РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 2011,
Valtiontuesta C 35/08 (ex NN 11/08), jota Ranska on myöntänyt julkisoikeudelliselle laitokselle Institut Français du Pétrole
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4483)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/26/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (1) ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (3),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Tutkiessaan muodollisesti valtiontukiasiaa N:o C 51/05, joka koskee Ranskan Institut Français du Pétrole -konsernin (4), jäljempänä ’IFP’, hyväksi toteuttamia tukitoimenpiteitä, Ranskan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 18 päivänä heinäkuuta 2006 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi 19 päivänä heinäkuuta 2006, että julkisoikeudellinen laitos IFP, joka ennen oli ollut ammatti-intresseistä 17 päivänä marraskuuta 1943 annetussa laissa nro 43-612 tarkoitettu yksityisoikeudellinen toimialajärjestö, oli muutettu 7 päivänä heinäkuuta 2006 teollista ja kaupallista toimintaa harjoittavaksi julkisoikeudelliseksi laitokseksi, jäljempänä ’EPIC-yhtiö’. Tämä muutos käy ilmi seuraavista kahdesta asiakirjasta, jotka olivat Ranskan viranomaisten kirjeen liitteenä: i) IFP:n uudesta asemasta 6 päivänä heinäkuuta 2006 annettu asetus nro 2006-797 ja ii) energiapolitiikan suuntaukset vahvistavasta ohjelmasta 13 päivänä heinäkuuta 2005 annetun lain nro 2005-781 95 § (jonka mukaisesti edellä mainittu asetus on annettu).
(2)
Komissio pyysi Ranskan viranomaisilta tietoja 3 päivänä elokuuta 2007 ja 7 päivänä toukokuuta 2008 päivätyillä kirjeillä, joihin Ranskan viranomaiset vastasivat 28 päivänä syyskuuta 2007 ja 26 päivänä kesäkuuta 2008 päivätyillä kirjeillä.
(3)
Erään aiemman asian yhteydessä komissio teki 16 päivänä heinäkuuta 2008 päätöksen, jäljempänä ’päätös C 51/2005’, ensimmäisestä tukitoimenpiteestä, jonka Ranska oli toteuttanut IFP-konsernin hyväksi (5). Komissio korosti kyseisessä päätöksessä, että ylimääräisen valtiontuen olemassaoloa, joka johtuisi IFP:n EPIC-asemansa ansiosta mahdollisesti saamasta rajoittamattomasta valtiontakauksesta, tarkasteltaisiin erillisessä menettelyssä.
(4)
Tässä toisessa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä komissio päätti 16 päivänä heinäkuuta 2008 (6), jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva päätös’, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (7), jäljempänä ’menettelyasetus’, 4 artiklan 4 kohdan nojalla aloittaa menettelyn, joka koskee IFP-konsernin hyväksi mahdollisesti myönnettyä rajoittamatonta valtiontakausta.
(5)
Komissio julkaisi edellä mainitun, menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 11 päivänä lokakuuta 2008Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä toimenpiteestä.
(6)
Komissio vastaanotti Ranskan huomautukset 14 päivänä lokakuuta 2008 päivätyllä kirjeellä.
(7)
UOP Limited -yhtiön neuvonantajat ilmoittivat komissiolle 6 päivänä marraskuuta 2008 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi samana päivänä, asiakkaansa halukkuudesta esittää huomautuksia kyseisestä toimenpiteestä. Tässä yhteydessä neuvonantajat pyysivät välttämättömään käännöstyöhön kuluvan ajan perusteella lisäaikaa huomautustensa toimittamiseen 30 päivään marraskuuta 2008 saakka. Komissio ilmoitti 7 päivänä marraskuuta 2008 päivätyllä kirjeellä hyväksyvänsä pyynnön perustelut ja myöntävänsä UOP Limitedille lisäaikaa vastaamiseen 30 päivään marraskuuta 2008 saakka. UOP Limited -yhtiön neuvonantajat toimittivat 28 päivänä marraskuuta 2008 päivätyllä ja komissiossa samana päivänä saapuneeksi kirjatulla kirjeellä asiakkaansa huomautukset menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä.
(8)
UOP Limited -yhtiön neuvonantajat pyysivät samassa 28 päivänä marraskuuta 2008 päivätyssä kirjeessä asiakkaalleen lupaa toimittaa ylimääräisiä huomautuksia menettelyn kuluessa. Komissio vastasi pyyntöön 17 päivänä joulukuuta 2008 päivätyllä kirjeellä ja jatkoi vastauksen määräaikaa 23 päivään tammikuuta 2009, jotta UOP Limitedille jäisi riittävästi aikaa toimittaa mahdollisia täydentäviä huomautuksia. UOP Limited -yhtiön neuvonantajat toimittivat 23 päivänä tammikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä asiakkaansa täydentävät huomautukset.
(9)
Komissio välitti 6 päivänä toukokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille kaikki UOP Limited -yhtiön menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä esittämät huomautukset, tarvittaessa luottamuksellisena versiona. Komissio pyysi Ranskan viranomaisia toimittamaan huomautuksensa 8 päivään kesäkuuta 2009 mennessä. Ranskan viranomaiset pyysivät 2 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä määräajan jatkamista 22 päivään kesäkuuta 2009, koska niiden näkemyksen mukaan kolmannen osapuolen toimittamat huomautukset edellyttivät tarkkaa ja perinpohjaista tutkimista ja useiden ministeriöiden yksiköiden kuulemista. Komissio hyväksyi 9 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä määräajan jatkamisen 22 päivään kesäkuuta 2009. Ranskan viranomaiset toimittivat 22 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa UOP Limited -yhtiön esittämistä huomautuksista.
(10)
Komissio pyysi 29 päivänä heinäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisilta lisätietoja ja kehotti antamaan vastauksen 24 päivään elokuuta 2009 mennessä. Ranskan viranomaiset pyysivät 19 päivänä elokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä lisäaikaa vastauksen antamiseen 7 päivään syyskuuta 2009 saakka, minkä komissio hyväksyi 20 päivänä elokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot lopulta 8 päivänä syyskuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(11)
Komissio pyysi 20 päivänä marraskuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisilta uudelleen täydentäviä tietoja ja kehotti niitä antamaan vastauksensa 20 päivän kuluessa. Ranskan viranomaiset pyysivät 14 päivänä joulukuuta 2009 päivätyllä kirjeellä lisäaikaa vastauksen antamiseen 22 päivään tammikuuta 2010, mihin komissio suostui 18 päivänä joulukuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot lopulta 13 päivänä tammikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
(12)
Komissio järjesti 20 päivänä toukokuuta 2010 Brysselissä kokouksen, jossa käsiteltiin Ranskan viranomaisten kanssa Ranskan La Postelle (8) myöntämästä valtiontuesta C 56/07 (ex E 15/05) 26 päivänä tammikuuta 2010 annetun komission päätöksen, jäljempänä ’päätös C 56/2007’, vaikutuksia nyt esillä olevaan asiaan. La Poste on julkinen laitos, jolla on EPIC-yhtiötä vastaava asema (9). La Postea koskeneessa asiassa, jäljempänä ’La Poste -asia’, oli paljon samankaltaisuuksia nyt esillä olevan toimenpiteen kanssa, minkä vuoksi Ranskan viranomaiset esittivät molemmista asioista toimittamissaan huomautuksissa soveltuvin osin samat väitteet. Ranskalle toimitettiin 4 päivänä kesäkuuta 2010 päivätyllä kirjeellä luettelo ylimääräisistä kysymyksistä, sillä komissio toivoi saavansa kirjallisessa muodossa Ranskan viranomaisten näkemyksen mainitussa kokouksessa käsitellyistä seikoista. Ranskan viranomaiset toimittivat pyydetyt näkemykset 16 päivänä heinäkuuta 2010.
(13)
Komissio pyysi 29 päivänä syyskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisia toimittamaan lisätietoja 20 päivän kuluessa. Ranskan viranomaiset pyysivät 7 päivänä lokakuuta 2010 päivätyllä kirjeellä lisäaikaa vastauksen antamiseen 26 päivään marraskuuta 2010, minkä komissio hyväksyi 8 päivänä lokakuuta 2010 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot lopulta 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
2. IFP-KONSERNI
(14)
Kuten komissio totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ja edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005 (10), julkisoikeudellisella laitoksella IFP:llä on kolme tehtävää:
-
tutkimus- ja kehittämistoiminta öljyn- ja kaasunetsinnän sekä jalostuksen ja petrokemian teknologian aloilla,
-
insinöörien ja teknikkojen kouluttaminen, ja
-
tiedotus ja dokumentointi alan tarpeisiin.
Valtion kanssa tehdyssä tavoitesopimuksessa määritellään toiminnan päälinjat viideksi vuodeksi.
(15)
Lisäksi julkisoikeudellisen laitoksen IFP:n suorassa ja välillisessä määräysvallassa on kaupallisia yhtiöitä, joiden kanssa se on tehnyt yksinoikeuteen perustuvia tutkimus- ja lisenssisopimuksia. Komissio katsoi useiden vastaavuuksien perusteella edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005, että osakeyhtiöt Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat ja niiden emoyhtiö, julkisoikeudellinen yhtiö IFP, muodostivat yhdessä kilpailuoikeudessa tarkoitetun taloudellisen ryhmittymän, jäljempänä ’IFP-konserni’. Näitä vastaavuuksia käsitellään tarkemmin jäljempänä 137 kappaleessa.
(16)
Axens toimii katalyyttien sekä jalostusteollisuuden petrokemian alan teknologian markkinoilla, ja sen konsolidoitu liikevaihto oli 308,45 miljoonaa euroa vuonna 2006, jolloin emoyhtiön asema muuttui. IFP ja Axens ovat tehneet keskenään kaksi yksinoikeussopimusta, puitelisenssisopimuksen ja tuotelisenssisopimuksen, sekä teollista tutkimusta koskevan sopimuksen (11). Vastineeksi tytäryritys maksaa IFP:lle toisaalta lisenssisopimusmaksut ja toisaalta korvauksen […] (13) mahdollisuudesta käyttää IFP:n tutkimuskapasiteettia.
(17)
Beicip-Franlab on erikoistunut esiintymien kartoituksen alan ohjelmistojen tuottamiseen ja levittämiseen sekä tutkimus- ja konsultointitoimintaan. Vuonna 2006 sen liikevaihto oli 42 miljoonaa euroa. Vuonna 2003 tehdyssä, kymmenen vuotta voimassa olevassa yksinoikeudellisessa kehittämis-, markkinointi- ja käyttösopimuksessa määrätään, että [IFP esittää] Beicip-Franlabille [tutkimustensa tuloksia, jotka koskevat] (**) esiintymäalueiden kartoituksen alalla kehittämiään algoritmeja, malleja ja menetelmiä [, jotka ovat peräisin tutkimuksesta] (**), ja Beicip-Franlab voi pyytää IFP:tä valmistamaan tuotteita niiden pohjalta. Beicip-Franlab kattaa kaikki IFP:lle tuotteiden kehittämisestä aiheutuneet kustannukset ja maksaa erilaisia lisäkorvauksia […] (*), joilla on tarkoitus kattaa ylläpito ja käyttöoikeudet. Vuonna 2005 allekirjoitettiin lisäsopimus, jolla muutetaan tiettyjä korvausjärjestelyjä, mutta säilytetään periaate, jonka mukaan Beicip-Franlab vastaa kaikista kehittämiskustannuksista.
(18)
Prosernat tarjoaa tutkimuksia ja palveluja sekä laitekokonaisuuksia kaasun käsittelyn ja rikinpoiston alalla. Vuonna 2006 sen liikevaihto oli 49,9 miljoonaa euroa. IFP ja Prosernat allekirjoittivat 18 päivänä elokuuta 2003 takautuvasti 1 päivänä tammikuuta 2002 kymmeneksi vuodeksi voimaan tulleen puitelisenssisopimuksen ja sopimuksen teollisesta tutkimuksesta. Sopimuksen mukaan Prosernatilla on yksinoikeudellinen lisenssisopimus julkisoikeudellisen laitoksen IFP:n patentteihin ja [IFP esittää Prosernatille tulokset, jotka ovat peräisin sen] (**) tutkimuksista […] (*) kaasun käsittelyyn ja rikinpoistoon tarkoitetun tekniikan alalla. Prosernat maksaa emoyhtiölle tietyn osuuden vuotuisesta liikevaihdostaan korvauksena prosessien lisensseistä. Laitteisiin liittyvät käyttömaksut määritellään tapauskohtaisesti. IFP:n saama korvaus siitä, että Prosernat saa mahdollisuuden käyttää tutkimustöiden tuloksia, on […] (*) prosenttia Prosernatin vuotuisesta liikevaihdosta.
(19)
Kuten edellä mainitun päätöksen C 51/2005 6 artiklassa säädetään, yksinoikeussopimuksiin, joilla hallinnoidaan IFP:n tytäryritysten Axensin ja Prosernatin emoyhtiölle suorittamia maksuja, lisättiin vuonna 2009 lauseke (14) sen varmistamiseksi, että tytäryritykset maksavat emoyhtiölle 17 päivänä helmikuuta 1996 julkaistuissa tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa (15), jäljempänä ’vuoden 1996 T&K-puitteet’, tarkoitetun ei-kiinteämääräisen vähimmäiskorvauksen, joka kattaa 25 prosenttia IFP:n teollista tutkimusta valmistelevien toteutettavuustutkimusten kustannuksista, 50 prosenttia IFP:n teollisen tutkimuksen kustannuksista ja tarvittaessa 75 prosenttia IFP:n kilpailua edeltävän kehittämistyön kustannuksista tytäryritysten toiminta-aloilla (16).
(20)
Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen mukaisesti nyt esillä olevan toimenpiteen tarkastelun yhteydessä on otettava huomioon EPIC-asemasta johtuvan valtiontakauksen mahdollinen vaikutus IFP-konsernin kaikkiin yrityksiin (toisin sanoen julkisoikeudellinen laitos IFP ja sen kolme yksityisoikeudellista tytäryritystä) (17).
3. TOIMENPITEEN KUVAUS
(21)
Julkisoikeudellinen laitos IFP oli vuoteen 2006 yksityisoikeudellisen oikeushenkilön muodossa oleva, ammatti-intresseistä 17 päivänä marraskuuta 1943 annetussa laissa nro 43-612 tarkoitettu yksityisoikeudellinen toimialajärjestö, joka oli Ranskan hallituksen taloudellisessa ja rahoituksellisessa määräysvallassa.
(22)
Energiapolitiikan suuntaukset vahvistavasta ohjelmasta 13 päivänä heinäkuuta 2005 annetun lain nro 2005-781 95 §:ssä vahvistettiin periaate, jonka mukaan IFP:stä tuli EPIC-yhtiö. Tämä muutos tuli voimaan sen jälkeen, kun julkisoikeudellisen laitoksen IFP:n asemasta 6 päivänä heinäkuuta 2006 annettu asetus nro 2006-797 julkaistiin Ranskan valtion virallisessa lehdessä.
(23)
EPIC-yhtiönä IFP:stä tuli asemansa muuttumisen myötä julkisoikeudellinen oikeushenkilö (18).
(24)
EPIC-asemasta aiheutuvia oikeudellisia seurauksia kuvataan yksityiskohtaisesti edellä mainitun päätöksen C 56/2007 2 jaksossa (”Toimenpiteiden kuvaus”) ja menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 3.2.1 kohdassa (”IFP:n EPIC-asemasta aiheutuvat oikeudelliset seuraukset”), joihin komissio viittaa soveltuvin osin.
4. MUODOLLISEN TUTKINNAN ALOITTAMISEN PERUSTEET
(25)
Komissio katsoi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ensiksi, että toimenpide herätti epäilyjä, koska EPIC-yhtiön hyväksi toteutettu yleiseen lainsäädäntöön perustuva konkurssijärjestely muistutti rajoittamattoman valtiontakauksen mekanismia, jossa realisoidaan valtion varoja:
-
EPIC-yhtiöihin julkisoikeudellisina oikeushenkilöinä ei sovelleta konkurssi- ja maksukyvyttömyysmenettelyjä julkisoikeudellisen oikeushenkilön yleisen taloudellisen koskemattomuuden periaatteen perusteella, joka on tunnustettu Ranskan ja varsinkin korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä 1800-luvun lopusta lähtien (19). Lisätietoja varten komissio viittaa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 3.2.1.1 kohdan 38-40 kappaleeseen (20).
-
EPIC-yhtiöihin sen sijaan sovelletaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettua lakia ja sen soveltamista koskevia säännöksiä. Näissä säännöksissä valtio kuvataan nimenomaan julkisten laitosten velkojen perimisessä toimivaltaiseksi viranomaiseksi ja annetaan valtiolle tärkeät valtuudet, kuten maksumääräyksen antaminen viran puolesta ja riittävien varojen hankkiminen, sekä vahvistetaan periaate valtion vastuusta julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden veloista. Lisätietoja varten komissio viittaa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 3.2.1.2 kohdan 41-45 kappaleeseen (21).
-
Sellaisessa oletetussa tapauksessa, jossa EPIC-yhtiö on purettu, sovelletaan yleensä periaatetta, jonka mukaan velat siirretään valtiolle tai toiselle julkiselle laitokselle (22). Näin ollen EPIC-yhtiön kaikilla velkojilla on varmuus, etteivät ne missään tapauksessa menetä saataviaan julkiselta laitokselta. Lisätietoja varten komissio viittaa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 3.2.1.3 kohdan 46-51 kappaleeseen (23).
-
EPIC-yhtiöillä voisi olla etuoikeutettu pääsy valtion kassan tileihin. Lisätietoja varten komissio viittaa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 3.2.1.4 kohdan 52 kappaleeseen (24).
(26)
Lisäksi kuten todetaan menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 65-74 kappaleessa, joihin komissio viittaa lisätietoja varten, Ranskan viranomaisten esittämät lainsäädäntöön perustuvat täsmennykset eivät ilmeisesti ole riittäviä poistamaan ennalta syntyneitä epäilyksiä.
(27)
Komissio totesi tämän jälkeen, ettei voida poissulkea mahdollisuutta, että tästä tilanteesta on seurannut valikoiva taloudellinen etu, lähinnä edullisemmiksi katsottujen rahoitusedellytysten vuoksi, sitäkin suuremmalla syyllä, kun ulkoinen luottoluokituslaitos ei ole luokitellut IFP:tä ja sen tytäryrityksiä. IFP-konserni on myös voinut olla edullisemmassa asemassa suhteissaan asiakkaisiinsa ja toimittajiinsa, jos viimeksi mainitut uskoivat voivansa hyötyä saatavilleen annettavasta valtiontakauksesta. Näin ollen alustavassa tutkinnassa ei voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että kun oli kyse tavaroiden tai palvelujen hankinnasta tai ostosta, johon liittyi saatava, hankkijat tai asiakkaat myönsivät IFP:lle paremmat ehdot kuin mitä ne olisivat myöntäneet yritykselle, joka ei saa valtiontakausta.
(28)
Lisäksi komissio katsoi alustavassa tutkinnassa käytettävissä olleiden tietojen perusteella, että takauksen rajoittamattomuuden ja erityisesti sen keston, määrän ja laajuuden vuoksi oli erittäin vaikeaa laskea markkinahintaista takausmaksua, joka IFP:n olisi suoritettava valtiolle kyseisestä suojasta.
(29)
Lopuksi komissio totesi epäilevänsä kyseisen valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille, koska ensi näkemältä vaikutti siltä, ettei tukea ole tarkoitettu tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen.
5. RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET JA EHDOTUKSET
5.1. RANSKAN VIRANOMAISTEN ALKUPERÄISET HUOMAUTUKSET
(30)
Edellä mainitun, menettelyn aloittamista koskevan päätöksen seurauksena Ranskan viranomaiset toimittivat 14 päivänä lokakuuta 2008 päivätyllä kirjeellä komissiolle huomautuksensa ja ehdotuksensa. Kirjeellä täydennettiin Ranskan viranomaisten aiemmissa kirjeissä esittämiä huomautuksia ja ehdotuksia (25), joita on kuvattu lyhyesti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.
(31)
Ranskan viranomaiset muistuttivat 14 päivänä lokakuuta 2008 toimittamissaan huomautuksissa, että IFP-konsernia koskeva menettely aloitettiin samanaikaisesti edellä mainitun La Poste -asian kanssa, minkä vuoksi Ranskan viranomaiset ilmoittivat toistavansa soveltuvin osin samat väitteet, jotka ne olivat esittäneet kyseisen asian tutkinnan yhteydessä (26). Samankaltaisuuksista huolimatta Ranskan viranomaiset halusivat kuitenkin palauttaa mieliin IFP:n erityispiirteet: kyseessä on tutkimuslaitos, jolla on kolme yleishyödyllistä tehtävää (tutkimus, koulutus ja dokumentointi) ja jonka toiminta ei suurimmalta osaltaan ole taloudellista, mikä on perusteena sille myönnetylle julkiselle rahoitukselle. Lisäksi Ranskan viranomaiset täsmensivät syitä IFP:n aseman muuttamiselle EPIC-yhtiöksi: IFP:n toiminnan luonteen ja rahoitustavan sekä oikeudellisen aseman yhtenäistäminen oli perusteena sen aseman muuttamiselle. Tarkoituksena oli lähentää IFP:tä julkiseen sektoriin ja luopua yksityisoikeudellisen toimialajärjestön muodosta.
(32)
Ranskan viranomaiset kiistivät valtiontuen olemassaolon sillä perusteella, että niiden mukaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa asetetut kaksi edellytystä eivät täyttyneet: kyseinen mekanismi ei edellyttänyt valtion varojen siirtoa (5.1.1) eikä sillä myönnetty minkäänlaista etua IFP:lle (5.1.2).
5.1.1. VALTION VASTUULLA OLEVAN JA VALTION VAROJEN SIIRTOA EDELLYTTÄVÄN TAKAUKSEN PUUTTUMINEN
(33)
Ranskan viranomaisten mukaan julkiset laitokset eivät asemansa perusteella saa minkäänlaista takausta (A). Toisaalta Ranskan viranomaiset katsovat, että komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämät perustelut ovat virheelliset (B).
A. Rajoittamattoman valtiontakauksen puuttuminen
(34)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 41-45 kappaleeseen, joissa todetaan, että Ranskan viranomaiset esittävät viisi väiteperustetta.
(35)
Ensiksi missään tekstissä tai päätöksessä ei vahvisteta periaatetta, jonka mukaan valtio takaisi periaatteessa rajoittamattomasti EPIC-yhtiöiden velat.
(36)
Toiseksi korkeimman hallinto-oikeuden oikeuskäytännössä on todettu takauksien puuttuminen, erityisesti asiassa Société de l’hôtel d’Albe (27) annetussa tuomiossa ja asiassa Campoloro (28) annetuissa kahdessa päätöksessä.
(37)
Kolmanneksi finanssilaeista 1 päivänä elokuuta 2001 annetun orgaanisen lain, jäljempänä ’LOLF’, mukaan takaus voidaan myöntää vain finanssilain säännöksen perusteella (29), minkä korkein hallinto-oikeus on nimenomaan vahvistanut vuosikertomuksessaan 2006 (30). Tämän vuoksi Ranskan viranomaisten edellä mainitussa La Poste -asiassa (31) käyttämä asiantuntija katsoo, ettei koko LOLF:n voimaantulon eli 1 päivän tammikuuta 2005 jälkeen ole voitu myöntää laillisesti minkäänlaista implisiittistä takausta. Tammikuun 1 päivästä 2005 lähtien otetuilla veloilla ei siten ole implisiittistä takausta. Ennen tammikuun 1 päivää 2005 otettujen velkojen osalta Ranskan viranomaisten asiantuntija arvioi, että riidanalaisen päätöksen puuttuessa ei voida vahvistaa, olisiko päätelmä ennen tammikuun 1 päivää 2005 annettujen implisiittisten takausten - joiden myöntämistä ei olisi nimenomaisesti sallittu finanssilaissa - raukeamisesta mahdollisesti hylättävä sillä perusteella, että velkojien perustuslailla suojattuja oikeuksia on kunnioitettava.
(38)
Neljänneksi Ranska katsoo, että jos EPIC-yhtiöillä olisi valtiontakaus, niiden aseman muuttaminen edellyttäisi toimenpiteitä velkojien oikeuksien säilyttämiseksi. Koska tällaista järjestelyä ei kuitenkaan missään vaiheessa ole toteutettu (32), Ranskan viranomaiset päättelevät, ettei EPIC-yhtiöillä suinkaan ole valtiontakausta.
