätöstä tehdessään komissio viittasi perusteluissaan maatalousalalla vallitsevaan tilanteeseen, jonka osalta maatalousalaan sovellettavat suuntaviivat eivät myöskään sisältäneet mitään määräyksiä mutta jonka suhteen komission käytäntönä oli tehdä tapauskohtaisesti myönteisiä päätöksiä luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien varalta otettaviin vakuutuksiin liittyvistä tukitoimenpiteistä. Komissio selvensi vuonna 2000 sekä maatalous- että kalastusalaan liittyvää politiikkaansa vahvistamalla näitä aloja koskevissa suuntaviivoissa tällaisen tuen arviointia koskevat perusteet (18). Kyseiset perusteet sisältyvät edelleen maatalousalan suuntaviivoihin (19) mutteivät enää kalastusalan suuntaviivoihin. Vaikka komissio on siis vahvistanut maatalousalalle täsmälliset perusteet, joiden mukaan vakuutusmaksuihin myönnettävää tukea voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, kalastusalan suuntaviivoista kyseiset perusteet on poistettu. Kalastusalan osalta komissio joutuu siis soveltamaan yleistä valtiontukien yhteismarkkinoille soveltumattomuuden periaatetta ja arvioimaan tämänkaltaisen järjestelmän soveltuvuutta tai soveltumattomuutta asianmukaisten määräysten perusteella.
(42)
Nykyisten suuntaviivojen määräys, jota voidaan soveltaa, on 4.9 kohta, jossa todetaan, että sellaiset tukitoimenpiteet, joihin sovellettavaa säännöstä ei ole mainittu muissa kohdissa, joissa luetellaan yhteismarkkinoille mahdollisesti soveltuvina pidettävät tukiluokat, eivät periaatteessa sovellu yhteismarkkinoille.
(43)
Poikkeuksellisesti tukijärjestelmää voidaan kuitenkin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, jos jäsenvaltio osoittaa, että se noudattaa kyseisissä suuntaviivoissa vahvistettuja eri periaatteita ja edistää yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita.
(44)
Menettelyn aloittamista koskevaan kirjeeseen antamassaan vastauksessa Suomi on esittänyt konkreettisia ehdotuksia järjestelmään tehtävistä rajoittavista muutoksista (20). Lisäksi se on perustellut järjestelmän jatkamista vakuutusmarkkinoiden toimintapuutteella, jonka vuoksi merkittävä osa kyseisistä vahingoista jäisi korvaamatta.
(45)
Finanssialan Keskusliitto myöntää mainittuun vastaukseen liitetyssä kirjeessään, ettei se pystyisi korvaamaan kaikkia vahinkoja kalastusvakuutusyhdistysten nykyisin maksamien korvausten tapaan. Korvaukset kattaisivat vain osan vahingoista ja joissain tapauksissa, esimerkiksi pyydyksille aiheutuneista vahingoista, niitä ei voitaisi maksaa ollenkaan. Vakuutusyhtiöt eivät voi pitää tällaisia vahinkoja vakuutuskelpoisina, ja jos ne katsottaisiin vakuutuskelpoisiksi, vakuutusmaksut olisivat kohtuuttomia.
(46)
Tämä osoittaa, että kalastusvakuutusyhdistykset eivät voi vääristää kilpailua yksityisten vakuutusyhtiöiden suhteen. Se myös näyttää, että Suomen markkinoilta puuttuu yksityisten vakuutusyhtiöiden vakuutusjärjestelmä kyseisten vahinkojen korvaamiseksi.
(47)
Komissio katsoo, että markkinoiden toimintapuutetta korjaavaa valtiontukitoimenpidettä voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana silloin, kun se vastaa yhteistä etua koskeviin tavoitteisiin. Tämä täyttää suuntaviivojen 4.9 kohdan vaatimukset siitä, että tuen on noudatettava suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita ja että sillä on pyrittävä yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseen.
(48)
Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on varmistaa sellainen elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet (21). Komissio katsoo, että tämä järjestelmä, johon tehtäisiin Suomen kuvailemat muutokset, edistäisi osaltaan tällaisten olosuhteiden luomista. Elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntämistä koskevien säilyttämis- ja hoitosääntöjen soveltamisen lisänä järjestelmä mahdollistaisi kalastuksen jatkamisen Suomen rannikkovesien erityisissä olosuhteissa, mukaan luettuina hylkeiden ja joskus merimetsojen välineille (kalaverkot) aiheuttamat vahingot. Tämä auttaisi takaamaan moitteettomat taloudelliset, ympäristölliset ja sosiaaliset olosuhteet kalastusalan yrityksille, jotka kärsivät kalastuksen harjoittamiseen näillä vesillä liittyvistä erityisrajoitteista. Se auttaisi myös säilyttämään asianomaisten rannikkoyhteisöjen sosioekonomisen rakenteen.