(39)
Viidenneksi Ranskan viranomaiset lainaavat korkeimman hallinto-oikeuden riita-asioita käsittelevän jaoston entisen presidentin Labetoullen kirjoittamaa artikkelia (33), jonka mukaan tämän takauksen myöntämiseen, siitä saatavaan hyötyyn ja takauksen laajuuteen ei liity oikeudellisesti minkäänlaista automaattisuutta [valtiontakaus, jota sovellettaisiin välittömästi lain nojalla valtion julkisiin laitoksiin].
B. Komission virheellinen päättely (34)
(40)
Ranskan viranomaiset katsovat, että EPIC-yhtiöiden osalta ei taata yksittäisten saatavien takaisinmaksua (a) eikä varmisteta julkisen laitoksen ja sen velvollisuuksien olemassaoloa (b).
a) Takauksen kiistäminen yksittäisten saatavien takaisinmaksussa
(41)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 46-49 kappaleeseen, joiden mukaan Ranskan viranomaiset katsovat, ettei 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettuun lakiin sisälly takausta: kyseisen lain valmistelujen perusteella, asiaan Campoloro10 päivänä marraskuuta 1999 (35) ja 18 päivänä marraskuuta 2005 (36) liittyvän oikeuskäytännön tulkinnan perusteella ja oikeustieteellisten artikkelien (37) perusteella Ranska toteaa, ettei sen mukaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa velvoitettu valtiota sitomaan omia varojaan: lain 1 §:ssä käytetty ilmaus ”y pourvoit” viittaa valtiolle myönnettyyn ”substitution”-valtuuteen, jota käyttäessään sijaantulijalla on samat valtuudet kuin henkilöllä, jonka sijaan se tulee (”il est de principe que le substituant dispose des mêmes compétences que le substitué”). Näin ollen tämän sijaantulovaltuuden yhteydessä valtio voi käyttää vain tämän toimeenpanoelimen toimivaltuuksia, joihin ei sisälly valtion talousarvion käyttömahdollisuutta, koska poikkeuksellisen avustuksen myöntäminen ei kuulu sijaantulovaltuuden käytön soveltamisalaan (”hors de l'exercice d'un pouvoir de substitution”).
(42)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 50-53 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten katsovan, että valtion ankaraan vastuuseen ei voida vedota pelkästään varojen riittämättömyyden perusteella. Itse asiassa Ranskan viranomaisten mukaan takauksessa oletetaan aina, että takaaja ottaa vastatakseen takauksen saajaan kohdistuvat toimet. Jos kyseessä on virheestä vastaaminen tai ankaran vastuun yhteydessä oman toiminnan seurauksista vastaaminen, kyseessä ei voi olla takaus. Ranskan mukaan valtion vastuuseen ei voida missään tilanteessa vedota pelkästään sillä perusteella, ettei prefekti tai valvontaviranomainen ole voinut panna täytäntöön mitään saatavan korvaamisen mahdollistavaa toimenpidettä yhteisön tai julkisen laitoksen rahoitus- ja omaisuustilanteen vuoksi. Virheen mahdollisuus on suljettava pois, sillä se, ettei prefekti tai valvontaviranomainen ole käyttänyt valtuuksiaan, ei sellaisenaan ole virhe. Ranskan viranomaiset myöntävät kuitenkin, että julkisen palvelun jatkuvuuden vaatimus velvoittaa valtion edustajaa 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustetun menettelyn täytäntöönpanon yhteydessä, mutta katsovat, että vaikka tuomioistuin määräisi maksamaan velkojalle korvausta, korvaus johtaisi velkojan kannalta samaan tilanteeseen kuin yleisen lainsäädännön perusteella, sillä yleisen lainsäädännön perusteella omaisuus olisi luovutettu ja kaikki velkojat olisivat saaneet siitä saataviaan vastaavan osuuden. Tilanteessa ei siten koidu hyötyä velkojalle.
b) Julkisen laitoksen IFP:n ja sen velvollisuuksien jatkumista ei varmisteta
(43)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 54-56 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten katsovan, että maksukyvyttömyys- ja saneerausmenettelyjen soveltumattomuus julkisoikeudellisiin oikeushenkilöihin ei estä EPIC-yhtiön konkurssia tai konkurssimenettelyn käynnistämistä tällaista yhtiötä kohtaan. Ranskan viranomaiset kiistävät komission selvityksen, joka perustuu tiedonantoon valtiontakauksina myönnettävästä valtiontuesta (38), jäljempänä ’takauksia koskeva tiedonanto’. Ranskan viranomaiset katsovat, ettei komissio nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ole osoittanut konkurssimenettelyn mahdollisuuden poissulkemisesta johtuvien muita edullisempien lainaehtojen olemassaoloa eikä sitä, ettei julkisoikeudellinen laitos IFP voisi joutua konkurssiin tai maksukyvyttömyysmenettelyyn. Ne perustelevat edellä esitettyä sillä, että vuoden 1985 laki on ainoastaan menettelylaki, sekä sillä, että vaikka EPIC-yhtiöt eivät kuulu kyseisen lain soveltamisalaan, tämä ei sulje pois sitä, etteivätkö ne voisi joutua velkasaneerausmenettelyyn, selvitystilamenettelyyn tai konkurssimenettelyyn.
(44)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 57-67 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten katsovan, ettei velkoja saa mitään etua 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetusta laista johtuvan ”menettelyn” soveltamisesta verrattuna yleisen lainsäädännön mukaiseen yleistäytäntöönpanomenettelyyn. Ranskan viranomaisten mukaan ei ole tarpeen noudattaa komission menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 81 kappaleessa esittämiä, julkisuutta (39) ja samanarvoisuutta (40) koskevia kriteerejä arvioitaessa, antaako erityisen maksukyvyttömyysmenettelyn soveltaminen oikeushenkilöön sille etua kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluviin yrityksiin verrattuna (41). Ne kuitenkin käyttävät näitä samoja kriteerejä tutkiessaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustettua menettelyä. Julkisuuskriteerin osalta Ranskan viranomaiset katsovat, että luottoluokituslaitokset ovat todenneet aivan oikein, että kyseistä menettelyä sovelletaan EPIC-yhtiön maksukyvyttömyyden yhteydessä julkisuuskriteeriin. Samanarvoisuuden kriteerin osalta Ranskan viranomaiset erottavat toisistaan tapaukset, joissa julkisen palvelun jatkuvuusvaatimusta on sovellettava, ja tapaukset, joissa tällaista vaatimusta ei sovelleta. Ne huomauttavat, että IFP:n ja sen tytäryritysten taloudellisen tilanteen perusteella on mahdotonta, että IFP-konserni joutuisi tilanteeseen, jossa sillä ei olisi riittävästi varoja. Konsernin käyttövarat ja investoinnit (150,3 miljoonaa euroa) olivat vuoden 2007 lopulla noin viisi kertaa suuremmat kuin sen lainat ja velat (25,2 miljoonaa euroa):
a)
Olettaen, että julkisen palvelun velvoitetta ei sovelleta ja julkisen laitoksen varat eivät ole riittävät, vuoden 1980 lailla perustetun menettelyn soveltaminen ei asettaisi velkojia edullisempaan asemaan kuin yleistä lainsäädäntöä sovellettaessa: ne saisivat takaisin saman määrän kuin kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluvan oikeushenkilön velkojat eli omaisuuden realisoinnista saadun määrän, eikä niillä menettelyn päättyessä olisi enää muutoksenhakumahdollisuutta (42). Ranskan mukaan valtion vastuuseen ei voida vedota ainoastaan varojen riittämättömyyden perusteella. Tämä menettely poikkeaisi kauppaoikeuden nojalla sovellettavasta menettelystä vain kahdessa kohtaa:
-
Velkojia ei käsiteltäisi yhteisesti: toisin kuin yksityisoikeudellisessa menettelyssä, jossa velkojia käsitellään yhteisesti ja näiden vahingot korvataan alenevassa etuoikeusjärjestyksessä suhteessa käytettävissä olevaan määrään, 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain mukainen menettely on erilainen niiltä osin, että ainoastaan velkojan oma toiminta mahdollistaa sen oikeuksien ajamisen. Heinäkuun 16 päivänä 1980 annetun lain lähtökohtana on velkojen aikajärjestykseen perustuva menettely.
-
Oikeuden määräämän selvitysmiehen ja pesänhoitajan tehtävän kaltaista tehtävää hoitaa valtion edustaja hallintotuomarin valvonnassa (raskaan virheen valvonta, joka mainitaan asiassa Campoloro annetussa korkeimman hallinto-oikeuden tuomiossa).
b)
Siinä tapauksessa, että julkisen palvelun jatkuvuudesta olisi huolehdittava, Ranskan viranomaiset myöntävät, että valtion edustaja voisi 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa sille annettuja valtuuksia käyttäessään päättää olla luovuttamatta tiettyjä omaisuuseriä, joita tarvitaan julkisen palvelun tehtävän suorittamiseen. Tietyn omaisuuden luovuttamatta jättäminen julkisen palvelun jatkuvuuteen liittyvistä syistä johtaisi siihen, että omaisuutta realisoitaisiin vähemmän ja velkojille korvattaisiin vastaavassa suhteessa vähemmän saatavia, jollei valtio maksaisi kyseisiä korvauksia. Ranskan viranomaisten mukaan IFP:n velkojat eivät täten saisi menettelyssä laajempia oikeuksia kuin kauppaoikeuden nojalla. Ranskan viranomaiset myöntävät silti, että tässä tapauksessa voitaisiin vedota valtion ankaraan vastuuseen, mikä johtaisi korvausten maksamiseen velkojille näiden kärsimän vahingon mukaan (eli suurempiin määriin kuin niiden omaisuuserien markkina-arvo, jotka valtion edustaja on päättänyt lain perusteella jättää luovuttamatta). Velkojat olisivat näin ollen mahdollisesti samassa tilanteessa kuin yleistä lainsäädäntöä sovellettaessa. Edellä esitetystä Ranskan viranomaiset päättelevät, ettei 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa velkojalle anneta yleisen lainsäädännön mukaista menettelyä enempää etua eikä ole perusteltua saattaa julkista laitosta IFP suoraan tällaisen menettelyn piiriin.
(45)
Komissio viittaa soveltuvin osin päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 68 kappaleeseen, jossa esitetään Ranskan viranomaisten korostavan, että menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä ja erityisesti johdanto-osan 82 kappaleessa mainitsemia tekstejä, varsinkin julkisten teollisuus- ja liikelaitosten rahoituksen ja kirjanpidon sääntelystä 18 päivänä heinäkuuta 2002 annettua kodifioitua ohjetta nro 02-060-M95 (l'instruction codificatrice No 02-060-M95 sur la réglementation financière et comptable des établissements publics nationaux à caractère industriel et commercial) ja kansallisten julkisten laitosten ja julkisten etuyhtymien perustamiseen, muuttamiseen ja lakkauttamiseen liittyviä rahoitusjärjestelyjä koskevaa ohjetta (Le guide sur l’organisation financière des créations, transformations et suppressions des établissements publics nationaux et des groupements d’intérêt public), joka on julkaistu 14 päivänä marraskuuta 2006, ei voida soveltaa sellaisinaan eikä muutettuina IFP:hen.
(46)
IFP:n tytäryritysten pääomapohjan vahvistamisesta Ranskan viranomaiset katsovat ensiksi, että menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 80 kappaleessa esitettyä kysymystä ei saisi arvioida mahdollisen valtiontakauksen olemassaolon osoittamiseksi, vaan pikemminkin tällaisen takauksen mahdollisten seurausten mittaamiseksi, sillä tällainen takaus voisi tarvittaessa asettaa IFP:n ja sen tytäryritykset edullisempaan asemaan, koska niihin sovellettaisiin vähemmän ankaria pääomapohjan vahvistamista koskevia ehtoja. Viranomaiset katsovat myös, että komission päätelmät perustuvat kahteen virheelliseen ajatukseen:
-
Komissio tekee niiden mukaan päättelyvirheen IFP:n tytäryrityksilleen yhtiön sisäisen siirron muodossa mahdollisesti antamasta tuesta, sillä tilanne, jossa konsernin emoyhtiö, joka on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, voi tukea vaikeuksissa olevaa tytäryritystään, on tarkasti rajattu yhtiölainsäädännössä (43), eikä se mitenkään liity kilpailuoikeudessa tarkoitettuun yrityksen käsitteeseen.
-
Ranskan viranomaiset kiistävät myös sen, että IFP:n EPIC-asema ja tällaiseen asemaan tarvittaessa liittyvä valtiontakaus antaisivat yritykselle mahdollisuuden vahvistaa tytäryritysten pääomaa helpommin kuin yksityisoikeudellisessa oikeusasemassa olevan konsernin emoyhtiöt. Ranskan viranomaisten mukaan se, että konserni vastaa tilapäisesti tytäryrityksensä tappioista, on konsernin tavanomaista toimintaa, kuten Euroopan unionin tuomioistuin on jo todennut (44), eikä julkisen sijoittajan osallistumiseen sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea (45), jos julkinen sijoittaja noudattaa samoja sääntöjä kuin yksityinen sijoittaja. Tämä pätee Ranskan viranomaisten mukaan erityisesti julkiseen laitokseen IFP:hen, jolla on oikeudellinen mahdollisuus (muttei velvollisuutta) vahvistaa vaikeuksissa olevan tytäryrityksen pääomapohjaa samoin arviointikriteerein kuin millä tahansa järkevällä sijoittajalla. Lopuksi Ranskan viranomaiset kiistävät, että EPIC-yhtiöllä olisi minkäänlaista suoraa pääsyä valtion kassan tileihin. Viranomaiset täsmentävät, että LOLF:n 24 §:ssä rajattu rahoitustukeen perustuva budjettijärjestely koskee rajallisten rahoitustilien (joiden yläraja on asetettu finanssilaissa) perustamista. Tämän järjestelyn perusteella valtio voi halutessaan ja mikäli mahdollista (erityisesti ottaen huomioon Euroopan unionin oikeus) myöntää ennakkoja eri elimille. Ranskan viranomaisten mukaan EPIC-yhtiöillä ei ole suoraa pääsyä näihin tileihin.
5.1.2. IFP:LLE JA SEN TYTÄRYRITYKSILLE KOITUVAN EDUN KIISTÄMINEN
(47)
Ranskan viranomaiset katsovat, että edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon nojalla ei ole mahdollista päätellä edun olemassaoloa nyt esillä olevassa asiassa. Ne katsovat myös, että IFP:n EPIC-asemansa perusteella mahdollisesti saamien etujen ulottaminen koskemaan konsernin tytäryrityksiä, jotka yleisen lainsäädännön mukaan ovat osakeyhtiöitä, olisi ristiriidassa komission päätöskäytännön kanssa. Viranomaiset katsovat myös, ettei IFP:lle ja sen tytäryrityksille koituvaa todellista taloudellista etua ole osoitettu nyt esillä olevassa asiassa.
(48)
Ranskan viranomaiset katsovat, että komissio on tulkinnut virheellisesti edellä mainitun takauksista annetun tiedonannon 1.2. kohtaa, jonka mukaan myös tavanomaista edullisemmat rahoitusehdot sellaisille yrityksille, joiden oikeudellinen muoto sulkee pois konkurssin tai muut maksukyvyttömyysmenettelyt taikka nimenomaan mahdollistaa valtiontakauksen tai sen, että valtio kattaa tappiot, ovat takauksina myönnettyä valtiontukea:
-
Ensiksi Ranskan viranomaiset kiistävät sen, että IFP:llä olisi EPIC-yhtiönä sellainen oikeudellinen muoto, joka sulkee pois konkurssin tai muut maksukyvyttömyysmenettelyt. Komissio ei viranomaisten mukaan ole osoittanut tätä todeksi, vaan ainoastaan esittänyt todisteen siitä, ettei tämä asema salli erityisen menettelyn soveltamista (nyt esillä olevassa asiassa 25 päivänä tammikuuta 1985 annetulla lailla perustettu menettely).
-
Toiseksi Ranskan viranomaiset kiistävät, että laillinen ja sääntömääräinen mahdottomuus joutua konkurssi- tai maksukyvyttömyysmenettelyyn ja edullisempien rahoitusehtojen saaminen markkinoilla olisivat automaattisesti yhteydessä toisiinsa. Komission tehtävänä on edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon 1.2 kohdan mukaisesti osoittaa ennalta edullisempien rahoitusehtojen olemassaolo, jotta voitaisiin katsoa, että yritys, jonka oikeudellinen muoto sulkee pois mahdollisuuden joutua konkurssi- tai maksukyvyttömyysmenettelyyn, saa tukea takauksen muodossa.
(49)
Lisäksi Ranskan viranomaiset katsovat, että komissio jätti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä huomiotta päätöskäytäntönsä, kun se tarkasteli mahdollisia etuja, jotka koituvat IFP:n tytäryrityksille EPIC-yhtiölle myönnetyn rajoittamattoman takauksen johdosta. Komissio on Ranskan viranomaisten mukaan käyttänyt La Banque Postalen perustamisen yhteydessä noudattamiensa päättelyjen kanssa ristiriitaista päättelyä (46): La Banque Postale oli IFP:n tytäryritysten tavoin osakeyhtiö, jonka omisti kokonaan EPIC-yhtiöön rinnastettavissa oleva laitos. Komissio katsoi (ottamatta huomioon Ranskan kyseisessä asiassa antamia sitoumuksia), että yleisen lainsäädännön mukaisen osakeyhtiön oikeudellinen asema sulkisi sellaisenaan pois tytäryrityksen hyödyksi koituvan rajoittamattoman takauksen. Tämän päättelyn perusteella on Ranskan viranomaisten mukaan katsottava, että julkisen laitoksen IFP:n tytäryritykset, joilla on myös yleisen lainsäädännön mukaisen osakeyhtiön asema, eivät myöskään saa rajoittamatonta takausta, jota mahdollisesti myönnetään EPIC-aseman perusteella.
(50)
Ranskan viranomaiset katsovat lopuksi, ettei komissio ole osoittanut todellisen taloudellisen edun koitumista IFP:lle ja sen tytäryrityksille, vaan on tyytynyt vetoamaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä edullisemmiksi väitettyihin rahoitusehtoihin esittämättä asiasta yhtään tosiasiallista todistetta. Euroopan unionin oikeuskäytännössä edellytetään Ranskan viranomaisten mukaan, että komissio tällaisessa tapauksessa osoittaa, että IFP:n EPIC-asema on antanut sille mahdollisuuden saada tosiasiallisesti edullisemmat rahoitusehdot (47). Ranskan viranomaiset katsovat esittäneensä menettelyn aikana useita seikkoja, jotka osoittavat, että IFP:n EPIC-asema ei ole tuonut eikä voikaan tuoda minkäänlaista rahoitusetua IFP:lle ja sen tytäryrityksille, koska IFP:n muuttaminen julkiseksi laitokseksi toteutettiin noudattaen yleistä jatkuvuuden periaatetta erityisesti sen toiminnassa, organisaatiossa, kirjanpito- ja rahoitusjärjestelyissä (varat ja kirjanpito- ja rahoitussäännöt) sekä sen verotusjärjestelyissä.
(51)
Ranskan viranomaiset katsovat, että edellä esitetyt seikat osoittavat seuraavaa:
-
IFP:n ja sen tytäryritysten taloudellinen tilanne on hyvä, mikä tekee perusteettomaksi konkurssin mahdollisuuden ja näin ollen valtion asioihin puuttumisen viimeisenä keinona.
-
IFP:n ja kunkin sen tytäryrityksen lyhyen aikavälin rahoitusedellytykset ovat erilaiset ja perustuvat neuvotteluihin, joita kukin niistä on käynyt yksilöllisesti oman pankkinsa kanssa.
-
IFP:n ja sen tytäryritysten suhteet toimittajiinsa ja asiakkaisiinsa eivät myöskään johtaisi etuoikeutettuihin ehtoihin, jotka perustuisivat kyseisten toimittajien ja asiakkaiden odotuksiin valtiontakauksesta.
(52)
Ranskan viranomaiset päättelevät edellä esitetyn perusteella seuraavaa:
-
Komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämä analyysi kiistetään: julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset eivät saa minkäänlaista valtiontakausta.
-
Komissio ei ole osoittanut IFP:n ja sen tytäryritysten saaneen etua, joka johtuisi IFP:n EPIC-asemasta.
-
Näin ollen komissio ei ole osoittanut IFP:n ja sen tytäryritysten saaneen valtiontukea.
5.2. RANSKAN VIRANOMAISTEN EHDOTUKSET
(53)
Poistaakseen komission epäilykset Ranskan viranomaiset ilmoittivat olevansa valmiit toteuttamaan seuraavat toimenpiteet, jos komissio suostuisi lopettamaan menettelyn edellä mainitun menettelyasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti päätöksellä, jonka mukaan toimenpide ei ole tukea:
-
selventämään 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain soveltamisasetusta
-
lisäämään IFP:n sopimuksiin, joihin liittyy saatavia, merkinnän siitä, ettei takausta ole annettu
-
lisäämään IFP:n tytäryritysten rahoitussopimuksiin merkinnän siitä, ettei takausta ole annettu.
5.2.1. HEINÄKUUN 16 PÄIVÄNÄ 1980 ANNETUN LAIN SOVELTAMISASETUKSEN SELVENTÄMINEN
(54)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 94-96 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten ehdottaneen, että ne selventäisivät 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain tulkintaa muuttamalla sen soveltamisasetuksen 3-1 §:n neljättä alakohtaa (48). Ehdotetun muutoksen tarkoituksena on Ranskan viranomaisten mukaan poistaa kaikki epäilyt ilmauksen ”y pourvoit” ulottuvuudesta prefektille tai valvontaviranomaiselle myönnettyjen valvontavaltuuksien organisoinnissa, sillä nämä vapauttavat varat yhteisön tai laitoksen talousarviosta (49). Ranskan viranomaisten mukaan tämä ehdotus sulkee pois mahdollisuuden, että valtion edustaja voisi valvontavaltuuksia käyttäessään kasvattaa kyseisen yhteisön tai laitoksen varoja valtiontuella tai sijoittamalla julkisia varoja.
5.2.2. TAKAUKSEN PUUTTUMISTA KOSKEVAN MERKINNÄN LISÄÄMINEN IFP:N SOPIMUKSIIN, JOIHIN LIITTYY SAATAVIA
(55)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 97-100 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten kiistävän komission kannan (50), jonka mukaan valtion vastuuseen voitaisiin vedota pelkästään IFP:n maksukyvyttömyyden perusteella. Viranomaiset tekevät kuitenkin hyväksyttyyn riskiin perustuvan ehdotuksen (vrt. korkeimman hallinto-oikeuden tuomiot asioissa Sille (51) ja Meunier (52), joka on samankaltainen viranomaisten La Poste -asiassa tekemän ehdotuksen kanssa ja jonka mukaan ne vahvistavat virallisesti IFP:n velkojille, ettei näiden saatavilla ole valtiontakausta ja että maksukyvyttömyystilanteessa valtiota ei voida velvoittaa suorittamaan saatavaa yrityksen sijaan. Näin ollen mahdolliset asianosaiset, jotka ovat tieten tahtoen ja tietoisesti altistuneet vahingolle, eivät voi vedota oikeuteen saada korvausta. Ranskan viranomaiset sitoutuvat siis IFP:n kanssa yhdessä tekemään kunkin rahoitusoperaation yhteydessä seuraavan merkinnän rahoitussopimukseen (jokaiseen sopimuksen piiriin kuuluvaan instrumenttiin):
”Emissiolla/ohjelmalla/lainalla ei ole minkäänlaista suoraa tai välillistä valtiontakausta. Maksukyvyttömyystapauksessa valtiolla ei ole velvollisuutta hoitaa IFP:n puolesta velan takaisinmaksua.”
(56)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 101 kappaleeseen, jossa täsmennetään, että Ranskan viranomaiset ovat myös panneet merkille komission menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 71 kappaleessa esittämät epäilyt siitä, että hyväksyttyä riskiä koskeva poikkeus on oikeuskäytännössä määritelty sääntö, joka voi muuttua, ja että tällainen sääntö perustuu toissijaisiin oikeudellisiin välineisiin, jotka voidaan varsin helposti kumota ristiriidan ilmetessä. Komissio epäilee myös, etteivät Ranskan viranomaisten ehdotukset kata kaikkia mahdollisia tapauksia, sillä saatavat eivät ole luonteeltaan pelkästään rahoituksellisia vaan myös kaupallisia ja muuntyyppisiä.
(57)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 102-104 kappaleeseen, joissa todetaan, että Ranskan viranomaiset muistuttivat vastustavansa periaatteessa komission kantaa, jonka mukaan valtion ankaraan vastuuseen voitaisiin vedota pelkästään IFP:n varojen riittämättömyyden perusteella, ja toimittivat täydentäviä tietoja epäilysten poistamiseksi:
a)
Ranskan viranomaiset katsovat, että komission ensimmäisessä vastaväitteessä käytännössä todetaan, että vaikka jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä ei olekaan asiaa koskevaa säännöstä, pelkkä oikeuskäytännön äkillinen muuttuminen eli kansallisen lainsäädännön muutos riittäisi perustelemaan valtiontuen. Ranskan viranomaisten mukaan komissio ei voi perustella mahdollista tukitoimenpidettä lainsäädännön mahdollisella muuttumisella, joka on tässä nimenomaisessa tapauksessa erittäin epätodennäköistä, sillä hyväksytyn riskin poikkeus on oikeuskäytännössä useita kertoja vahvistettu julkisoikeudellinen yleisperiaate, jota ei ole missään vaiheessa kiistetty ja jota on laajalti kommentoitu.
b)
Ranskan viranomaiset myöntävät komission toisessa vastaväitteessä esitetyn näkemyksen, jonka mukaan lait ja asetukset ovat ensisijaisia sopimuksiin nähden ja kiistanalainen lauseke voidaan aina kumota. Ranskan viranomaiset katsovat kuitenkin, ettei tämä vastaväite perustu mihinkään ylemmän tason säädökseen, sen tueksi ei ole esitetty näyttöä eikä sillä näin ollen ole pohjaa.
c)
Ranskan viranomaiset katsovat, että kolmas vastaväite perustuu pelkkään olettamukseen toimittajien mahdollisesta uskomuksesta tai odotuksesta, joka koskee niiden saatavalle myönnettyä valtiontakausta. Viranomaisten mukaan olettamus ei sellaisenaan voi olla perusteena edun olemassaololle, vaan sitä olisi vahvistettava osoittamalla, että julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset ovat todella saaneet tällaisen taloudellisen edun.
(58)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 106 kappaleeseen, jossa todetaan Ranskan viranomaisten olevan valmiit laajentamaan takauksen puuttumista ilmoittavan lausekkeen lisäämistä koskevaa ehdotustaan kaikkiin sopimuksiin, joihin liittyy saatava, poistaakseen nimenomaan kaikki riskit siitä, että valtion ankaraan vastuuseen vedotaan pelkästään IFP:n maksukyvyttömyyden perusteella.
5.2.3. TAKAUKSEN PUUTTUMISTA KOSKEVAN MERKINNÄN LISÄÄMINEN IFP:N TYTÄRYRITYSTEN AXENSIN, BEICIP-FRANLABIN JA PROSERNATIN RAHOITUSSOPIMUKSIIN
(59)
Täydentääkseen ehdotettua järjestelyä Ranskan viranomaiset tekevät komissiolle lisäehdotuksen, joka muistuttaa La Banque Postalen perustamisen yhteydessä tehtyä ehdotusta. Ehdotuksessa on kyse siitä, että Ranska sitoutuu IFP:n tytäryritysten (Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat) markkinoilta saamien lainaehtojen yhteydessä ilmoittamaan kunkin rahoitusoperaation osalta kirjallisesti rahoitussopimuksessa (jokaisessa sopimuksen piiriin kuuluvassa instrumentissa) seuraavaa: ”Ranskan lain mukaan (ottaen erityisesti huomioon sen, että kukin takaus on erikseen hyväksyttävä lailla) tälle rahoitusoperaatiolle ei ole myönnetty minkäänlaista eikä minkäänluonteista, suoraa tai välillistä valtiontakausta”.
(60)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 107-110 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten katsovan, että molemmilla selventämisehdotuksilla (joita kuvataan tarkemmin edellä 55 ja 59 kappaleessa) täsmennetään IFP:n ja sen tytäryritysten velkojille niiden oikeudet, minkä vuoksi ei voida katsoa, kuten komissio tekee menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 87 kappaleessa, että Ranska olisi vastuussa IFP:n velkojille syntyneistä takauksen olemassaoloa koskevista oletuksista eikä Ranskan enää voitaisi katsoa ylläpitävän tahallisesti epäselvää oikeudellista tilannetta, joka tuottaa IFP:lle etua ja voi johtaa valtion varojen käyttämiseen.
5.3. RANSKAN VIRANOMAISTEN TÄYDENTÄVÄT HUOMAUTUKSET
(61)
Ranskan viranomaiset toimittivat 16 päivänä heinäkuuta 2010 ja 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyillä kirjeillä lisätietoja, jotka viranomaisten mukaan osoittivat, ettei julkinen laitos IFP ollut saanut valtiontukea.
(62)
Ranskan viranomaiset viittaavat 16 päivänä heinäkuuta 2010 päivätyssä kirjeessään aluksi asiaan France Télécom (53) ja korostavat, että Euroopan unionin tuomioistuin on muistuttanut komission velvollisuudesta osoittaa tosiasiallinen etu voidakseen todeta valtiontuen olemassaolon. Viranomaiset katsovat, että nyt esillä olevassa asiassa rajoittamaton takaus, joka komission mukaan johtuu IFP:n julkisen laitoksen asemasta, ei tosiasiallisesti tuota IFP:lle minkäänlaista taloudellista etua. Ranskan viranomaiset täsmentävät 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, että niiden mukaan todistustaakka on komissiolla. Tällä perusteella ne muistuttavat Euroopan unionin oikeuskäytännössä ja erityisesti edellä mainitussa asiassa France Telecom annetussa unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa sekä unionin tuomioistuimen asiassa Krantz (54) ja viimeksi asiassa Deutsche Post AG (55) antamissa tuomioissa vahvistetuista todiste- ja perusteluvaatimuksista. Ranskan viranomaiset katsovat, että komission nyt esillä olevassa asiassa esittämä analyysi perustuu pikemminkin olettamukseen kuin konkreettiseen analyysiin.
(63)
Ranskan viranomaiset katsovat myös, että komission mukaan julkinen laitos IFP saattaa saada etua kolmella tasolla: i) suhteissaan pankki- ja rahoituslaitoksiin, ii) suhteissaan toimittajiin ja iii) suhteissaan kolmansiin teollisuuskumppaneihin, jotka teettävät tutkimuksia.
(64)
IFP:n suhteista pankki- ja rahoituslaitoksiin Ranskan viranomaiset katsovat, ettei julkinen laitos IFP toistaiseksi ole saanut minkäänlaista taloudellista etua EPIC-asemastaan. Viranomaiset esittävät komissiolle tietoja, jotka osoittavat, että i) pitkällä aikavälillä IFP:llä ei ole ollut velkoja vuosina 2005, 2006 ja 2007 (56), kuten ei myöskään vuosina 2008 ja 2009, että ii) keskipitkällä aikavälillä julkinen laitos IFP on tosin vuosittain neuvotellut lyhytaikaisista suojausluotoista eri pankkilaitosten kanssa, mutta sille on määrätty markkinakorkoja vastaavat korot eikä se missään tapauksessa ole koskaan käyttänyt näitä luottojärjestelyjä, ja että iii) lyhyellä aikavälillä julkinen laitos IFP ei ole velkaantunut lainkaan tai tuskin lainkaan kyseisenä ajanjaksona.
(65)
Suhteista toimittajiin Ranskan viranomaiset katsovat, että IFP:tä koskee hankintaviranomaisena 6 päivänä kesäkuuta 2005 annetussa määräyksessä 2005-649 (57) asetettu julkistamis- ja kilpailuttamisvelvollisuus ja että näin ollen IFP ei voi saada etua. Ranskan viranomaiset toistavat 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään tämän analyysin ja täsmentävät, että edellyttämällä IFP:n tilausten tekemistä tarjouskilpailussa julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (58) mukaisesti ehkäistään riittävällä tavalla kilpailun vääristyminen markkinoilla. Ranskan mukaan IFP:tä ei voida syyttää, ilman erityisiä todisteita, sääntöjenvastaisen edun saamisesta sen kilpailuttaessa toimittajiaan Euroopan unionin oikeudesta johtuvien velvollisuuksien mukaisesti. Viranomaiset korostavat, että nimenomaan julkisen tarjouksen tehostamiseksi päädyttiin sähköisen ostojärjestelmän käyttöön, sillä direktiivin 2004/18/EY johdanto-osan 13 kappaleessa todetaan muun muassa, että ”tämän hankintatekniikan avulla hankintaviranomaiset voivat […] saada sähköisten välineiden käytön ansiosta käyttöönsä erityisen suuren määrän tarjouksia ja siten varmistaa, että julkisia varoja käytetään laajan kilpailun ansiosta parhaalla mahdollisella tavalla”. Tässä yhteydessä viranomaiset mainitsevat komission selonteon (59), jonka mukaan julkisia hankintoja koskevilla säännöillä on myönteisiä vaikutuksia eli ne alentavat hintoja, mikä näkyy yhteiskunnallisena hyötynä, kun tarjouksentekijöiden välinen kilpailu on oikeudenmukaisempaa. Väittäessään näiden säästöjen johtuvan IFP:n EPIC-asemasta komissio ei viranomaisten mukaan kuitenkaan noudata direktiivin henkeä, sillä direktiivissä katsotaan valintamenettelyjen olevan olennainen tekijä kilpailun parantamisessa ja näin ollen myös julkisten hankintojen hintojen alenemisessa.
(66)
IFP:n suhteista asiakkaisiinsa Ranska täsmentää, että kyseinen sopimusperusteinen tutkimustoiminta kattaa palvelut, jotka IFP tuottaa asiakkaan, kolmannen tai tytäryrityksen pyynnöstä alalla, joka kuuluu IFP:n tehtäviin, ei merkitse IFP:lle strategista intressiä tulosten omistamisen suhteen ja voi lisätä julkisen laitoksen osaamista ja pätevyyttä julkisten T&K-ohjelmien johtamisessa eikä kuulu tytäryritysten yksinomaiseen toiminta-alaan. Ranskan viranomaiset huomauttavat, että kyseisten asiakkaiden hankkimat tutkimuspalvelut edellyttävät erityisiä laitteita ja asiantuntemusta.
(67)
Tältä osin Ranskan toteaa, että vaikka julkinen laitos IFP saisi etua EPIC-asemastaan harjoittaessaan taloudellista toimintaa, tällä edulla ei olisi minkäänlaisia aineellisia vaikutuksia markkinoihin. Erityisesti se ei voisi vääristää kilpailua eikä vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Ranskan viranomaiset myöntävät kuitenkin, että IFP:n aseman muuttumisesta alkaneena ajanjaksona (heinäkuusta 2006) IFP on saattanut hyötyä pienemmistä kustannuksista, koska sen ei tarvinnut antaa suoritustakuita. Jos tarkastellaan pankkien ja vakuutuslaitosten tämän tyyppisestä palvelusta yleensä perimiä palkkioita, kyse on kuitenkin melko pienistä summista. Ranskan viranomaiset päättelevät edellä esitetyn perusteella, ettei tällainen vaikutus ole luonteeltaan etu, mikä kyseenalaistaa IFP:n saaman valtiontuen olemassaolon.
6. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET JA RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
6.1. UOP LIMITED YHTIÖN HUOMAUTUKSET
(68)
UOP Limited perustelee 28 päivänä marraskuuta 2008 päivätyssä kirjeessään ensin sitä, miksi on sen edun mukaista olla menettelyssä asianomaisena osapuolena (60). Sen jälkeen se esittää yleisiä huomautuksia ja väittää, että laitos, josta UOP Limited käyttää nimeä IFP/Axens, saa valtiontukea:
-
Julkisen laitoksen ja sen tytäryrityksen Axensin muodostama kokonaisuus IFP/Axens katsotaan kiistämättä markkinoilla julkiseksi laitokseksi (5.1.1).
-
EPIC-aseman antaminen IFP/Axensille on vääristänyt ja vääristää edelleen kilpailua prosessiteknologian markkinoilla, joilla UOP Limited toimii, sillä tämä asema tuottaa etuja suhteessa toimittajiin, pääoman hankkijoihin ja asiakkaisiin (5.1.2).
6.1.1. IFP/AXENSIN KUVA MARKKINOILLA
(69)
UOP Limited pitää perusteettomana Ranskan viranomaisten väitettä, jonka mukaan Axens ja IFP:n muut tytäryritykset muodostavat erilliset taloudelliset kokonaisuudet. Komissio katsoo UOP Limitedin mukaan perustellusti, että i) Axensin omistaa sataprosenttisesti julkinen laitos IFP, ii) se, että Axens toteuttaa julkisen laitoksen IFP:n tutkimus- ja kehittämistyötä, osoittaa valtion asettamaa strategista tärkeysjärjestystä, iii) IFP:n vastuuhenkilöt osallistuvat Axensin hallintoon, iv) Axensilla on yksinoikeussopimus IFP:n kanssa, mikä on olennaista tytäryrityksen taloudellisen toiminnan kannalta, ja v) on tehty sopimus ensimmäisestä käytöstä ja henkilöstön käyttöön asettamisesta.
(70)
Edellä olevassa kappaleessa esitettyjen seikkojen lisäksi UOP Limited toteaa, että IFP:n ja Axensin suhteestaan antama kuva ja markkinoilla niistä vallitseva käsitys ovat myös ratkaisevia tekijöitä:
-
IFP ja Axens esiintyvät markkinoilla yhtenä taloudellisena laitoksena IFP/Axensina. Axens toteaa internet-sivuillaan erityisesti, että yhtiö on tukeutunut lähes 50 toimintavuotenaan T&K-alalla ja teollisuudessa saavutettuun menestykseen (61). Lisäksi Axensin teknologiastaan julkaisemat mainokset viittaavat IFP:hen. Axensin ja IFP:n työntekijät tekevät joskus yhteisiä tarkastuskäyntejä lisenssinhaltijoidensa luona.
-
Tuotantoalan lehdistössä annetaan esimerkki siitä, miten IFP/Axens käsitetään markkinoilla yhdeksi taloudelliseksi yksiköksi. UOP Limited on liittänyt mukaan otteita lehtiartikkeleista, joissa viitataan IFP/Axensin toimintaan prosessiteknologian lisenssien markkinoilla tai esitetään vaihtoehtoisesti julkisen laitoksen IFP:n toimittavan näitä lisenssejä tytäryrityksensä Axensin välityksellä. UOP Limited on toimittanut lisäksi esimerkkejä artikkeleista tai esitteistä, joista Axensin työntekijöiden käyttämien ilmausten perusteella saa käsityksen, että julkinen laitos IFP katsoo Axensin vastaavan kokonaisuudessaan teollisuusosaston ja Procatalysen toiminnasta.
6.1.2. EPIC-ASEMASTA SAATU ETU
(71)
UOP Limited -yhtiön mukaan se, että toimittajat ja asiakkaat katsovat Axensilla olevan käytössään rajoittamattomasti valtion varoja toimintansa rahoittamiseksi, antaa sille merkittävän edun markkinoilla. Vaikka kyseessä olisi vain markkinoilla vallitseva käsitys, sen merkitys kasvaisi maailmanlaajuisen talouskriisin oloissa.
(72)
Asiakkaille IFP/Axensin tarjoamilla takauksilla on UOP Limited -yhtiön mukaan erityisen suuri merkitys markkinoilla, joilla asiakkaat ottavat huomioon pitkän aikavälin taloudelliset tekijät valitessaan tiettyä teknologiaa. UOP Limited viittaa aromaattisiin yhdisteisiin ja selittää pääpiirteittäin, että ennen tällaisen teknologian käyttöön ottamista asiakkaiden on tehtävä huomattavia investointeja tuotantoinfrastruktuurien suunnitteluun ja rakentamiseen, mihin kuluu useita työvuosia. Toisin sanoen teollisuuslaitosten menestys liittyy UOP Limited -yhtiön mukaan niiden käyttämän teknologian suorituskykyyn, jonka asiakkaat yleensä haluavat prosessien myyjän takaavan (62). Silloin kun suorituskyvyn taso ei vastaa odotuksia, asiakkaat eivät epäröi katsoa luovutuksensaajaa vastuulliseksi ja vaatia korjaamisvelvollisuuden tiukkaa noudattamista. Luovutuksensaajan pitkän aikavälin maksukyky olisi tällöin tärkeä tekijä ostajien tehdessä valintaansa paitsi sopimusperusteisten velvollisuuksien noudattamisen kannalta myös T&K:n tarjoamien mahdollisuuksien kannalta, sillä jälkimmäiset kuvastavat hankitun teknologian tulevaa kehityskapasiteettia. IFP/Axensin katsotaan markkinoilla olevan valtiosta riippuvainen laitos, mikä merkitsee sille etua kilpailijoihin nähden, sillä ostajien ei tarvitse epäillä sen toiminnan jatkumista pitkällä aikavälillä.
(73)
Toimittajien osalta UOP Limited katsoo, että IFP/Axens saattaa saada kilpailijoitaan paremmat ehdot. Tältä osin UOP Limited viittaa IFP:n ja Axensin yhdessä allekirjoittamiin sopimuksiin, jotka on mainittu menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.
(74)
Rahoitusmarkkinoiden osalta UOP Limited katsoo, että IFP/Axens saa pääomamarkkinoilla edulliset ehdot ja korkoprosentit sen takia, että valtio toimii viime kädessä sen takaajana. Lisäksi finanssikriisin aikana valtion osallistuminen ja se, että valtio edustaa sijoittajille turvallisuutta, houkuttelevat yksityistä pääomaa, vaikka pääomista on yleisesti puutetta. Kilpailevat yritykset eivät UOP Limitedin mukaan voi saada vastaavaa rahoitusta tai saavat sen ainoastaan heikommin taloudellisin ehdoin. Sen mukaan talous- ja finanssikriisin vaikutukset ovat entisestään lisänneet toimenpiteestä aiheutuvan kilpailun vääristymisen mahdollisuutta.
(75)
UOP Limited viittaa 23 päivänä tammikuuta 2009 päivätyssä kirjeessään aiemmin esittämiinsä huomautuksiin ja edellä mainittuun päätökseen C 51/2005 liittyvän menettelyn yhteydessä toimittamiinsa huomautuksiin. UOP Limited katsoo, että näissä tiedoissa on riittävästi seikkoja, jotka osoittavat sopimuskumppaneiden maksukyvyn merkityksen prosessilisenssien markkinoilla. Yhtiö toistaa väitteen, jonka mukaan IFP/Axensin asiakkaat uskovat olevansa kauppasuhteessa valtion laitoksen kanssa, jonka pitkän aikavälin kannattavuuteen ei liity minkäänlaisia riskejä. Lopuksi UOP Limited kehottaa komissiota tutkimaan Axensin ja sen asiakkaiden välisiä sopimuksia ja toteaa olevansa vakuuttunut siitä, ettei niissä ole ainoatakaan määräystä, jolla rajoitettaisiin Axensin vastuuta.
6.2. RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET UOP LIMITED -YHTIÖN HUOMAUTUKSISTA
(76)
Ranskan viranomaiset katsovat 22 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyssä kirjeessään, että UOP Limited -yhtiön huomautukset perustuvat virheellisiin, jopa täysin vääriin päätelmiin, joilla ei missään tapauksessa kyetä osoittamaan julkisen laitoksen IFP:n tai Axensin saaneen valtiontukea.
(77)
Pääasiallisesti Ranskan viranomaiset kiistävät väitteen, jonka mukaan IFP/Axens käsitettäisiin markkinoilla julkiseksi laitokseksi, joka saa etua suhteessa asiakkaisiinsa, toimittajiinsa ja rahoitusmarkkinoihin, ja hylkäävät väitteen, jonka mukaan IFP/Axens olisi valtion laitos, jolla ei ole minkäänlaisia pitkän aikavälin kannattavuushuolia.
(78)
Ranskan viranomaiset esittävät kaksi väitettä:
-
Ensiksi Ranskan viranomaisten mukaan IFP/Axens ei ole valtion laitos, jolla on rajoittamattomasti käytössään varoja. Lisäksi mikään ei niiden mukaan osoita, että kyseinen yksikkö käsitettäisiin markkinoilla valtion laitokseksi (6.2.1).
-
Toiseksi IFP:n EPIC-asema ei niiden mukaan tuo Axensille markkinoilla minkäänlaista etua (6.2.2).
6.2.1. IFP/AXENS EI OLE VALTION LAITOS, JOLLA ON RAJOITTAMATTOMASTI VAROJA KÄYTETTÄVISSÄÄN
(79)
Toisin kuin UOP Limited väittää, Ranskan viranomaisten mukaan IFP/Axensin toimittajat ja asiakkaat eivät pidä yritystä valtion laitoksena, joka saa rajoittamattomasti varoja käyttöönsä.
(80)
Ensiksi Ranskan viranomaiset viittaavat komissiolle toimittamaansa juridiseen analyysiin ja aiemmin esittämiinsä huomautuksiin, jotka niiden mukaan osoittavat, että IFP:n EPIC-asemaan ei liity minkäänlaista valtion takausta.
(81)
Toiseksi Ranskan viranomaiset huomauttavat, että UOP Limited vetoaa väitettyyn käsitykseen valtion IFP/Axensille myöntämästä rajoittamattomasta takauksesta, jota ei oikeusseikkojen perusteella ole olemassa ja joka ei myöskään sellaisenaan riittäisi osoittamaan valtiontuen olemassaoloa.
(82)
Kolmanneksi vaikka oletettaisiin, että IFP:lle on myönnetty valtiontakaus - minkä Ranskan viranomaiset kiistävät - olisi virheellistä katsoa, että tällainen takaus ulotettaisiin automaattisesti koskemaan IFP:n tytäryrityksiä sillä perusteella, että IFP ja sen tytäryritykset muodostavat kilpailulainsäädännössä tarkoitetun taloudellisen ryhmittymän. Ranskan mukaan tällainen takaus ei kata IFP:n tytäryrityksiä eikä varsinkaan Axensia, jotka ovat yhtiöoikeuden alaisia yksityisoikeudellisia yhteisöjä, sillä tytäryritysten itsenäisyyden periaate on ristiriidassa UOP Limited -yhtiön esittämän teorian kanssa, jonka mukaan takaukset laajenevat automaattisesti konsernin sisällä. Konsernin käsitettä, joka on voitu määritellä kilpailuoikeudessa, ei ole tunnustettu yhtiöoikeudessa, minkä vuoksi takausten myöntämiseen konsernissa sovelletaan tiukkoja aineellisia ja muotoa koskevia edellytyksiä. Tämä pätee Ranskan mukaan erityisesti julkiseen laitokseen IFP:hen, jonka on yhtiöjärjestyksensä 7 §:n mukaisesti saatava hallintoneuvostolta lupa. Lisäksi Ranskan viranomaiset katsovat, että komissio on jo pannut merkille tämän seikan tunnustaessaan, että Banque Postalen oikeudellinen asema (yksityisoikeudellinen oikeushenkilö) riittää sellaisenaan sulkemaan pois sille myönnettävän rajoittamattoman takauksen mahdollisuuden (63).
6.2.2. AXENS EI OLE SAANUT IFP:N EPIC-ASEMAN JOHDOSTA MINKÄÄNLAISTA ETUA MARKKINOILLA
(83)
Ranskan viranomaiset katsovat, että UOP Limited -yhtiön esittämä väite, jonka mukaan markkinoilla vallitsee käsitys, että IFP/Axens on valtion laitos, jolla on käytettävissään rajoittamattomasti valtion varoja ja joka saa etuja asiakkaisiinsa, toimittajiinsa ja velkojiinsa nähden, ei perustu mihinkään vakavasti otettavaan seikkaan, ja tosiseikat kiistattomasti mitätöivät väitteen.