(49)
Komissio panee lisäksi merkille, että kyseinen tukijärjestelmä ei muuttamisensa jälkeen tarjoa missään tapauksessa täysimääräistä korvausta kyseisistä vahingoista. Nykyinen järjestelmä, johon liittyy ensinnäkin omavastuu ja jossa maksettu korvaus hyvitetään vain osittain (22), jää ennalleen. Näin ollen tämän tukijärjestelmän edunsaajilta edellytettävä vastasuoritus, jota vaaditaan suuntaviivojen 3.3 kohdassa, on edelleen olemassa.
(50)
Lopuksi komissio katsoo, että määräaika, jota Suomi pitää tarpeellisena järjestelmän muuttamiseksi (23), on hyväksyttävä. Tarvittava lainsäädäntömenettely huomioon ottaen 1 päiväksi tammikuuta 2013 asetettu määräaika, johon mennessä tämän järjestelmän nykyistä oikeusperustaa muuttava laki tulisi voimaan, on kohtuullinen. Lisäksi kalastusalan yritysten ja kalastusvakuutusyhdistysten väliset voimassa olevat vakuutussopimukset on tuohon mennessä saatu uusittua vuoden 2012 aikana tuona ajankohtana sovellettavin ehdoin, ja niiden voimassaolo päättyy vuonna 2013. On kohtuullista antaa näiden sopimusten olla voimassa, kunnes niiden voimassaolo päättyy sovituin ehdoin. Sen jälkeen ne uusitaan vuonna 2013 tuolloin sovellettavien uusien ehtojen mukaisesti. Näin ollen on perusteltua asettaa ehdottomaksi määräajaksi 31 päivä joulukuuta 2013, jota seuraavana päivänä eli 1 päivänä tammikuuta 2014 tällaisten mukautettujen sopimusten on määrä tulla voimaan.
6. PÄÄTELMÄT
(51)
Edellä esitetyn analyysin perusteella komissio päättelee, että kalastusvakuutusjärjestelmän voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille, kun sitä muutetaan seuraavien periaatteiden mukaisesti:
-
suljetaan järjestelmän ulkopuolelle avomerellä kalastusta harjoittavat alukset eli käytännössä yli 12 metrin pituiset alukset,
-
tukea myönnetään vain Suomen aluevesillä tai sen talousvyöhykkeellä kärsityistä vahingoista,
-
korvataan vain vahingot, jotka johtuvat Suomen erityisistä olosuhteista eli epäsuotuista ilmasto- tai maantieteellisistä oloista (jää, lumi, voimakkaat myrskyt, matalien vesien karikot) tai hylkeistä ja merimetsoista ja joita aiheutuu aluksille ja pyydyksille sekä talvikalastuksessa käytettäville kulku- ja kuljetusvälineille ja muille erityisvälineille.
(52)
Komissio ottaa huomioon Suomen viranomaisten sitoumuksen muuttaa kyseisen järjestelmän oikeusperustaa viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2013, jotta vakuutussopimusten ehtoihin voitaisiin tehdä muutos viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2014,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Kalastusvakuutusjärjestelmäksi kutsuttu nykyinen tukijärjestelmä, josta tehtiin ehdotus aiheellisiksi toimenpiteiksi kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tarkastelemista koskevien suuntaviivojen tarkistuksen jälkeen, soveltuu yhteismarkkinoille, kun sitä muutetaan Suomen antaman seuraavan sitoumuksen mukaisesti:
-
suljetaan järjestelmän ulkopuolelle avomerellä kalastusta harjoittavat alukset eli käytännössä yli 12 metrin pituiset alukset,
-
tukea myönnetään vain Suomen aluevesillä tai sen talousvyöhykkeellä kärsityistä vahingoista,
-
korvataan vain vahingot, jotka johtuvat Suomen erityisistä olosuhteista eli epäsuotuista ilmasto- tai maantieteellisistä oloista (jää, lumi, voimakkaat myrskyt, matalien vesien karikot) tai hylkeistä ja merimetsoista ja joita aiheutuu aluksille ja pyydyksille sekä talvikalastuksessa käytettäville kulku- ja kuljetusvälineille ja muille erityisvälineille.
2. Tätä järjestelmää muuttavat säännökset tulevat voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2013, ja niiden perusteella tehdyt vakuutussopimukset tulevat voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2014.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
Tehty Brysselissä 11 päivänä tammikuuta 2012.