(84)
Ranskan viranomaiset ovat esittäneet Axensin oikeudellisista asioista ja sopimuksista vastaavan yksikön (AJA) ilmoituksen, jonka otsikkona on Principes de sécurité juridiques d'Axens (64) (Axensin oikeusvarmuuden periaatteet) ja jossa täsmennetään IFP:n ja Axensin suhteita. Näihin suhteisiin sovelletaan nimenomaisesti yleissääntöä, jonka mukaan Axens ei millään perusteella vaadi emoyhtiöltä takausta. Ranskan viranomaiset täsmensivät, ettei tästä takauksen puuttumista koskevasta säännöstä voida poiketa. Tämä periaate palautetaan laajalti mieliin asiakirjan seuraavassa sanamuodossa: IFP ei takaa Axensin toimia tai laiminlyöntejä. Ranskan viranomaiset täsmensivät, että tätä sääntöä sovelletaan kaikkiin sopimuksiin ja hankkeisiin, joita Axens mahdollisesti tekee tai toteuttaa rahoitusmarkkinoilla asiakkaidensa ja toimittajiensa kanssa.
6.2.2.1. Axensin ja sen asiakkaiden väliset suhteet
(85)
Ranskan mukaan UOP Limited -yhtiön väite julkisen takauksen merkityksestä Axensin pitkän aikavälin rahoitustilanteelle on täysin perusteeton, erityisesti kun otetaan huomioon lisenssisopimuksissa perinteisesti määrätyt sopimusperusteiset takaukset ja velvollisuudet (65). Ranskan viranomaisten mukaan UOP Limited ei perustele myöskään sitä, miksi se on vakuuttunut siitä, ettei komissio löydä ainoatakaan määräystä Axensin vastuun rajoittamisesta.
(86)
Ranskan viranomaiset täsmensivät, että johdanto-osan 84 kappaleessa kuvattua sääntöä (jonka mukaan tytäryritys ei vaadi minkäänlaista takausta emoyhtiöltään) sovelletaan myös kaikkiin takauksiin, joista Axens mahdollisesti neuvottelee tai joita se tekee asiakkaidensa kanssa. Ranskan viranomaiset esittivät väitteensä selventämiseksi esimerkin aromaattisista yhdisteistä, jotka UOP Limited mainitsee huomautuksissaan. Ranskan viranomaiset täsmensivät, että yleensä Axens rajoittaa vastuunsa koskemaan tiettyä osaa maksuista […] (*). Tämä takauksen rajoittamisen politiikka, joka on Axensin oikeusvarmuuden periaatteita, erottuu näin ollen selvästi muiden tällä alalla toimivien yritysten käytännöistä, sillä nämä yritykset myöntävät Ranskan viranomaisten mukaan yleensä tietyissä tapauksissa rajoittamattomia takauksia.
(87)
Lopuksi Ranskan viranomaiset muistuttavat, että vahingon yhteydessä sovellettavat ylläpito- ja korjausvelvollisuudet eivät johda IFP:n korvausvelvollisuuteen:
a)
Jos Axens lyö laimin maksuvelvollisuutensa, sen vakuutuksenantajien tarjoama siviilioikeudellisen vastuun kapasiteetti sen maailmanlaajuisen vakuutusohjelman eri järjestelmien kautta on paljon korkeampi kuin Axensin lisenssinhaltijoiden kanssa sopima sopimusperusteisen vastuun yläraja.
b)
Myös mahdollisuudet realisoida Axensin varoja välittömästi tai nopeasti ovat suuret, sillä yritys on vain vähän velkaantunut.
c)
IFP:n ja Axensin välisissä sopimuksissa rajoitetaan nimenomaisesti IFP:n vastuu Axensin lisenssinhaltijan maksukyvyttömyyden yhteydessä melko pieniin määriin, sillä ne on suhteutettu IFP:n saamiin maksuihin.
d)
Axensin siviilioikeudellinen vakuutuksenantaja kieltäytyy nimenomaisesti vetoamasta IFP:hen millään perusteella.
(88)
Ranskan viranomaiset päättelevät edellä esitetystä, että UOP Limited -yhtiön väitteet edusta, jota Axens saa prosessilisenssien markkinoilla, ovat perusteettomia erityisesti sen takia, että Axens on järjestelmällisesti rajoittanut asiakkailleen myöntämiään takauksia.
(89)
Ranskan viranomaiset täsmensivät 8 päivänä syyskuuta 2009 päivätyssä kirjeessään, että vastuun rajoittamisesta asiakkaisiin nähden määrätään sekä puitelisenssisopimuksessa (66) että tuotelisenssisopimuksessa (67), jotka on tehty IFP:n ja Axensin välillä ja jotka tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 2001. Molemmissa sopimuksissa määrätään, että jos Axens voi osoittaa, että maksun laiminlyönti johtuu IFP:n toimittamista palveluista, IFP:n rahoitusvastuu rajoittuu tiettyyn prosenttiosuuteen (68) niistä määristä, joita IFP on tosiasiallisesti perinyt käyttömaksuna suhteessa valituksen kohteena olevaan myyntioperaatioon (tuotelisenssi) sekä alilisenssin kohteena olevaan yksikköön tai valituksen kohteena olevan alilisenssin (puitelisenssi) puitteissa toteutettuun myyntioperaatioon. Toisin sanoen IFP:n vastuu voi olla enintään saatujen määrien suuruinen. Lisäksi puitelisenssissä määrätään, että Axens huolehtii prosessien teknisen suorituskyvyn osalta alilisenssinhaltijoille myönnetyistä rahoitustakuista. Näin ollen julkinen laitos IFP ei ole vastuussa Axensin asiakkailleen myöntämistä teknisistä takuista.
(90)
Lisäksi on täsmennettävä, että Axensin ja sen asiakkaiden välisissä lisenssisopimuksissa määrätään symmetrisesti, että Axensin rahoitusvastuu rajoittuu yleensä […] (*) prosenttiin kullekin valituksen kohteena olevalle yksikölle maksetuista rojalteista. IFP:n vastuu on täysin riippumaton Axensin vastuusta silloin, kun Axensin asiakkaalleen myöntämä takaus osoittautuu kaupallisista syistä korkeammaksi kuin IFP:n sille myöntämä takaus. Samaa periaatetta sovelletaan kaikkiin IFP:n muille kuin tytäryrityksilleen myöntämiin lisensseihin.
(91)
Ranskan viranomaiset toteavat vielä, että julkinen laitos IFP rajoittaa periaatteessa vastuutaan suhteessa asiakkaisiinsa (tytäryrityksiin tai konsernin ulkopuolisiin asiakkaisiin) toimittaessaan palveluja näiden puolesta (tutkimuksia, tilauksesta tehtyjä tutkimuksia, testejä jne.). IFP:n hyväksymä vastuu koskee näin ollen sitoutumista korjaamaan tehdyt työt, ja rahoituksen osalta periaatteena on, että vastuu rajoittuu […] (*) prosenttiin tosiasiallisesti suoritetusta maksusta, ja ylärajana voi mahdollisesti olla tapauskohtaisesti jopa […] (*) prosenttia. Jos asiakas katsoo, että IFP:n tekemä työ on viallinen, IFP ei missään tapauksessa ole velvollinen tekemään työtä uudelleen rajoittamattomasti.
6.2.2.2. Axensin ja toimittajien väliset suhteet ja rahoitusmarkkinoilla vallitsevat rahoitusehdot
(92)
Ranskan viranomaiset kiistävät UOP Limited -yhtiön väitteen, jonka mukaan luottamus siihen, että Axensilla on käytettävissään rajoittamattomasti rahoitusvaroja, takaisi sille edulliset ehdot suhteessa toimittajiin ja rahoitusmarkkinoihin. Ranskan mukaan UOP Limited ei ole esittänyt minkäänlaisia todisteita väitteensä tueksi.
(93)
Ranskan viranomaiset katsovat, että edellä 84 kappaleessa kuvattu sääntö, jonka mukaan tytäryritys ei esitä minkäänlaisia takausvaatimuksia emoyhtiölle, riittää mitätöimään UOP Limited -yhtiön esittämän olettamuksen.
(94)
Lisäksi Ranskan viranomaiset toteavat Axensin sekä Beicip-Franlabin ja Prosernatin rahoitusmarkkinoilta saamien lainaehtojen osalta, että ne olivat valmiit antamaan komissiolle sitoumuksen siitä, että kaikissa rahoitussopimuksissa mainittaisiin kunkin rahoitusoperaation yhteydessä kirjallisesti seuraavaa: ”Ranskan lain mukaan (ottaen erityisesti huomioon sen, että kukin takaus on erikseen hyväksyttävä lailla) tälle rahoitusoperaatiolle ei ole myönnetty minkäänlaista eikä minkäänluonteista, suoraa tai välillistä valtiontakausta” (69).
7. TUEN ARVIOINTI
7.1. SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN VALTIONTUEN OLEMASSAOLO
(95)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(96)
Nyt esillä olevassa asiassa valtiontuen olemassaolon toteamiseksi on ensin tarkasteltava, käytetäänkö toimenpiteeseen, joka koskee Ranskan julkiselle laitokselle IFP:lle 7 päivänä heinäkuuta 2006 myöntämää EPIC-asemaa, valtion varoja (7.1.1) taloudellisen toiminnan kattavan rajoittamattoman julkisen takauksen antamiseksi (7.1.2). Sen jälkeen kun valtiontakauksen laajuuden ja takauksella katettavan toiminnan luonteen perusteella on määritelty tämän päätöksen soveltamisala (7.1.3), on tarkasteltava myös, aiheutuuko kyseisestä toimenpiteestä IFP-konsernille valikoivaa etua (7.1.4), joka voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (7.1.5).
7.1.1. VALTION VAROJEN KÄYTTÖ RAJOITTAMATTOMAN TAKAUKSEN MUODOSSA
(97)
Ottaen huomioon kilpailuoikeudessa tarkoitetun taloudellisen ryhmittymän erityinen rakenne on tarkasteltava IFP:n EPIC-asemasta johtuvan rajoittamattoman valtiontakauksen mahdollisia vaikutuksia IFP-konsernin kaikkiin yksikköihin, toisin sanoen itse julkiseen laitokseen ja sen tytäryrityksiin, kahdelta näkökannalta:
-
Rajoittamattoman takauksen vaikutukset johtuvat suoraan IFP:n EPIC-asemasta: koska IFP on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, siihen ei sovelleta yleisen lainsäädännön mukaisia vaikeuksiin joutuneiden yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä. Tämän erityispiirteen ansiosta emoyhtiö IFP voisi harjoittaa suoraan taloudellista toimintaansa edullisemmin ehdoin kuin markkinoiden muut toimijat, jotka eivät saa vastaavaa suojaa (7.1.1.1).
-
Kun on kyse IFP-konsernin yksityisoikeudellisista tytäryrityksistä, joihin sovelletaan täysimääräisesti yleistä konkurssilainsäädäntöä, ja niiden suoraan harjoittamasta toiminnasta, näyttää siltä, että julkista laitosta ja siten valtiota ei voida saattaa suoraan vastuuseen. Jos oletetaan, että tytäryrityksellä ei ole riittävästi varoja, on tutkittava, voisivatko Axensin, Prosernatin ja Beicip-Franlabin velkojat hyötyä välillisestä mekanismista, joka perustuisi emoyhtiön mahdolliseen vastuuseen tytäryrityksistään ja vastaisi takausmekanismia (7.1.1.2).
7.1.1.1. IFP:lle sen EPIC-aseman perusteella myönnetyn rajoittamattoman valtiontakauksen kattavuus
(98)
Komissio päätteli edellä mainitussa päätöksessä C 56/2007 (70), että La Posten julkisen laitoksen asemaan luontaisesti liittyvät erityispiirteet (71) ja erityisesti yksittäisten saatavien takaisinmaksulle ja La Posten ja/tai sen velvollisuuksien olemassaolon jatkumiselle myönnetty takaus merkitsevät, että valtio toimii viime kädessä julkisen laitoksen taloudellisen toiminnan takaajana.
(99)
Nyt esillä olevassa asiassa komissio katsoo, että edellä mainitussa päätöksessä C 56/2007 esitetyt väitteet voidaan olennaisilta osiltaan siirtää IFP:n EPIC-asemaan ja että kyseinen laitos hyötyy myös erityisestä oikeudellisesta tilanteesta, kun on kyse takaisinmaksusta velkojille sekä sen olemassaolon jatkumisesta maksukyvyttömyystilanteessa. Tätä analyysia varten komissio viittaa edellä mainitun päätöksen C 56/2007 4.1 jaksossa (”Tueksi luokittelu”) esitettyihin perusteluihin.
A. Takaus yksittäisten saatavien korvaamiselle
(100)
Aluksi on todennettava Ranskan viranomaisten väite, jonka mukaan valtiontakaus EPIC-yhtiöille on suljettu pois lainsäädännössä ja oikeuskäytännössä (a), ennen kuin osoitetaan, että sellaisessa oletetussa tapauksessa, jossa julkinen laitos IFP olisi maksujen lakkautustilassa, sen velkojat saisivat edullisemman kohtelun kuin yleisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yritysten velkojat.
a) Ranskan viranomaisten esittämien väitteiden hylkääminen
(101)
Toisin kuin Ranskan viranomaiset, komissio päättelee, että Ranskan lainsäädännössä sallitaan implisiittiset takaukset ja erityisesti valtiontakaus, joka perustuu julkisen laitoksen asemaan. Komissio hylkää Ranskan viranomaisten väitteet seuraavin perustein.
(102)
Ensiksi komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 120 ja 121 kappaleeseen, kun Ranskan viranomaiset väittävät, ettei ainoassakaan säädöksessä tai päätöksessä vahvisteta periaatetta, jonka mukaan valtio takaisi EPIC-yhtiöiden velat. Komissio katsoo päinvastoin, että vaikka ei ole olemassa säädöstä tai päätöstä, jossa vahvistettaisiin tai suljettaisiin pois valtion nimenomainen takaus EPIC-yhtiöille, tämä ei sulje pois implisiittisen takauksen olemassaoloa.
(103)
Toiseksi komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 122-124 kappaleeseen, kun Ranskan viranomaiset katsovat, että takauksen puuttuminen on todettu oikeuskäytännössä, erityisesti asiassa Société de l'hôtel d'Albe (72) annetussa tuomiossa ja asiassa Campoloro (73) annetuissa tuomioissa. Kuten komission asiantuntija on korostanut La Poste -asiassa, asiassa Société de l'hôtel d'Albe annettu tuomio ei koske tarkalleen ottaen sitä tilannetta, jossa takausta on tarkoitus käyttää (74). Jälkimmäisen asian osalta (75) komissio katsoo päinvastoin sen osoittavan, että valtion vastuujärjestely, jota käytetään julkisten laitosten velkojen perintämenettelyssä, sisältää kaikki takausmekanismin piirteet.
(104)
Kolmanneksi komissio katsoo, että Ranskan viranomaisten La Poste -asiassa esittämä väite, jonka mukaan velat, joita EPIC-yhtiöt ovat ottaneet LOLF:n voimaantulon eli tammikuun 1 päivän 2005 jälkeen, eivät voi kuulua implisiittisen takauksen piiriin, on perusteeton:
a)
Komissio korostaa, että IFP:n asema muutettiin 7 päivänä heinäkuuta 2006, toisin sanoen LOLF:n voimaantulon jälkeen. Näin ollen ei ole välttämätöntä tarkastella Ranskan viranomaisten asiantuntijan La Poste -asiassa esittämiä väitteitä, jotka koskevat ennen tammikuun 1 päivää 2005 mahdollisesti sovittuja lainoja, siitäkin huolimatta, että Ranskan viranomaiset viittaavat huomautuksissaan niihin soveltuvin osin. IFP:n ennen tammikuun 1 päivää 2005 sopimat lainat on ottanut ammatti-intresseistä 17 päivänä marraskuuta 1943 annetussa laissa nro 43-612 (loi sur la gestion des intérêts professionnels) tarkoitettu toimialajärjestö (toisin sanoen yksityisoikeudellinen oikeushenkilö), joten EPIC-asemaan perustuva rajoittamaton takaus ei ole voinut kattaa niitä velkojen tekohetkellä (76).
b)
Komissio huomauttaa kuitenkin, kuten sen asiantuntija on todennut La Poste -asiassa ja kuten komissio on jo selvittänyt edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 130 kappaleessa, johon se viittaa soveltuvin osin, että velvollisuus mainita valtiontakaukset finanssilaissa rajoittuu koskemaan tällaisten takausten myöntämistä. Näin ollen se, että takaus myönnetään, kattaa tapaukset, joissa valtio nimenomaisella tahdon ilmauksellaan päättää antaa takauksensa organisaatiolle tai toimenpiteelle. Sen vuoksi velvollisuus merkitä takaukset finanssilakiin ei kata tietystä asemasta tai oikeuskäytännöstä johtuvasta velvoitteesta aiheutuvia takauksia, joille on ominaista se, että ne ovat luonteeltaan implisiittisiä ja automaattisia. Tämä toinen takausten luokka ei siis perustu valtion päätökseen vaan siihen, että valtio toimii olemassa olevassa sääntelykehyksessä, ja takaus on vain yksi sääntelykehyksen vaikutuksista (77).
c)
Komissio päättelee edellä esitetystä, kuten se on jo todennut päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 131 kappaleessa, johon se viittaa soveltuvin osin, ettei Ranskan viranomaisten LOLF-lakiin perustuva väite ole vakuuttava ja ettei se, ettei missään finanssilaissa ilmoiteta valtion myöntävän takausta IFP:lle tämän aseman perusteella, estä implisiittisen takauksen olemassaoloa. Komissio päättelee edelleen, ettei se ole sidottu Ranskan lainsäädännön määritelmään toimenpiteestä takauksena eikä siihenkään, että kyseessä olisi LOLF:n soveltamisalaan kuuluva takaus. Komissio katsoo, että merkittävä tekijä on ainoastaan toimenpiteen luokittelu unionin lainsäädännön perusteella, jossa tunnustetaan implisiittisen takauksen olemassaolo silloin, kun jäsenvaltio on juridisesti velvollinen korvaamaan toisen henkilön saatavan tämän lyötyä laimin maksusitoumuksensa (78).
(105)
Neljänneksi komissio hylkää Ranskan viranomaisten väitteen, jonka mukaan jos EPIC-yhtiöille on myönnetty valtiontakaus, uuden EPIC-yhtiön perustaminen (mukaan lukien aseman muuttaminen) edellyttäisi sellaisten takausmenettelyjen toteuttamista, joilla säilytettäisiin ennen muutosta syntyneet velkojien oikeudet. Komission mukaan toisaalta se, ettei tällaista mekanismia ole koskaan perustettu (79), osoittaa, ettei IFP:lle ole koskaan myönnetty takausta:
a)
Kuten komission asiantuntija on todennut La Poste -asiassa ja kuten todetaan edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 133 kappaleessa, johon komissio viittaa soveltuvin osin, komissio katsoo, että tällainen väite edellyttäisi erittäin väljää tulkintaa perustuslakiin perustuvasta omistusoikeuden suojasta.
b)
Komissio haluaa täsmentää, kuten se on jo tehnyt edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 134 kappaleessa, johon se viittaa soveltuvin osin, ettei omistusoikeus edellytä mitään erityistä toimenpidettä velkojien oikeuksien takaamiseksi, kun EPIC muutetaan yhtiöksi, johon sovelletaan saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä, eikä tällaisten toimenpiteiden puuttuminen tämän vuoksi ole osoitus implisiittisen takauksen puuttumisesta.
c)
Komissio lisää, kuten todetaan edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 135 ja 136 kappaleessa, joihin komissio viittaa soveltuvin osin, ettei se, että Ranskan viranomaiset päättivät myöntää La Postelle nimenomaisen takauksen (80), kun se sai EPIC-asemaan rinnastettavissa olevan aseman vuonna 1990, todista, ette implisiittistä takausta ollut olemassa.
(106)
Lopuksi komissio viittaa tämän päätöksen jaksoon, joka koskee valtion vastuuta, sekä edellä mainitun päätöksen C 56/2007 4.1.1 A b) 3) kohtaan Ranskan viranomaisten lainaaman Labetoullen artikkelin osalta (81) ja asiassa Campoloro noudatetusta oikeuskäytännöstä tekemäänsä analyysiin (82).
(107)
Toisin kuin Ranskan viranomaiset esittävät - niiden mukaan tällainen takaus on poissuljettu säädöksillä - komissio huomauttaa, että julkisen laitoksen asemaan liittyvien implisiittisten takausten olemassaolo on vahvistettu korkeimman hallinto-oikeuden asiassa Crédit Lyonnais vuonna 1995 antamassa muistiossa, jossa implisiittisen takauksen olemassaoloa perustellaan yksinomaan organisaation julkisen laitoksen luonteella (83).
(108)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 142-145 kappaleeseen, joissa todetaan, että komissio ei hyväksy Ranskan viranomaisten tulkintaa, jonka mukaan tätä korkeimman hallinto-oikeuden lausuntoa ei voitaisi soveltaa IFP:hen. Komissio korostaa erityisesti, ettei tässä lausunnossa mitenkään viitata julkisen laitoksen käyttämän julkisen kirjanpitäjän tehtäviin tai julkisen kirjanpitäjän käyttöön. Lisäksi Ranskan viranomaiset eivät selvennä, miksi niiden mukaan tätä lausuntoa voidaan soveltaa ainoastaan julkista kirjanpitäjää käyttäviin julkisiin laitoksiin. Komissio hylkää Ranskan viranomaisten väitteet, joiden mukaan lausuntoa ei voida soveltaa, koska se on annettu ennen LOLF:n voimaantuloa ja korkeimman hallinto-oikeuden aiemman oikeuskäytännön vastaisesti. Komissio on muistuttanut edellä 104 kappaleessa ja edellä mainitussa päätöksessä C 56/2007, ettei LOLF estä valtion IFP:lle myöntämää implisiittistä takausta.
(109)
Lopuksi komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 146 ja 147 kappaleeseen, joissa todetaan komission ottavan huomioon 22 päivänä heinäkuuta 2003 annetun talous-, valtiovarain- ja teollisuusministerin muistion, jonka aiheena on valtion implisiittisesti tai nimenomaisesti myöntämien takausjärjestelmien luettelointi ja jossa vahvistetaan hallinnollisesta määräyksestä tai säädöksestä johtuvien implisiittisten takausten olemassaolo ja se, että nämä aiheuttavat ja sisältävät rahoituksellisia seurauksia valtiolle. Tämä muistio osoittaa, että valtion takaus voi johtua hyvin eriluonteisista säädöksistä (84), ja siinä muistutetaan, että julkisen laitoksen perustaminen voi edellyttää valtion implisiittistä takausta kyseisen laitoksen velkojien hyväksi (85).
b) IFP:n velkojan saatavan takaisinmaksu on varmistettu
(110)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 4.1.1. A b) kohdassa esitettyyn esimerkkiin ja aikoo osoittaa, että jos IFP:n maksujen suorittaminen lakkaa, sen velkojat ovat suotuisammassa tilanteessa kuin kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluvan yrityksen velkojat.
(111)
Ensiksi julkisiin laitoksiin ei sovelleta perinteisiä rajoituksia, jotka koskevat yksityisoikeudellisen organisaation saatavan maksamista. Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 150-154 kappaleessa laajemmin selvitettyihin seikkoihin, joiden pohjalta se toteaa ensimmäisestä kohdasta seuraavaa:
-
Toisin kuin kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluvien yritysten velkojat, IFP:n velkojat eivät ole vaarassa menettää saataviaan kokonaan tai osittain selvitystilamenettelyn käynnistämisen vuoksi (koska IFP:hen ei sovelleta yleisen lainsäädännön mukaisia vaikeuksiin joutuneiden yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä).
-
IFP:n oikeushenkilöys ei ole este valtion takauksen olemassaololle.
-
Koska valtion vastuuta IFP:stä ei ole nimenomaisesti rajoitettu, IFP:n velkojat voivat oikeutetusti vedota periaatteeseen, jonka mukaan valtio takaa IFP:n velat, vaikka IFP onkin oikeushenkilö.
(112)
Toiseksi 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa (ja useissa sen soveltamista koskevissa säädöksissä (86) määritellyllä päätöksellä tuomitun julkisen laitoksen velkojen perintämenettely on jäljempänä 113-117 kappaleessa selvitetyistä syistä edullisempi IFP:n velkojille kuin yleisen lainsäädännön mukaiset tuomioistuinmenettelyt, jollei se johda IFP:ltä olevan saatavan raukeamiseen.
(113)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 157-161 kappaleeseen, joissa kehitetyn analyysin mukaisesti komissio huomauttaa ensin, että vuoden 1980 laissa (87) ja sen soveltamissäännöissä (88) nimetään valtio toimivaltaiseksi viranomaiseksi julkisten laitosten velkojen perijänä ja annetaan valtiolle merkittäviä etuoikeuksia: viran puolesta annettava maksumääräys ja riittävien varojen hankkiminen.
(114)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 162-168 kappaleeseen, joissa esitetyn mukaisesti komissio katsoo, että vuoden 1980 laissa ja sen soveltamista koskevissa säädöksissä määritelty erityinen menettely on ainoastaan velkojen perimismenettely eikä selvitystilamenettely. Saatava ei katoa tämän menettelyn soveltamisen päätteeksi, kun taas yleisen lainsäädännön mukaisen selvitysmenettelyn lopuksi varojen puuttumisen takia annettava tuomio konkurssimenettelyn päättämisestä estää velkojaa nostamasta uutta syytettä. Komissio huomauttaa myös, että vuoden 1980 laki ja sen soveltamista koskevat säädökset, joissa säädetään maksumääräyksen lykkäämisestä eikä missään vaiheessa varauduta maksujen lakkautukseen, jättävät velkojat siihen uskoon, että riittävät varat ovat nyt tai myöhemmin käytettävissä sen saatavan maksuun, joka niillä on julkiselta laitokselta. Nämä molemmat seikat johtavat päättelemään, että käyttövarojen riittämättömyys kuuluu tarvittaessa valtiontakauksen piiriin tai on vain tilapäistä. Sitä vastoin missään selvitysmenettelyssä ei varauduta mahdollisuuteen, jonka mukaan kolmannet tulisivat vastuullisiksi maksukyvyttömän henkilön veloista, paitsi tietysti silloin, kun kyseessä on takaaja.
(115)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 170-180 kappaleeseen, joissa kehitetyn analyysin mukaisesti komissio katsoo, että Ranskan lainsäädännössä annetaan valtiolle lupa myöntää ja vieläpä kannustetaan valtiota myöntämään määrärahoja julkisille laitoksille, eikä odoteta niiden turvautuvan perinteiseen pankkilainaan käyttövarojen ehtyessä. Nämä määrärahat voivat olla 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa tarkoitettuja täydentäviä varoja. Komissio katsoo myös, että nämä säädökset ovat velkojien tiedossa, joten niillä on täysi syy uskoa, että valvontaviranomainen löytää tarpeelliset varat saatavan maksamiseksi. Näin ollen komissio katsoo, että oletus siitä, että velkoja ei onnistuisi saamaan maksua saatavalleen 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain menettelyjä soveltamalla, on epätodennäköinen.
(116)
Komissio katsoo kuitenkin, että päinvastoin kuin se päätteli edellä mainitussa La Postea koskevassa päätöksessä C 56/2007, nyt esillä olevassa asiassa IFP:n realisoitavat omat varat ovat suhteellisen merkittävät, jos, kuten Ranskan viranomaiset selvittävät edellä 44 kappaleessa, käyttövarat ja investoinnit (150,3 miljoonaa euroa) olivat vuoden 2007 lopulla noin viisi kertaa suuremmat kuin sen lainat ja velat (25,2 miljoonaa euroa). Näin ollen komissio myöntää, että IFP:n nykyisessä rahoitustilanteessa näyttää hyvin epätodennäköiseltä, että omien varojen puute voisi ainakaan lähitulevaisuudessa saattaa konsernin kyvyttömäksi maksamaan velkojaan, mikä aiheuttaisi valtion asioihin puuttumisen.
(117)
Vaikka tällainen tilanne, jossa IFP:ltä puuttuisi varoja, on tällä hetkellä epätodennäköinen, pitkällä aikavälillä se on kuitenkin mahdollinen. Tällaisessa tilanteessa ei ole mahdollista realisoida varoja omaisuutta luovuttamalla, mikä johtaisi muiden takausmenettelyjen käyttöön (ennakot, valtion vastuuseen vetoaminen jne.). Lisäksi lainsäätäjän toteuttama omaisuuden suojausjärjestelmä voisi johtaa riita-asioihin, jotka koskevat valtion ankaraa vastuuta IFP:n mahdollisen maksuvelvollisuuksien laiminlyönnin yhteydessä (89). Tältä osin komissio ottaa huomioon Ranskan viranomaisten väitteen (90), jonka mukaan olettaen, että valtio katsoisi julkiselle laitokselle kuuluvan omaisuuden välttämättömäksi julkisen palvelun tehtävän suorittamisessa ja vastustaisi näin ollen sen luovuttamista, valtio ei kuitenkaan olisi korvausvelvollinen eikä joutuisi käyttämään takausmekanismeja. Komissio huomauttaa kuitenkin, että Ranskan viranomaiset ovat myöntäneet (vaikka ne kiistävätkin, että IFP voisi saada tästä etua), että julkisen palvelun jatkuvuuden vaatimus velvoittaa valtion edustajan toteuttamaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustetun menettelyn (91). Näin ollen komissio katsoo, että julkisen vallan päätös olla luovuttamatta omaisuutta julkisen palvelun säilyttämiseksi voisi saattaa valtion ankaraan vastuuseen julkisten menojen tasapuolisuuden periaatteen rikkomisesta.
(118)
Kolmanneksi komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 185-226 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä komissio katsoo, että siinä erittäin epätodennäköisessä tapauksessa, ettei velkoja saisi korvausta vuoden 1980 laissa vahvistetulla menettelyllä, sille ei jäisi muuta keinoa kuin vedota valtion vastuuseen, joka vastaisi piirteiltään takausmekanismia.
(119)
Vaikka Ranskan viranomaiset katsovat, että valtion vastuuseen ei periaatteessa voida vedota sen enempää tuottamukseen perustuvan vastuun kuin ankarankaan vastuun perusteella (92), ne myöntävät kuitenkin, että mikäli olemassa olisi julkisen palvelun jatkuvuusvelvoite ja se koskisi valtion edustajaa 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa vahvistetun menettelyn täytäntöönpanon yhteydessä, olisi mahdollista, että tuomioistuin antaisi määräyksen korvauksen maksamisesta velkojalle. Tässä tapauksessa Ranskan viranomaiset katsovat kuitenkin, ettei velkoja saisi mitään etua, koska sen saama korvaus olisi verrattavissa korvaukseen, jonka se saisi yleisen lainsäädännön perusteella. Tältä osin komissio esittää tiettyjä vuoden 1980 lailla perustettuun erityiseen oikeuteen kuuluvia erityispiirteitä: selvitystilaa koskevan yleisen lainsäädännön perusteella velkojat (ainakaan etuoikeudettomien saatavien velkojat) eivät yleensä saa takaisin koko saatavaansa ja useimmiten selvitystilassa olevan yrityksen velkoja ei myöskään maksa kolmas taho.
(120)
Ranskan viranomaiset kiistävät myös sen, että velkojien mahdollisuudet saada korvauksia vetoamalla valtion vastuuseen voitaisiin rinnastaa takaukseen. Komissio katsoo päinvastoin, että valtion vastuuseen saattaminen (tuottamusvastuun tai ankaran vastuun perusteella) 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa tarkoitetun julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden velkojen perintämenettelyn yhteydessä vastaa unionin lainsäädännön kannalta takausmekanismia, sillä se varmistaa velkojien saatavien maksun velvoittamalla valtion korvaamaan ne IFP:n laiminlyödessä maksuvelvollisuutensa. Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö asiassa Société de gestion du port de Campoloro ja Société fermière de Campoloro vastaan Ranska (93), jäljempänä ’Campoloro-asia’, pyrkii tunnustamaan automaattisen takauksen.
(121)
Komissio katsoo, samoin kuin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 181-184 kappaleessa, joihin se viittaa soveltuvin osin, että Ranskan viranomaisten ehdotus vuoden 1980 lain soveltamista koskevan asetuksen selventämisestä ei riitä sulkemaan pois sitä, että varoja vapautetaan lisäämällä julkisia varoja:
a)
Ranskan viranomaiset ehdottivat vuoden 1980 lain soveltamisasetukseen seuraavaa muutosta: ”Jollei maksua ole suoritettu näiden määräaikojen kuluessa, valtion edustaja tai valvontaviranomainen kirjaa menoerän maksuvelvoitteensa laiminlyöneen julkisen laitoksen tai yhtiön talousarvioon. Valtion edustaja tai valvontaviranomainen vapauttaa tarvittavat varat laitoksen tai yhtiön talousarviosta joko pienentämällä vielä käyttämättömiä, muihin menoihin varattuja määrärahoja tai lisäämällä varoja.” (Muutos alleviivattu).
b)
Komissio katsoo kuitenkin, samoin kuin menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 67 kappaleessa, etteivät säädökset nykyisessä muodossaan sen enempää kuin Ranskan viranomaisten ehdotuksen mukaisiksi muutettuinakaan estä sitä, että varoja voidaan vapauttaa käyttämällä tuen tai julkisten varojen siirron avulla ennalta mahdollistettua varojen lisäystä.
(122)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 204-211 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä se katsoo lisäksi, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Campoloro-asiassa antama ratkaisu osoittaa, että Ranskan valtion vastuuseen vetoaminen kyseisessä tapauksessa toimii julkisviranomaisten velkojen implisiittisenä takauksena eikä siihen liity minkäänlaista vahinkoehtoa.
a)
Komissio huomauttaa tarkemmin, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi Ranskan viranomaisten väitteet, joita ne pyrkivät perustelemaan (94) sillä, ettei valtion syyksi luettavaa määräytymisperustetta ollut ja ettei valtio ollut myöntänyt takausta oikeushenkilöiksi määritellyille julkisviranomaisille, ja hyväksyi kantajien päinvastaiset väitteet (95).
b)
Komissio huomauttaa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi lopuksi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan rikkomisen erityisesti seuraavin perustein: ”Nämä tuomiot on siis aiheellista panna täytäntöön, ja tuomioistuin muistuttaa, etteivät valtion viranomaiset voi vedota varojen puutteeseen perustellessaan oikeuden päätökseen perustuvan velan maksamatta jättämistä […]”. Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi kyseisen sopimuksen ensimmäisen lisäpöytäkirjan 1 artiklan rikkomisen sillä perusteella, että kantajayhtiöiden omistusoikeuteen oli kohdistunut erityinen ja kohtuuton rasite, joka johtuu siitä, ettei niille ole maksettu niille kuuluvia määriä (96). Ihmisoikeustuomioistuin määräsi lopulta valtion maksamaan velallisten kuntien velan kokonaisuudessaan (97).
c)
Komissio katsoo, että edellä mainitusta oikeuskäytännöstä johtuu kolme tärkeää seikkaa:
-
Edellyttäen, että kantajat saavat tuomioistuimen päätöksen, jossa tunnustetaan niiden saatavat, valtion vastuu toimii implisiittisen takauksen tavoin (98), jos Ranskan valtio on tuomittu maksamaan julkisoikeudellisen oikeushenkilön koko velka (99), eikä määrää ole millään tavoin jaettu osiin, jotka voisivat perustua velallisen julkisen yhteisön maksukyvyttömyyteen ja toisaalta valtion syyksi luettaviin mahdollisiin laiminlyönteihin (Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei etsi valtion syyksi luettavaa määräytymisperustetta, vaan pitäytyy pelkästään velallisen maksukyvyttömyydessä).
-
Tämä vastuu kattaa julkisviranomaisten velat, vaikka nämä olisivatkin oikeushenkilöitä. Ranskan hallitus vetosi nimenomaan oikeushenkilöasemaan ja omaan varallisuuteen kiistäessään Ranskan valtion vastuuseen saattamisen, mutta ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi tämän perustelun.
-
Valtiontakauksen soveltamisala ulottuu niihin julkisviranomaisiin, jotka riippuvat valtiosta. Takaus liittyy siis tiiviisti velallisen julkisoikeudelliseen asemaan.
d)
Lisäksi komissio toteaa, ettei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Campoloro-asiassa tekemä ratkaisu ole irrallinen, vaan liittyy erittäin selvään oikeuskäytännön suuntaukseen, erityisesti asioissa Artico vastaan Italia (100) ja asiassa Bourdov vastaan Venäjä (101) annetuissa tuomioissa.
(123)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 212-220 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä se katsoo, etteivät Ranskan viranomaisten esittämät huomautukset mitätöi tätä todistelua. Kuten komissio päätteli La Poste -asian osalta edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 222 kappaleessa sekä totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, se katsoo, että Ranskan voimassa olevan lainsäädännön mukaan IFP:n velkoja, joka ei ole saanut saatavastaan maksua 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain menettelyjen avulla, voi saada koko laiminlyödyn saatavansa suuruisen korvauksen vetoamalla valtion vastuuseen, toisin kuin yleisen lainsäädännön selvitystilamenettelyssä, jossa velkojan saama korvaus rajoittuu käytettävissä olevien varojen määrään. Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että valtion vastuuta käsitellään kuten takausta eikä Ranskan lainsäädännössä rajoiteta sitä millään lailla ja että se liittyy luontaisesti velallisen organisaation julkisoikeudelliseen asemaan.
(124)
Lisäksi komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 223-226 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä se ottaa huomioon Ranskan ehdotuksen sisällyttää kaikkiin IFP:n sopimuksiin, joihin liittyy saatava, sellainen lauseke, jolla rajoitettaisiin riskiä siitä, että valtion ankaraan vastuuseen vedotaan pelkästään IFP:n maksukyvyttömyyden perusteella. Komissio katsoo kuitenkin, että tällainen sääntelykehys on epävakainen ja että sen pysyvyys herättää epäilyksiä, koska hyväksytyn riskin poikkeus on oikeuskäytännössä vahvistettu sääntö, joka voi aina muuttua. Komissio pitää kuitenkin tällaista ehdotusta sellaisenaan riittämättömänä, sillä se ei kata kaikkia oletettuja tapauksia: se ei sulje pois mahdollisuutta, että valtiontakausta voitaisiin käyttää kaikenlaisessa vastuussa (erityisesti sopimuksiin perustumattomassa vastuussa ja rikosoikeudellisessa vastuussa). Sopimusteitse on ennalta mahdotonta määrätä, ettei valtio ole velvollinen maksamaan IFP:n velkoja sen velkojille, esimerkiksi silloin kun julkinen laitos IFP on yleisesti velkaa kolmansille erilaisten juridisten mekanismien välityksellä, erityisesti jos IFP olisi sulauttanut itseensä toisen laitoksen (102), jolla olisi kolmansien hallussa olevia saatavia, jotka eivät ole aivan heti tunnistettavissa. Komissio katsoo kolmansien hallussa olevista yksittäisistä saatavista, että vain soveltamisalaltaan yleinen säädös, jossa todetaan, ettei valtio ole IFP:n takaaja, ja jota sovelletaan kaikissa tilanteissa ja kaikenlaisten kolmansien yhteydessä, on riittävä poistamaan rajoittamattoman takauksen. Lisäksi olettaen, että Ranskan ehdotukset estäisivät IFP:n velkojien kaikki mahdollisuudet vedota valtion vastuuseen saatavansa takaisinmaksun varmistamiseksi (tätä olettamusta ei komission mukaan ole todennettu), näiden ehdotusten perusteella ei voida selvästi todeta, mitä tapahtuisi siinä tapauksessa, että julkinen laitos IFP joutuisi maksukyvyttömäksi (103).
(125)
Neljänneksi vaikka julkisen laitoksen velkoja ei saisikaan täyttä korvausta, se voi aikaansaada oikeusvaikutuksia vetoamalla oikeutettuun virheeseen, johon se on syyllistynyt saatavan syntyhetkellä olettaen, että saatava korvataan joka tapauksessa.
(126)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 227, 228 (ensimmäinen, toinen ja kolmas luetelmakohta) ja 229 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä se katsoo, että vilpittömän mielen suojan teorialla (théorie de l'apparence) (104) voidaan vahvistaa, että IFP:n velkojilla on perusteita uskoa yhdenmukaisten viitteiden sarjan perusteella, että tällainen takaus on todella olemassa (siinäkin tapauksessa - mikä ei pidä paikkaansa - että IFP:n EPIC-asema ei oikeuttaisi sitä oikeudellisten syiden perusteella saamaan rajoittamatonta takausta Ranskan valtiolta). Tärkeimmät viittaukset vilpittömän mielen suojan teoriaan perustuvat toisaalta siihen, että eri säädökset (vuoden 1980 laki ja sen soveltamissäädökset) ja viralliset asiakirjat (talousarvioasiakirjat) saavat velkojan uskomaan, että valtio huolehtisi EPIC-yhtiöiden veloista käteisvarojen loppuessa tai käyttäisi omaa vastuuvelvollisuuttaan. Toisaalta se, että Ranskan viranomaiset eivät ole selventäneet oikeudellista tilannetta Campoloro-asian ratkaisun jälkeen eivätkä komission EPIC-yhtiöiden asemasta käynnistämien ensimmäisten menettelyjen päättymisen jälkeen, lisää niin ikään velkojien luottamusta tällaisen takauksen olemassaoloon. Se, ettei EPIC-yhtiön maksukyvyttömyystilanteen vaikutuksia ole selvästi osoitettu, puhuu myös tämän tulkinnan puolesta.
(127)
Nyt esillä olevassa asiassa komissio haluaa lisätä, että IFP:n mahdolliset velkojat olivat ennen heinäkuun 7 päivää 2006 sopimussuhteessa ammatti-intresseistä 17 päivänä marraskuuta 1943 annetussa laissa nro 43-612 tarkoitetun toimialajärjestön kanssa, joka oli oikeushenkilö ja jonka ne eivät voineet millään perusteella katsoa kuuluvan valtiontakauksen piiriin. Näin ollen vilpittömän mielen suojan teoriaa voidaan soveltaa tarvittaessa ainoastaan IFP:n aseman muuttumisen jälkeen syntyneisiin saataviin.
(128)
Asiantuntijansa La Poste -asiassa esittämien päätelmien mukaisesti komissio katsoo heinäkuun 7 päivän 2006 jälkeen muodostuneista saatavista, että vaikka velkoja - kuten Ranskan viranomaiset esittävät - olettaisi virheellisesti, että valtio on velvollinen takaamaan julkisten laitosten ja erityisesti IFP:n velat, tämä virhe olisi oikeutettu edellä mainittujen seikkojen perusteella, ja oikeus voisi liittää siihen vaikutuksia. Jollei velkoja poikkeuksellisesti onnistuisi saamaan maksua saatavalleen, se voisi olla yhtä kaikki varma, ettei saatava missään nimessä lakkaa olemasta.
B. Takaus IFP:n ja/tai sen velvollisuuksien olemassaolon jatkumisesta
(129)
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 230-250 kappaleeseen, joissa esitetyistä syistä se katsoo, että vaikka EPIC-yhtiön velkoja ei saisi kohtuullisessa ajassa ja edellisessä jaksossa kuvattuja menettelyjä käyttämällä maksua saatavalleen, se voi olla varma, ettei saatava lakkaa olemasta. Tämä tilanne eroaa selvitystilassa olevan yksityisoikeudellisen laitoksen velkojan tilanteesta, sillä tällä ei ole mitään varmuutta saataviensa suorittamisesta.
(130)
Komissio korostaa, ettei ole olemassa julkisen viranomaisen aloitteesta tapahtuvaa julkisen laitoksen selvitys- ja kuittausmenettelyä, jonka myötä laitoksen oikeudet ja velvollisuudet lakkaisivat olemasta: mikäli julkinen laitos lakkaa olemasta julkisen viranomaisen päätöksellä ja vaikka asiasta ei nimenomaisesti säädetäkään missään säädöksessä, käytäntö ja tietyt hallinto-oikeuden perusperiaatteet näyttävät osoittavan, että sellaisinaan lakkaavien julkisten laitosten oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät aina toisen yksikön tai sellaisen puuttuessa valtion vastuulle. Toisin sanoen julkisten laitosten velat siirretään aina toiselle oikeushenkilölle, joka ei voi kieltäytyä niistä, joten jokainen velkoja on varma, että sille sen saatavan perusteella tulevaa oikeutta voidaan käyttää suhteessa toiseen organisaatioon ja ettei sen saatava siten lakkaa olemasta.
(131)
Komissio viittaa edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 233-250 kappaleessa esitettyyn analyysiin, joka perustuu komission asiantuntijan La Poste -asiassa tekemään tutkimukseen julkisissa laitoksissa tapahtuneesta rakenteellisesta kehityksestä ja jossa erotetaan kolme syytä julkisten laitosten lakkauttamiselle (105): laitoksen toimikauden umpeutuminen, julkisen laitoksen tehtävän lakkaaminen ja yleisin tapaus, tehtävän siirto, joka edellyttää väistämättä oikeuksien ja velvollisuuksien siirtoa:
a)
Tämän asiantuntijatutkimuksen perusteella voidaan katsoa ensiksi, että vaikkei olekaan olemassa yleistä oikeudellista järjestelyä, jolla julkisten laitosten lakkauttaminen olisi järjestetty, käytäntö on osoittanut, että säädöstekstissä järjestetään aina lakkautettavan laitoksen oikeuksien ja velvollisuuksien siirto joko valtiolle tai oikeushenkilölle, joka jatkaa laitoksen tehtävää (106).
b)
Toiseksi yleensä siirron kohteena ovat ”oikeudet ja velvollisuudet” (joista juuri velvollisuuksien käsite viittaa selvästi velkoihin), ja joskus siirron kohteena on ”omaisuus” (patrimoine) (107) (johon sisältyvät myös velat). Ainoassa esimerkissä, jossa on kyse julkisen laitoksen lakkaamisesta sellaisenaan, järjestetään joka tapauksessa ”velkojen” siirto muille julkisoikeudellisille laitoksille (108).
c)
Kolmanneksi silloinkin kun tehtävä käytännössä lakkaa, toinen organisaatio ottaa käytännössä haltuunsa laitoksen oikeudet ja velvollisuudet.
d)
Neljänneksi tutkimuksessa kuvattu käytäntö on 18 päivänä heinäkuuta 2002 annetun kodifioivan ohjeen nro 02-060-M95 sekä kansallisten julkisten laitosten perustamiseen, muuttamiseen ja lakkauttamiseen liittyviä rahoitusjärjestelyjä koskevan ohjeen mukainen (109), toisin sanoen selvitetyn EPIC-yhtiön oikeudet ja velvollisuudet palautuvat joko valtiolle tai laitoksen tehtävää jatkavalle oikeushenkilölle.
(132)
Komissio päättelee La Poste -asiassa käyttämänsä asiantuntijan tavoin, että julkisten laitosten velat siirretään käytännössä aina toiselle julkisoikeudelliselle oikeushenkilölle, jos tehtävää suorittanut julkinen laitos lakkautetaan. Näiden julkisten laitosten, joihin julkinen laitos IFP kuuluu, velkojat ovat sen vuoksi varmoja siitä, etteivät niiden suorittamatta jääneet saatavat lakkaa.
C. Päätelmä IFP:n valtiontakauksen olemassaolosta
(133)
Niiden seikkojen perusteella, jotka on esitetty yksittäisten saatavien takaisinmaksua ja IFP:n velvollisuuksien olemassaolon jatkumista koskevan takauksen olemassaolon osoittamiseksi, komissio katsoo, että IFP:n aseman muuttumisesta 7 päivänä heinäkuuta 2006 alkaen:
-
IFP:n velkojat eivät kohtaa niitä tavanomaisia yksityisoikeudessa ja julkisoikeudessa asetettuja rajoituksia, jotka voivat estää saatavan suorituksen kokonaisuudessaan;
-
IFP:n velkojat voivat käyttää saataviensa perimiseksi erityisiä menettelyjä, jotka antavat valtiolle luvan pakottaa velallinen yhteisö maksamaan saatava;
-
Ranskan lainsäädännössä ei missään vaiheessa anneta IFP:n velkojien ymmärtää, että IFP voisi joutua lopullisesti tilanteeseen, jossa sen maksuvalmius ei ole riittävä;
-
maksuvalmiuden riittämättömyyden varalta talousarvioasiakirjoissa annetaan ymmärtää, että valtio voisi myöntää poikkeuksellista valtiontukea julkisen sektorin yhteisöille, joihin julkinen laitos IFP kuuluu;
-
jos edellä kuvatut menettelyt eivät anna velkojalle mahdollisuutta saada korvaus saatavalleen, velkoja voi vedota valtion vastuuseen saadakseen täysimääräisen maksun saatavalleen;
-
jos edellä käsitellyt toimet kestävät ajallisesti pitkään, velkoja voi olla varma, ettei saatava lakkaa, vaikka IFP:ssä tapahtuisikin organisaatiomuutoksia.
(134)
Nämä erityispiirteet liittyvät luontaisesti IFP:n julkisen laitoksen asemaan ja merkitsevät sitä, että valtio toimii viime kädessä takaajana. Voidaan siis oikeutetusti päätellä, että IFP:llä on Ranskan valtion rajoittamaton takaus, joka perustuu sen EPIC-asemaan.
(135)
IFP:lle myönnetty rajoittamaton valtiontakaus aiheuttaa edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon 2.1 kohdassa tarkoitetun valtion varojen siirron. Julkinen laitos IFP ei maksa tästä takauksesta lainkaan takausmaksua. Tällä tavoin yritykselle aiheutuu etua ja samalla kulutetaan julkisia varoja, koska valtio luopuu takaukseen yleensä liitettävästä korvauksesta. Toisaalta takaus muodostaa valtion varoihin kohdistuvan mahdollisen tulevan sitoumuksen riskin, koska valtio voi joutua maksamaan IFP:n velat (110).
(136)
IFP:lle myönnetty rajoittamaton valtiontakaus on katsottava valtion toimenpiteeksi, koska se johtuu yhdistelmästä, johon liittyvät IFP:n julkisoikeudellinen asema, jäsenvaltion lainsäädännön periaatteet ja kaksi säädöstä eli 25 päivänä tammikuuta 1985 annettu laki, josta on tullut kauppalaki, ja 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettu laki nro 80-539 sekä sen soveltamissäädökset.
7.1.1.2. Rajoittamaton takaus ei kata IFP-konsernin tytäryrityksiä
(137)
Kuten komissio on jo todennut edellä mainitussa asiaa C 51/2005 koskevassa päätöksessään (111), nyt esillä olevaa toimenpidettä koskevassa menettelyn aloittamispäätöksessä ja edellä 2 jaksossa (IFP-konserni), julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat muodostavat kilpailuoikeudessa tarkoitetun taloudellisen ryhmittymän: julkinen laitos IFP omistaa suoraan 100 prosenttia Axensin pääomasta ja 100 prosenttia Beicip-Franlabin pääomasta ja välillisesti 100 prosenttia Prosernatin pääomasta sekä valvoo tytäryrityksiään, sillä sen johtohenkilöt kuuluvat tytäryritysten päätöksentekoelimiin. Lisäksi IFP antaa lausuntonsa erityisesti tytäryritystensä strategisista suuntauksista ja tärkeimmistä päätöksistä, jotka koskevat tytäryritysten tulevaisuutta. IFP on myös tehnyt tytäryritysten kanssa näiden taloudellisen toiminnan kannalta välttämättömän teknologian siirtoja koskevia sopimuksia (jotka sisältävät vastavuoroiset etuosto-oikeudet (112) sekä tilojen ja henkilöstön käyttöön asettamista koskevia sopimuksia. IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin taloudellinen integraatio on siis riittävän luja edellä esitetyn päätelmän tekemiseksi. Lisäksi on syytä tarkastella valtiontakauksen tarkkaa ulottuvuutta, jotta saataisiin selville, voidaanko julkisia varoja realisoida velkojien saatavien maksamiseksi, jos IFP:n yksityisoikeudellinen tytäryritys lyö laimin maksusitoumuksensa (toisin sanoen, kattaako rajoittamaton valtiontakaus IFP:n tytäryritysten taloudellisen toiminnan).
(138)
UOP Limited ei huomautuksissaan ota kantaa tähän kysymykseen. Sen väitteet perustuvat käsitykseen, joka markkinatoimijoilla on IFP/Axensista, joka tuottaa sen mukaan etua IFP-konsernille sen toimittajiin, asiakkaisiin ja pääomalähteisiin nähden. Tätä näkökohtaa tarkastellaan tämän päätöksen 7.1.4 jaksossa, jossa käsitellään IFP-konsernille toimenpiteestä koituvia etuja.
(139)
Sen sijaan kuten edellä 47 kappaleessa on todettu, Ranskan viranomaiset kiistävät IFP:n tytäryrityksille myönnetyn valtiontakauksen erityisesti sillä perusteella, että ne ovat yleisen lainsäädännön mukaisia osakeyhtiöitä.
(140)
Samoin kuin tämän päätöksen 7.1.1.1 kohdassa IFP:lle myönnetyn rajoittamattoman takauksen olemassaolosta esitetyssä todistelussa, komissio tarkastelee, saavatko IFP:n yksityisoikeudellisten tytäryritysten velkojat takauksen yksittäisten saataviensa takaisinmaksulle (A) vai takauksen näiden tytäryritysten velvollisuuksien jatkumisesta (B) siinä tapauksessa, että varat ovat riittämättömät.
A. IFP:n tytäryritysten velkojilla ei ole mitään takausta yksittäisten saataviensa takaisinmaksulle
(141)
IFP:n tytäryritykset ovat osakeyhtiöitä. Yksityisoikeudellisina oikeushenkilöinä (toisin kuin niitä valvova osakas, joka on julkinen laitos) ne kuuluvat täysimääräisesti Ranskan saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä koskevan yleisen lainsäädännön soveltamisalaan (113).
(142)
Ennen kuin tarkastellaan, voidaanko hallitseva osakas, julkinen laitos IFP, saattaa vastuuseen tytäryrityksistään (b), on selvennettävä julkisen lainsäädännön mukainen selvitystilamenettely, jota sovellettaisiin yksityisoikeudellisiin tytäryrityksiin niiden joutuessa maksujen lakkautukseen (a).
a) Yleisen lainsäädännön mukainen selvitystilamenettely
(143)
Olettaen, että IFP-konsernin tytäryritys, osakeyhtiö, lopettaa maksut (toisin sanoen se ei enää kykene vastaamaan veloistaan käytettävissä olevilla varoillaan) ja että velkasaneeraus vaikuttaa ilmeisen mahdottomalta (114), yleisen lainsäädännön mukainen menettely (115) johtaisi sen selvitystilaan. Menettelyn aloittamista (116) vaatisi tarvittaessa velkoja 45 päivän kuluessa maksujen lakkauttamisesta (jollei velkoja ole jo vaatinut sovittelumenettelyn aloittamista). Tällaisen selvitystilamenettelyn tarkoituksena on lopettaa yrityksen toiminta tai realisoida sen omaisuus luovuttamalla sen oikeudet ja omaisuus täysimääräisesti tai erillisesti (117). Tuomioistuimen ratkaisussa, jolla selvitystila käynnistetään (118), nimitetään asiaa valvova tuomari ja selvitysmieheksi toimitusmies tai henkilö, joka valitaan alaa koskevan asiantuntemuksen perusteella. Selvitysmies laatii kuukauden kuluessa nimittämisestään selvityksen yrityksen tilasta ja ryhtyy sen jälkeen toteuttamaan selvitystoimia ja todentamaan (119) saatavia (120). Selvitystilan tuotto jaetaan velkojien kesken niiden järjestyksen mukaan (etuoikeutetut ja kiinnitysvelkojat, velkojat, joilla on erityinen omaisuusvakuus, ja etuoikeudettomat velkojat, joilla ei ole etuoikeutta saataviinsa nähden, suhteessa niiden saataviin).
(144)
Kun velkoja ei enää ole ja jos selvitysmiehellä on riittävästi varoja korvaamaan velkojien vaatimukset tai jos selvitystilatoimien jatkaminen on mahdotonta varojen puuttumisen vuoksi, tuomioistuin antaa tuomion selvitystilamenettelyn päättämisestä (121). Menettelyn päättämisen jälkeen velalliseen sovelletaan uuden syytteen nostamiskiellon periaatetta. Toisin sanoen varojen riittämättömyyden perusteella annettu tuomio selvitystilamenettelyn päättämisestä ei anna velkojille mahdollisuutta nostaa syytettä velallista vastaan, paitsi (122) jos saatava perustuu rikosoikeudelliseen tuomioon tai velkojan henkilöön liittyviin oikeuksiin.
b) Takausmenettelyn puuttuminen IFP:n yksityisoikeudellisilta tytäryrityksiltä
(145)
Kuten komission asiantuntija on selvittänyt La Poste -asiassa, tietyissä kaupallisissa yhtiöissä, erityisesti osakeyhtiöissä ja rajavastuuyhtiöissä, osakkaat eivät yleensä ole velvollisia korvaamaan organisaation velkoja enempää kuin niiden alkuperäisen osuutensa verran. Osakeyhtiöinä IFP:n tytäryritykset kuuluvat nimenomaan tähän ryhmään. Näin ollen IFP-konsernissa, samoin kuin kaikissa muissa yhtiöryhmittymissä, jos rajavastuuyhtiön muotoinen tytäryritys (tässä tapauksessa osakeyhtiö) lyö laimin maksuvelvollisuutensa eikä ole olemassa vakuuksia, avaaleja, takauksia, aiesopimuksia tai takausilmoituksia (123), jotka sitoisivat nimenomaisesti kyseistä yritystä, emoyhtiön vastuu rajoittuu sen osuuksien menettämiseen (sama koskee kaikkia tavallisia osakkaita).
(146)
Ottaen huomioon, että julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset kuuluvat samaan kilpailuoikeudessa tarkoitettuun taloudelliseen ryhmittymään, on todennettava, voiko Ranskan yhtiöoikeuden mukaan taloudellinen riippuvuussuhde, jossa tytäryritykset ovat emoyhtiöönsä nähden, saattaa näiden yksityisoikeudellisten tytäryritysten maksukyvyttömyystilanteessa IFP:n automaattisesti vastuuseen ja näin ollen aiheuttaa julkisten varojen realisoinnin, koska valtio takaa olennaisilta osin sen rahoituksen ja on myöntänyt julkiselle laitokselle implisiittisen rajoittamattoman takauksen.
(147)
Tämän perinpohjaisen tarkastelun perusteella komissio voi päätellä, että Ranskan siviililain ja kauppalain mukaan tytäryrityksen maksukyvyttömyystilanteessa sen valvova osakas ei periaatteessa ole vastuussa, paitsi jos voidaan osoittaa, että tytäryrityksen hallintoa valvova osakas on tehnyt virheen (i). Siviililain uudistamista koskevissa viimeaikaisissa hankkeissa pyrittiin nimenomaan laajentamaan periaate, jonka mukaan yhteisö on vastuussa muiden teoista, koskemaan ryhmittymän emoyhtiön ja tytäryritysten välisiä suhteita. Nämä hankkeet, joista on kuitenkin luovuttu, vahvistavat päinvastoin, ettei tällaista periaatetta nykyään ole Ranskan lainsäädännössä (ii).
i) Osakkaalla ei ole yleistä vastuuta tytäryrityksen suhteen
(148)
Oikeusopin mukaan (124) ryhmittymän organisaatio ei koskaan itsessään ole vastuussa eri yrityksistä. Ranskan lainsäädännössä pitäydytään henkilökohtaisen vastuun periaatteessa, joka on muotoiltu siviililain 1382 §:ssä (125). Ainoastaan emoyhtiön lainvastainen käyttäytyminen voisi antaa pääsyn sen omaisuuteen.
(149)
Kun nyt esillä olevassa asiassa IFP-konsernin emoyhtiö on julkisoikeudellinen oikeushenkilö (julkinen laitos IFP), tähän kysymykseen liittyy toinenkin ongelma: on syytä miettiä alustavasti, millä tuomioistuimella (hallinnollisella vai yleisellä) olisi ranskalaisessa oikeusjärjestelmässä tarvittaessa toimivalta pyrkiä selvittämään selvitystilaan asetettua yksityisoikeudellista oikeushenkilöä valvovan julkisoikeudellisen oikeushenkilön mahdollista vastuuta.
(150)
Komissio huomauttaa, että varojen riittämättömyyden perusteella käynnistettyjen vahingonkorvauskanteiden osalta (126) riita-asioiden tuomioistuin (Tribunal de conflits) on jo pitkään katsonut, että yleinen tuomioistuin on toimivaltainen silloin, kun julkisoikeudellinen henkilö on yrityksen laillinen johtaja (127), ja hallintotuomioistuin silloin, kun julkisoikeudellinen henkilö on tosiasiallinen johtaja (128). Näyttää kuitenkin siltä, että toimivallan jakautuminen hallintotuomioistuinten ja yleisten tuomioistuinten välillä perustuu vastedes tarjottuihin palveluihin: hallinnollinen julkinen palvelu tai teollisluonteinen tai kaupallinen palvelu.
a)
Kun kyseessä on hallinnollinen julkinen palvelu, riita-asioiden tuomioistuin näyttää hylänneen aiemman oikeuskäytännön, joka perustuu lailliseen hallintoon tai tosiasialliseen hallintoon (129), asiassa Département de la Dordogne (130) antamansa tuomion perusteella: korkein tuomioistuin (Haute Juridiction) ratkaisi tuolloin hallintotuomioistuimen toimivallan hyväksi silloin, kun kyseessä on hallinnollinen julkinen palvelu riippumatta siitä, onko julkisoikeudellinen henkilö kyseistä julkisen palvelun tehtävää toteuttavan yksityisoikeudellisen henkilön laillinen vai tosiasiallinen johtaja. Muistutettuaan, että asiassa Blanco (131) annetun tuomion mukaisesti valtiolle tai muille julkisoikeudellisille oikeushenkilöille kuuluvaan vastuuseen niiden hallinnollisista julkisista palveluista aiheutuneista vahingoista sovelletaan julkisoikeudellista järjestelmää (alleviivaus lisätty) ja että tilanne muuttuu vain jos siitä säädetään nimenomaisesti laissa, riita-asioiden tuomioistuin katsoi, että yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyistä 25 päivänä tammikuuta 1985 annetusta laista (joka on kodifioitu kauppalain L. 624-3 §:llä ja sitä seuraavilla pykälillä) ei johdu, että lainsäätäjä olisi aikonut julkisoikeudellisten henkilöiden vastuuta koskevista periaatteista poiketen katsoa, että yleisillä tuomioistuimilla olisi toimivalta tutkia valtion tai muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden siviilioikeudellista vastuuta hallinnollisen julkisen palvelun tehtävää suoritettaessa (alleviivaus lisätty).
b)
Sen sijaan kun kyseessä on teollisluonteinen tai kaupallinen toiminta, toimivalta selvitystilaan asetettua yksityisoikeudellista henkilöä valvovan julkisoikeudellisen oikeushenkilön vastuun tunnistamiseksi kuuluu selvästi yleisille tuomioistuimille. Riita-asioiden tuomioistuin katsoi erityisesti asiassa Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) tekemässään päätöksessä, että jos valtion tai muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden vastuun määrittäminen niiden hallinnollisen palvelun tehtävän toteuttamisessa kuuluu hallinnollisten tuomioistuinten toimivaltaan, tällainen toiminta kuuluu yleisten tuomioistuinten toimivaltaan silloin, kun valtion tai julkisoikeudellisen oikeushenkilön vastuu määritellään teollisluonteisen tai kaupallisen toiminnan perusteella ilman, että olisi syytä erottaa, onko kyseinen julkisoikeudellinen yhteisö toiminut tosiasiallisena vai laillisena johtajana (alleviivaus lisätty). Tehdessään tämän päätelmän kyseisessä asiassa riita-asioiden tuomioistuin katsoi, että toiminta, jota julkinen osakeyhtiö, jolla on johtokunta ja hallintoneuvosto (SEM Olympique d'Alès en Cévennes), harjoittaa, ei ole hallinnollinen julkinen palvelu kahden seikan perusteella: yhtiön tavoite (133) ja sen rahoitustapa (134).
(151)
Tarkasteltaessa nimenomaan osakeyhtiöitä Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat, jotka ovat julkisen laitoksen eli IFP:n kontrolloimia yksityisoikeudellisia tytäryrityksiä, asiakirja-aineistossa olevista tiedoista ja erityisesti 159 kappaleessa esitetyistä seikoista johtuu, että niiden toiminnan kohde on taloudellinen (135) eikä hallinnollinen. Lisäksi näiden yritysten varat ovat pääosin peräisin liiketoiminnan tuloksesta, jota niiden taloudellinen toiminta tuottaa, eikä julkisesta rahoituksesta. On syytä huomauttaa, että nämä IFP:n tytäryritykset on perustettu kaupallisiksi yhtiöiksi yksityisoikeudellisen oikeushenkilön aloitteesta (136) (eikä julkisoikeudellisen oikeushenkilön aloitteesta, sillä IFP muuttui EPIC-yhtiöksi vasta 7 päivänä heinäkuuta 2006). Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin toiminnasta käy kiistatta ilmi sen teollinen ja kaupallinen luonne, ja selvitystilan yhteydessä yleisillä tuomioistuimilla olisi epäilemättä toimivalta käsitellä asiat, jotka koskevat IFP:n vastuuta.
(152)
Näin ollen on syytä tarkistaa korkeimman oikeuden oikeuskäytännön mukaiset edellytykset valvovan osakkaan vastuuseen saattamiselle. Edellytykset, joiden perusteella tietyn henkilön (tytäryrityksen) selvitystilamenettely voitaisiin ulottaa koskemaan toista oikeushenkilöä (emoyhtiötä), ovat kuitenkin erittäin tiukat. Kun tytäryritys joutuu maksukyvyttömäksi, sen toiminnan uhrien on korvausta saadakseen osoitettava emoyhtiön virheellinen käytös ja erityisesti se, että emoyhtiö kieltää tytäryrityksensä oikeushenkilöyden (α), ja valvonnassa olevan yhtiön virheellinen johtaminen (β).
α) Emoyhtiö kieltää tytäryrityksen oikeushenkilöyden
(153)
Korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä annetaan mahdollisuus ulottaa emoyhtiön vastuu koskemaan tytäryritysten toimia kahdessa poikkeustapauksessa (137). kun tytäryritysten omaisuus sekoittuu emoyhtiön omaisuuteen (nk. omaisuuden sekoittumista koskeva olettamus) ja kun tytäryritykset ovat fiktiivisiä oikeushenkilöitä (nk. fiktiivisen oikeushenkilön olettamus).
(154)
Omaisuuden sekoittumisen (138) käsite koskee yleensä tilannetta, jossa kahden erillisen oikeushenkilön kirjanpidon perusteella ei voida määrittää, kumman yrityksen varoista tai veloista on tietyssä kohdassa kyse. Tällaisen omaisuuden sekoittumisen osoittamiseksi ei riitä, että on olemassa tiiviit yhteydet konsernin eri yritysten välillä. Myöskään samat osakkaat tai johtajat tai edes sama kotipaikka (139) eivät riitä osoittamaan omaisuuden sekoittumista. Konsernin sisäisten suhteiden virallistaminen emoyhtiön ja sen tytäryritysten välisillä sopimuksilla riittää useimmiten poistamaan omaisuuden sekoittumismahdollisuuden (140).
(155)
Kahdessa äskettäisessä asiassa Metaleurop (141) ja AOL Liberté (142) korkein oikeus näyttää jopa tiukentaneen edellytyksiä, jotka koskevat menettelyn laajentamista konsernin emoyhtiöön. Edes konsernin yritysten tiivis integraatio ei välttämättä aiheuta omaisuuden sekoittumista. Oikeusopin (143) mukaan kahden yksikön varoja ja niiden vaihtamista koskevat sopimukset, henkilöstön vaihdot, emoyhtiön myöntämät ennakot tai emoyhtiön suorittama tytäryrityksen hallinnon haltuunotto eivät vastaa luonteeltaan tilien yleistä sekoittumista, mikä oikeuttaisi omaisuuden jälleenyhdistämisen. Näyttää siis siltä, että emoyhtiötä on erittäin vaikea saattaa vastuuseen tytäryrityksen toiminnasta omaisuuksien sekoittumisen perusteella (144), koska korkein oikeus vaatii hyvin vankat todisteet.
(156)
Nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että komissio on jo katsonut, että koska ”IFP ja kyseiset tytäryritykset ovat eri oikeushenkilöitä, niiden kirjanpito on erillinen” (145). Lisäksi IFP:n ja sen tytäryritysten väliset sopimukset, erityisesti teknologiansiirtoja koskevat yksinoikeussopimukset, tai henkilöstön käyttöön asettaminen (146) eivät kuvasta kirjanpidon yleistä sekoittumista, mikä oikeuttaisi korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä tarkoitetun omaisuuksien jälleenyhdistämisen. Kukin palvelu on nimittäin merkitty erikseen IFP-konsernin kunkin yksikön taseeseen, kuten jäljempänä 7.1.4 ja 7.3 jaksossa todetaan.
(157)
Oikeushenkilön fiktiivisyyden osalta on määriteltävä, ettei tytäryrityksellä ole yhtiöjärjestystä (affectio societatis), jotta voidaan osoittaa, ettei sillä ole todellista toimintaa. Korkein oikeus (147) katsoo, että kyse on fiktiivisestä yhtiöstä, jos oikeushenkilö, jota vastaan menettely on aloitettu, harjoittaa vain näennäistä toimintaa, eikä sen toimintaa voida erottaa (148) päämiehenä toimivan oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön toiminnasta.
(158)
Yleisesti saatavilla olevien tietojen perusteella (149) komissio huomauttaa myös, etteivät IFP:n sekä Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin yhteystiedot tai toimitilat ole yhtäpitävät:
a)
Julkinen laitos IFP on merkitty Nanterren kauppa- ja yhtiörekisteriin (Registre du Commerce et des Sociétés de Nanterre), jäljempänä ’kauppa- ja yhtiörekisteri’, numerolla B 775 729 155, ja sen kotipaikka on Rueil-Malmaison (150). IFP:llä on Ranskassa kaksi yksikköä, Solaizessa (151) ja Paussa (152).
b)
Axens on merkitty Nanterren kauppa- ja yhtiörekisteriin numerolla B 599 815 073, ja senkin kotipaikka on Rueil-Malmaison, mutta sillä on eri osoite (153) kuin emoyhtiöllä. Sen toimitilat sijaitsevat myös eri paikoissa kuin emoyhtiön toimitilat, useimmiten Ranskan ulkopuolella: Yhdysvalloissa (Houstonissa, Teksasissa; Princetonissa, New Jerseyssä; Savannahissa, Georgiassa ja Calvert Cityssä, Kentuckyssä), Kanadassa (Brockvillessa, Ontariossa), Kiinassa (Pekingissä), Japanissa (Tokiossa), Intiassa (New Delhissä), Bahrainissa ja Venäjällä (Moskovassa).
c)
Beicip-Franlab on merkitty Nanterren kauppa- ja yhtiörekisteriin numerolla B 679 804 047. Sen kotipaikka on myös Rueil-Malmaison, mutta sillä on eri osoite (154) kuin emoyhtiöllä ja Axensilla. Sillä on sivuliikkeitä ja toimistoja useissa maissa eri puolilla maailmaa, erityisesti Bahrainissa, Abu Dhabissa, Libyassa (Tripolissa), Malesiassa (Kuala Lumpurissa), Yhdysvalloissa (Houstonissa, Teksasissa), Meksikossa (Villahermosassa), Brasiliassa (Rio de Janeirossa) ja Venäjällä (Moskovassa).
d)
Prosernat on merkitty Nanterren kauppa- ja yhtiörekisteriin numerolla B 315 251 330, ja sen kotipaikka on Puteaux (155). Yhtiö ilmoittaa (156) toimivansa noin 20 maassa eri puolilla maailmaa, erityisesti Etelä-Amerikassa (Argentiinassa, Brasiliassa ja Venezuelassa), Euroopassa (Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Norjassa), Pohjois-Afrikassa (Algeriassa ja Egyptissä), Persianlahden maissa (Saudi-Arabiassa, Arabiemiirikunnissa, Kuwaitissa, Omanissa ja Qatarissa), Iranissa, Venäjällä ja Itsenäisten valtioiden yhteisössä sekä Kaakkois-Aasiassa.
(159)
Lisäksi nyt esillä olevassa asiassa kukin tytäryritys harjoittaa todellista liiketoimintaa, joten niitä ei kohtuudella voi luonnehtia fiktiivisiksi, varsinkin kun korkein oikeus on hyvin vaativa luonnehtiessaan oikeushenkilön fiktiiviseksi (157):
a)
Axens, joka on perustettu vuonna 2001, harjoittaa todellisuudessa liiketoimintaa katalyyttien sekä jalostusteollisuuden ja petrokemian alan teknologian markkinoilla. Sen palveluksessa on yli 600 henkilöä, ja sen vuotuinen liikevaihto on noin 300 miljoonaa euroa.
b)
Beicip-Franlab, joka on perustettu vuonna 1967, harjoittaa todellista toimintaa eli tuottaa ja levittää esiintymien kartoitusta koskevia ohjelmistoja sekä harjoittaa tutkimus- ja konsulttitoimintaa. Sen palveluksessa on yli 100 työntekijää, ja yhtiön vuotuinen liikevaihto on noin 40 miljoonaa euroa.
c)
Prosernat, joka on hankittu vuonna 2001, tarjoaa tutkimus- ja muita palveluja sekä valmistaa kaasun käsittelyyn ja rikinpoistoon tarkoitettuja laitekokonaisuuksia. Sen palveluksessa on noin 70 henkilöä, ja sen liikevaihto on noin 50 miljoonaa euroa.
(160)
Edellä esitetystä johtuu, että jollei hallinnossa ole tehty virhettä, mitä tarkastellaan johdanto-osan 161-163 kappaleessa, oikeuskäytännössä vahvistetut erittäin tiukasti rajatut tapaukset, joissa emoyhtiö voidaan saattaa vastuuseen tytäryritystensä toiminnasta - tytäryritys on fiktiivinen oikeushenkilö tai tytäryrityksen ja emoyhtiön omaisuudet ovat sekoittuneet - eivät selvästi koske nyt esillä olevaa asiaa. Näin ollen komissio katsoo, että edellytykset IFP:n saattamiseksi automaattisesti vastuuseen sen tytäryritysten Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin selvitystilamenettelyssä eivät täyty.
β) Emoyhtiön vastuu tytäryrityksen virheellisestä johtamisesta
(161)
Emoyhtiö voidaan perinteisesti saattaa vastuuseen tytäryrityksen valvonnassa tehdyistä virheistä (158). Jos emoyhtiö on syyllistynyt virheisiin valvoessaan tytäryritystensä hallintoa, oikeuskäytännön mukaan emoyhtiö voidaan saattaa vastuuseen erityisesti, kun on kyse konsernista (159). Oikeusopin mukaan emoyhtiö, joka toimii vaikeuksissa olevan tytäryrityksen laillisena tai tosiasiallisena johtajana, voidaan selvitystilamenettelyn yhteydessä saattaa vastuuseen tytäryrityksen hallinnossa tekemästään virheestä (160). Emoyhtiö voidaan katsoa vastuulliseksi tytäryrityksen osakkaana (161), jos sen voidaan katsoa olevan vastuussa valvonnassaan olevan yhtiön vaikeuksien perustana olevista virheistä (162).
(162)
Yleisen lainsäädännön mukaan johtajat ovat siis vastuussa yhtiölleen, osakkailleen tai velkojilleen (163). Konsernin kohdalla maksujen lakkautustilassa olevan tytäryrityksen velkojat pyrkivät osoittamaan, että emoyhtiö on toiminut tytäryrityksen laillisena tai tosiasiallisena (164) johtajana. Näin ollen emoyhtiön tuottamukseen perustuva vastuu tytäryrityksestään on erityisesti todettu yleistäytäntöönpanomenettelyjä koskevassa lainsäädännössä (165) ja tarkemmin varojen riittämättömyyden perusteella käynnistettyjen vahingonkorvauskanteiden yhteydessä (166) edellyttäen, että kyseinen yhtiö on toiminut tytäryrityksensä johtajana (167). Jotta emoyhtiö saatettaisiin tuottamusvastuuseen, on esitettävä todiste virheestä ja ennen kaikkea tämän virheen ja tytäryrityksen toiminnasta aiheutuneen vahingon välinen syy-yhteys (168).
(163)
Edellä esitetystä seuraa joka tapauksessa, että tällaiset kanteet eivät missään tapauksessa koske takauksen täytäntöönpanoa, sillä ne perustuvat aina emoyhtiön tuottamusvastuuseen. Tällaisten kanteiden pohjalta ei sen vuoksi voida määrittää yleistä periaatetta emoyhtiön vastuusta tytäryrityksiinsä nähden, sillä se olisi ristiriidassa sen periaatteen kanssa, että osakkaan vastuu rajoittuu osakeyhtiöön sijoitettuun alkuperäiseen osuuteen, lukuun ottamatta tapauksia, joissa osakeyhtiö on fiktiivinen yritys tai sen omaisuus on sekoittunut emoyhtiön omaisuuteen, sillä nämä olettamukset voidaan sulkea pois nyt esillä olevassa asiassa.
(164)
Korkeimman oikeuden oikeuskäytännöstä johtuu, että vetoaminen emoyhtiön tuottamukseen perustuvaan vastuuseen tytäryrityksen hallinnossa ei missään tapauksessa ole rinnastettavissa takausjärjestelyä koskevaan mekanismiin.
ii) Viimeaikaiset uudistushankkeet, jotka koskevat vastuuta muiden teoista
(165)
Nykyisen lainsäädännön valossa näyttää siis äskettäisen parlamentin selonteon (169) päätelmien perusteella siltä, että oikeuskäytännössä esitetyissä ratkaisuissa korostetaan oikeushenkilöydestä aiheutuvaa estettä vastuun määrittämisen yhteydessä (170) (alleviivaus lisätty).
(166)
Tämä este on ollut niin merkittävä, että Ranskassa on käyty viime aikoina keskustelua mahdollisuudesta uudistaa siviililakia niin, että vastuu muiden teoista ulotettaisiin koskemaan tilanteita, joissa on kyse taloudellisesta riippuvuudesta (171) (erityisesti konsernin tytäryritysten suhteet emoyhtiöön). Tietyt edellä esitetyssä parlamentin selonteossa mainitut kuluttajajärjestöt (172) näyttävät erityisesti valittavan sitä, että yhtiöiden muuttaminen tytäryrityksiksi antaa myöhemmässä riita-asiassa tietyille yrityksille mahdollisuuden vedota konsernin yritysten oikeudelliseen erotteluun silloin, kun on kyse tytäryrityksen vastuusta, vaikka kaupallisissa tarjouksissa konserni on esitetty kokonaisvaltaisia palveluja tarjoavana täysin integroituneena ryhmittymänä.
(167)
Catala-luonnoksen 1355 §:ssä (173) ehdotettiin äskettäin, että luodaan uusi perusta vastuulle muiden teoista, mikä kyseenalaistaisi tytäryritysten oikeudellisen riippumattomuuden periaatteen:
”1355 §:n mukaan henkilö on lain nojalla välittömästi vastuussa vahingoista, jotka ovat aiheuttaneet ne, joiden elintapoja henkilö sääntelee tai joiden toimintaa henkilö järjestää, ohjaa tai valvoo oman etunsa mukaisesti.”
(168)
Tämän alustavan luonnoksen laatijoiden huomautukset havainnollistavat tekstissä esitettyjä uudistuksia, jotka koskevat sopimusten ulkopuolista vastuuta muiden teoista. Jos alustava luonnos hyväksytään, saadaan mahdolliseksi perusteeksi muiden toiminnan ohjaaminen ja valvominen valvonnan harjoittajan oman edun mukaisesti (174). Tämä muuttaisi melko perinpohjaisesti nykyistä lainsäädäntöä, etenkin kun vastuu olisi sen jälkeen ankara: sen toteamiseksi ei edellytettäisi vastuuhenkilön virheen osoittamista, vaan riittäisi, että jokin teko olisi todennäköisesti johtanut sen suoran tekijän henkilökohtaiseen vastuuseen, jos tämä ei olisi toiminut muiden valvonnassa (175).
(169)
Alustavan luonnoksen 1360 §:n 2 momentissa vahvistetaan tämä periaate silloin, kun konsernin emoyhtiö on vastuussa tytäryrityksiinsä nähden:
”1360 §:n mukaan vastuussa on myös se, joka valvoo riippuvuussuhteessa olevan ammattihenkilön taloudellista toimintaa tai omaisuutta, vaikka hän toimisi omissa nimissään, jos uhri toteaa, että vahinko liittyy valvonnan harjoittamiseen. Tämä pätee erityisesti emoyhtiöihin niiden tytäryritysten aiheuttamissa vahingoissa ja oikeuden luovuttajiin niiden käyttöoikeuden haltijoiden aiheuttamissa vahingoissa” (alleviivaus lisätty).
(170)
Edellä esitetystä johtuu, että toisin kuin Ranskan nykyisessä lainsäädännössä, emoyhtiön saattaminen vastuuseen tytäryrityksensä toiminnasta edellyttää, kuten edellä on esitetty, että voidaan todistaa emoyhtiön syyllistyneen virheeseen tytäryrityksen suhteen.
(171)
Ranskan positiivisen oikeuden tulevan kehityksen suhteen komissio ottaa huomioon, että tätä kohtaa koskeva uudistusehdotus on ilmeisesti hylätty. Edellä mainitun parlamentin selonteon yhteydessä lakiasiainvaliokunnan työryhmä ilmoitti vastustavansa taloudelliseen riippuvuuteen perustuvan ankaran vastuun olemassaolon vahvistamista (Suositus nro 19). Tämänsuuntainen uudistus ei näytä enää olevan ajankohtainen: sitä ei mainita lakiesityksessä nro 657, joka koskee siviilioikeudellisen vastuun uudistamista (176) ja joka esitettiin varsinaisessa istunnossa 2009-2010 (kirjattu senaatin puheenjohtajistossa 9 päivänä heinäkuuta 2010).
(172)
Voidaan siis todeta, että toisin kuin julkisten laitosten maksuvelvollisuuksien laiminlyöntiin liittyvässä valtion vastuussa, joka (erityisesti) automaattisuutensa vuoksi on luonteeltaan takausmekanismi, Ranskan nykyisessä lainsäädännössä emoyhtiöitä ei saateta implisiittisesti ja automaattisesti vastuuseen selvitystilaan joutuneiden yksityisoikeudellisten tytäryritystensä toimista.
B. IFP:n tytäryritysten velkojilla ei ole minkäänlaista varmuutta tytäryritysten olemassaolon ja/tai velvollisuuksien jatkumisesta
(173)
Komissio päättelee edellä esitetyn perusteella, että jos IFP:n tytäryritykset lakkautettaisiin osakeyhtiöinä selvitystilamenettelyn tuloksena, samalla katoaisivat niiden oikeudet ja velvollisuudet. Tällaisessa tilanteessa niitä valvovalla osakkaalla eli IFP:llä olisi tosin mahdollisuus lisätä ennalta pääomia (177) näiden yritysten lakkauttamisen ja selvitystilan välttämiseksi. Tällaisella varojen panostuksella voitaisiin siis varmistaa, että kolmannet säilyttävät saatavansa tytäryrityksiltä.
(174)
Tällöin on kuitenkin kyseessä julkisen laitoksen strateginen valinta eikä sille automaattisesti kuuluva lakisääteinen velvollisuus. Lisäksi tällaista valintaa rajoitetaan tiukasti valtiontukilainsäädännössä: jos pääomapanostus ei vastaisi markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan käyttäytymistä, siihen sovellettaisiin edelleen Euroopan komission ennakkovalvontaa ja (hyväksymistä) sen jälkeen, kun Ranskan viranomaiset olisivat tehneet siitä ilmoituksen.
(175)
Komissio voikin päätellä, että selvitystilamenettelyssä julkisen laitoksen IFP:n tytäryritysten velkojilla ei ole minkäänlaista varmuutta saataviensa maksamisesta.
C. Päätelmä IFP:n yksityisoikeudelliset tytäryritykset kattavan valtiontakauksen puuttumisesta
(176)
Komissio voi päätellä edellä esitetyn perusteella, että toisin kuin IFP:n velkojilla, IFP:n yksityisoikeudellisten tytäryritysten velkojilla ei ole takausta henkilökohtaisten saataviensa takaisinmaksamisesta eikä kyseisten osakeyhtiöiden olemassaolon jatkumisesta selvitystilamenettelyssä. Tästä seuraa, että IFP:n asemansa vuoksi saama rajoittamaton takaus ei kata sen yksityisoikeudellisia tytäryrityksiä. Komissio perustaa analyysinsä seuraaviin seikkoihin:
-
IFP:n yksityisoikeudellisten tytäryritysten velkojiin sovelletaan edelleen yleisen lainsäädännön mukaisia yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä.
-
IFP:n yksityisoikeudellisten tytäryritysten velkojat eivät voi Ranskan nykyisen lainsäädännön mukaan saattaa automaattisesti tytäryrityksiä valvovaa osakasta eli IFP:tä (ja näin ollen Ranskan valtiota) vastuuseen tytäryritysten toimista. Niiden on ensin esitettävä todiste siitä, että julkinen laitos on tehnyt virheen, mikä sulkee pois sen, että vastuu olisi automaattinen ja että se voitaisiin sen vuoksi rinnastaa takausmekanismiin.
(177)
Komissio korostaa, että se on jo tehnyt vastaavat päätelmät muissa tapauksissa, joissa se on katsonut, että rajoittamaton valtiontakaus, joka kattaa osakeyhtiön osakkaan, ei kata itse osakeyhtiötä, joka on sataprosenttisesti julkisen laitoksen tai valtion itsensä omistuksessa. Suoraan valtion omistuksessa olevien osakeyhtiöiden osalta komissio katsoi jo vuonna 2003 asiassa EDF (178), että EPIC-yhtiön muuttaminen yleisen lainsäädännön mukaiseksi osakeyhtiöksi, johon sovelletaan konkursseja koskevaa yleistä lainsäädäntöä, poisti takauksen, joka oli kattanut yrityksen siihen asti. Tämä näkemys on vahvistettu äskettäin, kun La Poste muutettiin sataprosenttisesti valtion omistuksessa olevaksi osakeyhtiöksi (179). Julkisten laitosten omistamien osakeyhtiöiden osalta komissio on tunnustanut edellä mainitussa La Banque Postalen perustamista koskevassa päätöksessä, että tällaisen, osakeyhtiön muodossa olevan ja sataprosenttisesti julkisen laitoksen (tässä tapauksessa La Poste, jolla oli tuolloin EPIC-yhtiöön rinnastettavissa oleva julkisoikeudellinen asema) omistuksessa olevan tytäryrityksen juridinen asema poisti jo sellaisenaan siltä rajoittamattoman takauksen mahdollisuuden (180).
7.1.2. RAJOITTAMATTOMAN TAKAUKSEN PIIRISSÄ OLEVAN IFP:N TOIMINNAN TALOUDELLINEN LUONNE
(178)
Kuten komissio on jo todennut aiemmissa päätöksissään, jotka koskevat IFP:tä (181), IFP:llä on yhtiöjärjestyksen perusteella kolme tehtävää:
-
tutkimus- ja kehittämistoiminta öljyn- ja kaasunetsinnän sekä jalostuksen ja petrokemian teknologioiden aloilla
-
insinöörien ja teknikkojen kouluttaminen
-
tiedotus ja dokumentointi alan tarpeisiin.
(179)
Kuten edellä 31 kappaleessa on muistutettu, Ranskan viranomaiset katsovat, että julkinen laitos IFP on tutkimuslaitos, jolla on kolme yleishyödyllistä tehtävää (tutkimus, koulutus ja dokumentointi).
(180)
Komissio katsoo myös, että IFP:n voidaan sille annettujen tehtävien perusteella katsoa olevan luonteeltaan tutkimus- ja kehitystyöhön sekä innovaatiotoimintaan myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön puitteiden (182), jäljempänä ’T&K&I-puitteet’, 2.2. d kohdassa tarkoitettu tutkimusorganisaatio: sen päätavoitteena on harjoittaa perustutkimusta (183), teollista tutkimusta (184) tai kokeellista kehittämistä (185) ja levittää tutkimustuloksia koulutuksen, julkaisujen tai teknologiansiirron kautta.
(181)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (186) tutkimusorganisaation harjoittamalle toiminnalle myönnetty julkinen rahoitus (myös rajoittamattoman valtiontakauksen myöntäminen) voi (187) olla valtiontukea, jos kyseinen organisaatio harjoittaa taloudellista toimintaa, toisin sanoen toimintaa, jossa tarjotaan tavaroita ja palveluita tietyillä markkinoilla (188), riippumatta sen oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta.
(182)
Komissio on pohtinut tutkimusorganisaatioiden harjoittaman toiminnan taloudellista (tai ei-taloudellista) luonnetta ja täsmentänyt päätöskäytännössään (189), minkä toimien se katsoo kuuluvan mihinkin ryhmään.
(183)
Tutkimusorganisaatioiden päätoiminnasta komissio katsoo, että niiden ensisijaiset toiminnot eivät ole yleensä luonteeltaan taloudellista toimintaa, erityisesti:
-
koulutus henkilöstöresurssien lisäämiseksi ja henkilöstön taitojen parantamiseksi
-
riippumattoman T&K-toiminnan harjoittaminen tiedon lisäämiseksi ja ymmärryksen parantamiseksi, yhteistyöhön perustuva T&K-toiminta mukaan luettuna
-
tutkimustulosten levittäminen.
(184)
Komissio katsoo lisäksi, että teknologiansiirtotoiminnot (lisensointi, oheistuotteet tai muut keinot hyödyntää tutkimusorganisaation osaamista) eivät ole luonteeltaan taloudellista toimintaa, jos toiminnot ovat tutkimusorganisaatioiden sisäisiä (190) ja kaikki toiminnoista saatavat tulot investoidaan edelleen organisaatioiden ensisijaisiin toimintoihin.
(185)
Sen sijaan komission mukaan taloudelliseksi toiminnaksi katsotaan erityisesti teollisuuden kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti harjoitettu tutkimustoiminta, tutkimusinfrastruktuurin vuokraaminen ja konsultointityö (191).
(186)
Nyt esillä olevassa tapauksessa IFP:lle sen EPIC-aseman perusteella myönnetty rajoittamaton takaus kattaa muun kuin taloudellisen toiminnan (mikä ei aiheuta ongelmia valtiontukilainsäädännön suhteen) ja taloudellisen toiminnan, jota on kahdenlaista.
(187)
Ensimmäisestä taloudellisen toiminnan tyypistä voidaan todeta, että vaikka Ranskan viranomaisten mukaan, kuten edellä 31 kappaleessa on todettu, IFP:n toiminta on suurimmalta osin muuta kuin taloudellista toimintaa, ne myöntävät 13 päivänä tammikuuta ja 16 päivänä heinäkuuta 2010 päivätyissä kirjeissään, että tytäryritystensä yksinoikeudellisen toiminta-alan lisäksi julkinen laitos IFP harjoitti palvelujen tarjontaa lähinnä vuokraamalla materiaaleja ja tiloja, toimittamalla henkilöstöä sekä tarjoamalla juridisia palveluja tytäryritystensä käyttöön ja sopimusperusteisen tutkimuksen palveluja kolmansien ja tytäryritystensä lukuun. Kuten edellä 185 kappaleessa on todettu, tällainen toiminta on luonteeltaan taloudellista komission tavanomaisesti käyttämässä merkityksessä.
(188)
Toisesta taloudellisen toiminnan tyypistä voidaan todeta, että teknologiansiirrot, kuten lisensointi, oheistuotteet tai muut keinot hyödyntää tutkimusorganisaation osaamista, ovat periaatteessa muuta kuin taloudellista toimintaa, kuten edellä 184 kappaleessa muistutetaan, jos ne toteutetaan sisäisesti ja jos kaikki toiminnoista saatavat tulot investoidaan edelleen julkiseen tutkimukseen. Nyt esillä olevassa tapauksessa, kuten komissio on päätellyt edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005, IFP:n ja sen tiettyjen yksityisoikeudellisten tytäryritysten väliset erityiset suhteet ovat sellaiset, että ”osa IFP:n toiminnasta ei kuulu sen muun kuin taloudellisen toiminnan piiriin, sillä sen tytäryritykset hyödyntävät sitä kaupallisesti” (192). Komissio on päätellyt, että kyseisiä tytäryrityksiä ei voida pitää emoyhtiöstään riippumattomina toimijoina, sillä niiden toiminta kuuluu IFP:n kehittämisstrategiaan, ne ovat IFP:n määräysvallassa sekä juridisesti että tosiasiallisesti, yksinoikeussopimukset ovat osoituksena niiden vahvasta taloudellisesta integraatiosta ja IFP:llä ja kyseisillä tytäryrityksillä on näiden alojen toimijoiden mielestä yhteinen imago. Teknologiansiirrot ja erityisesti teolliseen tutkimukseen perustuvat teknologiansiirrot (193) IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin välillä on näin ollen katsottava kilpailuoikeudessa tarkoitetuksi taloudelliseksi toiminnaksi.
7.1.3. TÄMÄN PÄÄTÖKSEN SOVELTAMINEN
(189)
Edellä olevasta 7.1.1 kohdasta johtuu, että valtiontakaus kattaa ainoastaan IFP:n suoraan toteuttaman toiminnan, mutta sen yksityisoikeudellisten tytäryritysten toiminta ei kuulu valtiontakauksen piiriin.
(190)
Lisäksi IFP:n suoraan toteuttamasta toiminnasta ainoastaan luonteeltaan taloudellisen toiminnan kattava valtiontakaus saattaa käsittää valtiontukea edellyttäen, että myös muut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät.
(191)
Edellä olevasta 7.1.2 kohdasta johtuu, että tämä taloudellinen toiminta rajoittuu koskemaan IFP:n toteuttamaa sopimukseen perustuvaa tutkimusta ja teknologiansiirtoja tytäryritysten Axensin, Prosernatin ja Beicip-Franlabin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla sekä infrastruktuurien vuokrausta, henkilöstön käyttöön asettamista ja juridisten palvelujen tarjoamista.
7.1.4. IFP-KONSERNIN SAAMA VALIKOIVA ETU
(192)
Voidakseen analysoida etuja, joita IFP-konserni voi saada emoyhtiölle eli julkiselle laitokselle IFP:lle sen EPIC-aseman vuoksi myönnetyn rajoittamattoman takauksen perusteella, komissio aikoo noudattaa seuraavaa järjestystä: se tarkastelee ensin emoyhtiölle mahdollisesti muodostuneita etuja (7.1.4.1) ja sen jälkeen IFP:n tytäryrityksille mahdollisesti siirrettyjä etuja (7.1.4.2).
7.1.4.1. IFP:lle muodostuneet edut
(193)
Edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon 2.1.3 kohdan mukaisesti komissio ilmoitti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään katsovansa, että IFP:lle voisi muodostua etua sen EPIC-asemasta lähinnä pääomamarkkinoilta saatavien edullisempien rahoitusehtojen kautta (194). Tämä etu johtuu siitä, että yleisen lainsäädännön mukaista saneeraus- ja selvitystilamenettelyä ei sovelleta julkisoikeudellisiin oikeushenkilöihin. Lisäksi komissio totesi julkisen laitoksen maksuvelvollisuuksien laiminlyönnistä, että valtiontakaus koskisi kaikkia IFP:n saatavia, jotka, kuten menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 71 kappaleessa on todettu, voivat olla rahoituksellisia ja liiketaloudellisia tai muunluonteisia, erityisesti toimittajien (joiden laskuja ei ole maksettu) saatavia ja asiakkaiden (jotka eivät ole saaneet luvattuja palveluja) saatavia.
(194)
Näin ollen nyt esillä olevan toimenpiteen perinpohjaisen tutkimuksen jälkeen komissio katsoo, että IFP:lle mahdollisesti muodostunutta etua on tutkittava ottaen huomioon sen suhteet pankki- ja rahoituslaitoksiin (A), toimittajiin (B) ja asiakkaisiin (C).
A. Ei etua suhteissa pankki- ja rahoituslaitoksiin
(195)
Vaikka komissio myöntää edellä mainitussa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, että ulkoinen luottoluokituslaitos ei ole luokitellut IFP:tä (195), se toteaa, että velkojat ovat väistämättä tehneet IFP:lle myönnetyn rahoituksen yhteydessä maksukyvyttömyyttä koskevan riskiarvion (196). Komissio ottaa huomioon, että julkinen laitos IFP turvautuu luottomarkkinoihin rahoittaakseen velkansa, ja katsoo, ettei se voi sulkea pois alustavassa tutkimuksessa sitä, että julkiselle laitokselle IFP:lle voi muodostua taloudellista etua sen takia, että rahoitusmarkkinoiden arvioinnissa otetaan huomioon se, että valtio viime kädessä takaa IFP:n velat.
(196)
Perinpohjaisessa tarkastelussaan komissio ottaa huomioon Ranskan toimittamat seikat, jotka on mainittu edellä 64 kappaleessa ja jotka esitetään seuraavassa taulukossa 1.
Taulukko 1
IFP:n velkaantuminen vuosina 2005-2010
Laitos:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
tuhatta euroa
tuhatta euroa
tuhatta euroa
tuhatta euroa
tuhatta euroa
tuhatta euroa
Lainat ja velat luottolaitoksilta (197)
Erääntymiset vuoden sisällä (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Vuotta pidemmälle ulottuvat erääntymiset
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) josta pankkien nykyinen osuus ja saamasaldo
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Luottolaitosten myöntämien lainojen ja velkojen korkoprosentti:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Korko ja marginaali
Korko ja marginaali
Korko ja marginaali
Korko ja marginaali
Korko ja marginaali
Korko ja marginaali
Keskipitkän ja pitkän aikavälin lainat
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pankkien osuudet ja lyhyen aikavälin luottojärjestelyt
[Pankki nro 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pankki nro 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pankki nro 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Pankki nro 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Edellä esitetyistä seikoista johtuu, että myöhemmin kuin vuoden jälkeen erääntyviä maksuja tarkasteltaessa voidaan todeta, että julkinen laitos IFP ei ole hakenut luottolaitoksilta lainaa asemansa muuttumisen jälkeen, toisin sanoen vuosina 2006-2009, jolta ajalta tiedot ovat käytettävissä. Samana muutoksen jälkeisenä ajanjaksona julkinen laitos IFP on turvautunut vuotta lyhyempään lainaan vain kerran, vuonna 2009, ja laina oli suuruudeltaan vähäinen eli […] (*) euroa. Tässä yhteydessä on todettava, että [pankin nro 3] (**) (EONIA + […] (*) prosenttia) tuolloin käyttämä korko oli […] (*) peruspistettä korkeampi (kaikkien muiden tekijöiden ollessa samat) kuin IFP:n vuonna 2005 [pankin nro 1] (**) kanssa neuvottelema korko (EONIA + […] (*) prosenttia), kun julkinen laitos IFP oli vielä yksityisoikeudellinen oikeushenkilö eikä sillä ollut valtiontakausta, jonka se nykyään saa julkisen laitoksen asemansa perusteella.
(198)
Vuoden 2010 osalta Ranskan viranomaiset ovat täsmentäneet, että julkinen laitos IFP sai neljä luottojärjestelyehdotusta, joiden suuruus oli […] (*) euroa ja joiden vuoden korko vaihteli korkoprosentista EONIA + […] (*) prosenttia [pankilla nro 4] (**) (johon lisätään sitoutumismaksu, joka on […] (*) prosenttia eli […] (*) euroa) ja [pankilla nro 5] (**) (johon lisätään sitoutumismaksu, joka on […] (*) prosenttia eli […] (*) euroa) ja EONIA + […] (*) prosenttia [pankilla nro 3] (**) (johon lisätään sitoutumismaksu, joka on […] (*) prosenttia eli […] (*) euroa) ja [pankilla nro 1] (**) (johon lisätään sitoutumismaksu, joka on […] (*) prosenttia eli […] (*) euroa). Julkinen laitos IFP sai toisenkin spot-tarjouksen [pankilta nro 3] (**) (valitulla nostoajalla), ja korko oli euriborkorko + […] (*) prosenttia. Komissio ottaa huomioon, että nämä korot vastaavat korkoja, joista julkinen laitos IFP neuvotteli ennen asemansa muuttumista vuonna 2006, kun se oli vielä yksityisoikeudellinen oikeushenkilö, jolla ei ollut valtiontakausta.
(199)
Edellä esitetyn perusteella komissio myöntää, ettei IFP saanut todellista taloudellista etua EPIC-asemansa perusteella suhteissaan pankki- ja rahoituslaitoksiin sen vuoden, jolloin sen asema muuttui, ja vuoden 2010 välisenä aikana. Toisin sanoen näyttää siltä, että etu, jota yritys olisi voinut saada rajoittamattomasta takauksesta markkinaehtoja edullisempien lainakorkojen muodossa, ei toteutunut kyseisenä aikana.
(200)
Tämä päätelmä koskee luonnollisesti ainoastaan mennyttä aikaa, sillä komissio ei voi ennakoida toimijoiden tulevaa käyttäytymistä markkinoilla eikä niiden käsitystä valtiontakauksen vaikutuksesta IFP:n maksukyvyttömyysriskiin. Ranskan viranomaisten olisi myös komissiolle vastaisuudessa toimittamissaan vuosikertomuksissa esitettävä tietoja julkisen laitoksen IFP:n velkaantumistasoista ja -ehdoista ja toimitettava näyttö siitä, että kyseiset lainat ovat markkinaehtojen mukaisia, tai liitettävä vastaava bruttoekvivalentti arvioon takauksen vaikutusten enimmäismääristä käyttäen jäljempänä 300 kappaleen taulukossa (Taulukko 6) kuvattua menetelmää.
(201)
Komissio ottaa huomioon Ranskan viranomaisten ehdotuksen lisätä kunkin rahoitusoperaation yhteydessä rahoitussopimukseen (jokaiseen sopimuksen piiriin kuuluvaan instrumenttiin) seuraava merkintä:
”Emissiolla/ohjelmalla/lainalla ei ole minkäänlaista suoraa tai välillistä valtiontakausta. Maksukyvyttömyystapauksessa valtiolla ei ole velvollisuutta hoitaa IFP:n puolesta velan takaisinmaksua.”
(202)
Tässä yhteydessä kyseinen sitoumus yhdistettynä Ranskan kaikkiin muihin velvollisuuksiin voi tarvittaessa aikaansaada hyväksytyn riskin poikkeuksen ja rajoittaa merkittävästi takauksesta mahdollisesti koituvia kielteisiä vaikutuksia, vaikka sen avulla ei voida sellaisenaan ratkaista takauksen olemassaoloa.
B. Edun muodostuminen suhteissa toimittajiin
(203)
Toimittajien osalta on todettava, että toisin kuin Ranskan viranomaiset esittävät (ks. 65 kappale), ei riitä, että IFP:n on Euroopan unionin lainsäädännön tai kansallisen lainsäädännön nojalla kilpailutettava hankinnat sulkeakseen pois kaiken mahdollisen edun, jota voi muodostua sen EPIC-asemasta: julkisissa tarjouskilpailuissa kukin tarjouksen tekevä toimittaja voi tarjousta tehdessään ottaa ennalta huomioon, ettei julkinen laitos IFP voi joutua konkurssiin. Julkisissa hankinnoissa on myös syytä erottaa toisistaan hinnanalennus, joka liittyy alihankkijoiden kilpailuttamisesta tarjouskilpailuissa saatavaan tehokkuushyötyyn - ja edustaa, kuten komissio on todennut Ranskan viranomaisten lainaamassa raportissa, todellista yhteiskunnallista hyötyä - hinnanalennuksesta, joka johtuu sopimuskumppaneiden suotuisammasta arviosta sellaisen laitoksen maksukyvyttömyysriskistä, jonka ne tietävät julkisen laitoksen aseman vuoksi olevan suojattu selvitysmenettelyyn liittyvältä riskiltä. Nämä kaksi tekijää ovat luonteeltaan täysin erilaiset, vaikka kumpikin yleensä laskee julkisten hankintojen hintoja. Näin ollen komissio ei voi katsoa, että viimeksi mainitusta aiheutuvat vaikutukset olisivat ensin mainitun vastuulla.
(204)
Arvioidakseen hinnanalennusta, joka johtuu siitä, että toimittajat arvioivat suotuisammin EPIC-yhtiön maksukyvyttömyysriskin, komissio aikoo tarkastella vastaavan riskin kattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Jos valtiontakausta ei olisi, julkisen laitoksen IFP:n toimittaja, joka haluaisi hyötyä vastaavasta takauksesta (toisin sanoen saada täyden takauksen sopimuskumppaninsa maksukyvyttömyysriskiä vastaan), voisi kääntyä luottolaitoksen tai erityisen vakuutuslaitoksen puoleen. Tällaista maksukyvyttömyysriskin vastuulleottoa tarjoavat nykyään erityisesti myyntilaskurahoitukseen (factoring) erikoistuneet yritykset (199).
(205)
Komissio huomauttaa, että tällaisesta myyntilaskurahoituksesta maksettavaan maksuun sisältyy kaksi seikkaa:
a)
rahoitusmaksu (eli velan korko), joka lasketaan suhteessa kuluneeseen aikaan ja jolla katetaan toimittajalle myönnetyn ennakon aikaistettu rahoitus. Tämä maksu perustuu erityisesti saatavien luovuttamishetkellä voimassa olevaan korkoprosenttiin;
b)
varsinainen myyntilaskurahoituksesta perittävä maksu, joka vaihtelee (200) 0,7 prosentista 2,5 prosenttiin kokonaisliikevaihdosta ja joka on keskimäärin 1,5 prosenttia; maksu lasketaan kirjanpito-, perintä- ja suoritustakuupalvelujen maksuihin siirrettyjen saatavien määrästä.
(206)
Ranskan viranomaiset totesivat 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, että niiden mukaan komission päätelmät myyntilaskurahoituspalvelujen luonteesta perustuvat puutteelliseen arvioon syistä, joiden perusteella yritys turvautuu tällaiseen palveluun. Ranskan viranomaiset kyllä myöntävät, että myyntilaskurahoituspalveluyritykset tarjoavat kolmenlaisia palveluja eli käteisennakkopalvelua, perintäpalvelua ja saatavien takauspalvelua, mutta ne täsmentävät, että kyseiset yritykset voivat tarjota kyseisiä palveluja yhdessä tai erikseen. Ranskan keskuspankin (Banque de France) vuonna 2009 toteuttaman tutkimuksen (201) perusteella Ranskan viranomaiset lisäävät, että näistä palveluista delegoitu hallinto (rahoitustoimi ilman saatavien takaisin perimistä) yleistyisi myyntilaskurahoituspalveluja tarjoavien yritysten tarjonnassa, joten myyntilaskurahoituspalvelujen käyttäminen koostuisi yhä useammin toimittajalle tarjotusta yksinkertaisesta käteiskassaoperaatiosta. Komissio ottaa huomioon tämän huomautuksen.
(207)
Lisäksi Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet IFP:n myyntilaskurahoitusyrityksille suorittamien maksujen määrän (202) vuodesta 2004 (maksut koskevat sekä taloudellisen toiminnan että muun kuin taloudellisen toiminnan kannalta välttämättömiä hankintoja):
Taulukko 2
IFP:n toimittajien käyttämät myyntilaskurahoituspalvelut vuosina 2004-2010
Vuosi
Toimittajien määrä
Maksut myyntilaskurahoituspalveluyrityksille
(euroa)
Laskujen määrä
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Yhteensä
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Ranskan viranomaiset toteavat, että IFP:n myyntilaskurahoitusyrityksille suorittamat maksut ovat kasvaneet vuodesta 2006 lähtien, jolloin sen asema muuttui. Viranomaiset päättelevät tästä, että edellä kuvattu kehitys mitätöi komission päätelmän siitä, millainen käsitys kolmansilla on EPIC-yhtiön maksukyvyttömyysriskistä. Viranomaiset katsovat, että mikäli valtio olisi kattanut IFP:n maksukyvyttömyysriskin vuodesta 2006 alkaen, IFP olisi kyseisestä ajankohdasta lähtien turvautunut myyntilaskurahoitusyritysten palveluihin harvemmin tai ei lainkaan.
(209)
Jos, kuten Ranskan viranomaiset itse toteavat 206 kappaleessa, myyntilaskurahoituspalvelujen käyttö liittyy yhä useammin käteiskassaennakkojen tarpeeseen (delegoidun hallinnon palvelun lisääntyminen) ja yhä vähemmän maksun suorittamatta jättämisen riskin vastuulle ottamiseen (perintä-, rahoitus- ja takauspalvelun väheneminen) ja jos IFP:n tileissä ei voida erottaa sen toimittajien käyttämiä myyntilaskurahoituspalveluja tyypeittäin, komissio katsoo päinvastoin, että IFP:n toteama kehitys ei mitätöi komission päättelyä eikä varsinkaan osoita, että IFP:n toimittajat olisivat päätyneet arvioimaan IFP:n maksukyvyttömyysriskin suuremmaksi sen aseman muuttumisen jälkeen.
(210)
Komissio myöntää, ettei se voi arvioida tarkasti takausmaksun määrää, joka tarvittaisiin suojaamaan toimittajat IFP:n maksukyvyttömyysriskiltä, jollei viimeksi mainitulla olisi jo valtiontakausta. Komissio huomauttaa kuitenkin, että mikäli 205.b kappaleessa mainittu myyntirahoituspalvelusta perittävä maksu kattaisi todellisuudessa kolme eri palvelua (perinnän, rahoituksen ja takauksen maksun suorittamatta jättämisen riskiä vastaan), mainittu enimmäismäärä eli 2,5 prosenttia taatusta liikevaihdosta merkitsisi joka tapauksessa pelkän maksukyvyttömyysriskin kattamiseksi välttämättömän maksun korotusta.
(211)
Ranskan viranomaiset säilyttävät kuitenkin mahdollisuuden ilmoittaa tarkemmasta menetelmästä, jota käytetään arvioitaessa julkiselle laitokselle myönnetystä takauksesta aiheutuvaa etua sen suhteissa toimittajiin. Tämä menetelmä perustuu taloudelliseen asiantuntijalausuntoon, jota käsiteltiin kontradiktorisesti tutkinnan yhteydessä. Komissio voi tarvittaessa tehdä menetelmästä myönteisen päätöksen, ja Ranska voi käyttää sitä täyttääkseen tämän päätöksen artiklaosassa täsmennetyt ilmoitusvelvollisuutensa.
(212)
Kyseisten määrien osalta Ranskan viranomaiset totesivat 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, että näiden tavaroiden ja palvelujen hankintakustannukset on sisällytetty suoraan kyseisestä toiminnasta vastaavan henkilöstön tuottoasteeseen (204). Lisäksi lähetettyä henkilöstöä ja tiloja koskeva laskutus ei merkitse erityisen merkittävää kulua, sillä siihen liittyvät kokonaiskustannukset on jo sisällytetty laitoksen rakennekustannuksiin.
(213)
Yksinomaan taloudellisen toiminnan toteuttamiseksi hankituista tavaroista ja palveluista vuosittain aiheutuva keskimääräinen määrä merkitsee Ranskan viranomaisten mukaan vain vähäistä osaa (205) IFP:n keskimääräisestä vuotuisesta liikevaihdosta. IFP:n kustannuslaskentajärjestelmänsä kautta keräämien tietojen perusteella sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen toteuttamiseen liittyviin hankintoihin käytetty määrä vuosina 2006-2009 oli keskimäärin […] (*) euroa vuodessa.
(214)
Komissio katsoo, että IFP:lle on muodostunut taloudellisen toiminnan harjoittamisesta todellista taloudellista etua, joka koostuu sen toimittajien toteuttamasta hintojen alentamisesta ja johtuu näiden suotuisammasta arviosta yrityksen maksukyvyttömyysriskistä. Komissio ei kykene laskemaan tämän edun tarkkaa määrää, mutta se katsoo sen olevan joka tapauksessa enintään keskimäärin noin […] (*) euroa vuodessa (206) kyseisenä ajanjaksona (2006-2009).
(215)
Komissio huomauttaa lopuksi, että IFP:n ja sen toimittajien välisissä suhteissa muodostuva etu on valikoivaa niiltä osin kuin yrityksen kilpailijat, joihin sovelletaan yleisen lainsäädännön mukaisia saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä, eivät saa vastaavaa valtion myöntämää takausta, joka liittyy tiiviisti IFP:n asemaan julkisena laitoksena.
C. Edun muodostuminen suhteissa asiakkaisiin
(216)
Tarkastellessaan IFP:n tarjoamia tutkimuspalveluja komissio ottaa huomioon UOP Limited -yhtiön huomautukset, joissa todetaan, että teknologiansiirrot ovat luonnostaan riskialtis ala ja siksi ostajat ovat erityisen herkkiä palveluntarjoajien tarjoamille takauksille sopimusperusteisen vastuun ja sopimukseen perustumattoman vastuun kattamiseksi.
(217)
Sopimukseen perustumattoman vastuun osalta Ranskan viranomaiset totesivat kuitenkin 13 päivänä tammikuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, että yksityisoikeudellisiin yrityksiin ja julkisiin laitoksiin sovellettiin Ranskassa yhtäläisesti yleisen lainsäädännön mukaista järjestelmää (siviililain 1382 §:ää, joka koskee erityisesti sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausvastuuta (207). Ranskan viranomaiset lisäsivät, että IFP:n toiminnalla oli omat erityispiirteensä siinä mielessä, että se edellytti laboratoriovälineiden ja tulenarkojen, räjähtävien tai myrkyllisten tuotteiden käyttöä, jotka voivat aiheuttaa merkittävän teollisuusriskin (208) vakuutuksenantajien yleisesti käyttämässä merkityksessä. Näin ollen julkinen laitos IFP on tehnyt eri vakuutussopimuksia, joilla katetaan perinteiset riskit (yksityisoikeudellinen vastuu) ja myös erityiset riskit, kuten säteilylähteisiin liittyvät riskit tai riskit, jotka liittyvät konerikkoihin kaivojen lähettyvillä. Yksityisoikeudellisen vastuun osalta IFP:n vakuutussopimus kattaa neljä riskiä: käyttöön liittyvän vastuun, luovuttamisen jälkeisen vastuun, ammatillisen vastuun ja ympäristövahingot.
(218)
Edellä esitetystä seuraa, ettei IFP ole millään tavoin pyrkinyt siirtämään sopimukseen perustumatonta vastuutaan valtiolle pyrkimällä hyödyntämään EPIC-aseman perusteella saamaansa takausta vahingon sattuessa, vaan päinvastoin yritys on markkinoilla tehnyt välttämättömät vakuutussopimukset, jotka kattavat tämän riskin.
(219)
Sopimusperusteisen vastuun osalta voidaan todeta niiden tietojen pohjalta, joita Ranskan viranomaiset ovat esittäneet vastauksena UOP Limited -yhtiön huomautuksiin, ja erityisesti edellä 91 kappaleessa esitettyjen tietojen perusteella, että palvelujen tarjoamisessa IFP:n vastuu asiakkaisiinsa nähden (olivatpa nämä sen tytäryrityksiä tai muita yrityksiä) ”rajoittuu […] (*) prosenttiin tosiasiallisesti suoritetusta maksusta, ja enimmäismäärä voi tapauskohtaisesti olla jopa […] (*) prosenttia”, joten jos asiakas katsoo, että IFP:n toteuttama työ on puutteellinen, tämä ei missään tapauksessa ole velvollinen tekemään työtä uudelleen rajoittamattomasti. Lisäksi komissio ottaa huomioon Ranskan viranomaisten huomautuksen, jossa nämä toteavat, että koska vastuu ei kasaudu, toinen sopimuspuoli ei voi vedota sopimukseen perustumattomaan vastuuseen saadakseen korvausta sopimussuhteen puitteissa kärsimistään vahingoista (209).
(220)
Ottaen huomioon valtion IFP:lle myöntämä takaus tämän asiakkaat voivat kuitenkin edelleen olla varmoja siitä, ettei julkinen laitos IFP joudu koskaan selvitystilaan ja että se näin ollen kykenee aina täyttämään sopimusvelvoitteensa, tai jos se ei täyttäisi, asiakkaat saisivat korvauksen laiminlyönnistä.
(221)
Edellä 204 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa esittämiensä, suhteita toimittajiin koskevien perustelujen perusteella komissio katsoo, että valtion takauksen puuttuessa asiakas, joka haluaisi saada samantasoisen suojan, joutuisi ottamaan rahoituspalvelujen välittäjältä (joka voi olla esimerkiksi pankki tai vakuutusyhtiö) suoritustakuun (englanniksi performance bond) varmistaakseen IFP:n kanssa tekemänsä sopimuksen loppuun saattamisen. Tällaisen suojan tarkoituksena olisi taata kyseiselle asiakkaalle taloudellinen korvaus vahingosta, joka on johtunut sopimuksen täytäntöönpanon (täydellisestä tai osittaisesta) laiminlyönnistä.
(222)
Tältä osin komissio ottaa huomioon, että Ranska myöntää, tosin tietyin varauksin, kuten edellä 66 kappaleessa on todettu, että ainoa IFP:lle mahdollisesti aiheutuva vaikutus olisi, että sen taloudellinen rasitus kevenisi, koska sen ei tarvitsisi ottaa suoritustakuuta. Ranskan viranomaiset päättelevät tämän jälkeen, sen tarkemmin asiaa täsmentämättä, että pankkien ja vakuutusyhtiöiden tämän tyyppisistä palveluista yleensä perimien määrien perusteella tällainen kevennys merkitsee kuitenkin vähäistä määrää.
(223)
Komissio toteaa aluksi, että suoritustakuun kustannusten laskentaan vaikuttavat monet tekijät, erityisesti sopimustyyppi ja sen kattama määrä, henkilöstön määrä, taloudellinen tilanne, maksukyvyttömyysriski ja sen yrityksen vahinkohistoria, jonka palvelu suoritustakuulla katetaan, sekä eräät muut puhtaasti taloudelliset seikat, kuten välittäjien palkkiot tai provisiot. Komissio arvioi yleisesti käyttöön asetettujen tietojen perusteella (210), että käytetty osuus on yleensä 1-5 prosenttia takuun kohteena olevasta liikevaihdosta.
(224)
Erikoistuneiden välittäjien tarjoaman kattavuuden hinnoittelu perustuu tilastotekniikkaan ja on mahdollisesti määritelty riskityypeittäin, joten suoritustakuun kiinteää hintaa ei voida vahvistaa ennalta. Takauksen lopullinen hinta perustuu lopulta mahdollisten tappioiden arvioituun määrään ja niiden toteutumisen todennäköisyyteen. Näin ollen vaikka tietyillä aloilla voidaan tarjota urakkatakausta (esimerkiksi maa- ja vesirakentamisessa, rakennusteollisuudessa tai kansainvälisessä kaupassa), ei sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen osalta näytä mahdolliselta, että voitaisiin kattaa best effort -takausta enempää, sillä T&K on luonnostaan riskialtis ala, jolla tutkimustöiden ostajalla ei ole minkäänlaista varmuutta siitä, että tutkimuksessa päädyttäisiin käyttökelpoisiin tuloksiin. Tältä osin komissio toteaa, että sopimuksessa IFP:n ja sen tytäryritysten asiakkaille taattu määrä rajoittuu toteutettujen tutkimustöiden kertaluonteiseen hintaan.
(225)
Komissio myöntää, ettei se voi tehdä tarkkaa arviota takausmaksun määrästä, joka tarvitaan best effort -takauksen antamiseksi asiakkaille (myös tytäryrityksille) IFP:n tutkimuspalvelujen osalta. Kun Ranskan viranomaisilta tiedusteltiin tästä seikasta, ne vastasivat 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, ettei niilläkään ollut enempää tietoja markkinoiden vaatimien maksujen tasosta T&K-alan erityisriskien kattamiseksi. Komissio katsoo kuitenkin, että markkinoiden tällaisen riskin kattamisesta (joka rajoittuu tutkimuksen best effort -takaukseen ja on siis vähemmän kuin sopimuksen täysi toteuttaminen) vaatiman maksun pitäisi loogisesti olla alhaisempi kuin 223 kappaleessa esitetyt arviot enimmäismääristä. Komissio katsoo sen vuoksi, että viiden prosentin enimmäisosuus katetun palvelun tuottamasta liikevaihdosta merkitsee joka tapauksessa tällaisen riskin kattamiseksi välttämättömän maksun korotusta.
(226)
Tällaisella takauksella mahdollisesti katettavan taloudellisen toiminnan määrästä komissio toteaa, että toimintaa on kahdenlaista: toisaalta IFP:n toteuttama infrastruktuurin vuokraustoiminta, tutkimushenkilöstön käyttöön asettaminen ja juridisten palvelujen tarjoaminen sekä sopimusperusteinen tutkimustoiminta (jota julkinen laitos IFP tekee kolmansien ja tytäryritystensä lukuun) ja toisaalta IFP:n toteuttamat teknologian siirrot tytäryrityksilleen Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla. Tarkastellessaan IFP:n toimintaa tytäryrityksensä Beicip-Franlabin (211) yksinoikeudellisella toiminta-alalla komissio on jo todennut, että tämä toiminta rahoitetaan kokonaisuudessaan öljykenttien hyödyntämiseen liittyvästä konsultoinnista ja öljyntuotannon tietokoneohjelmistoista saaduilla tuloilla. Komissio on vahvistanut edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005, ettei IFP:n julkista rahoitusta siirretä yhtiön sisällä sen tytäryritykselle Beicip-Franlabille, sillä näiden kahden liikesuhteet toimivat tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Koska Beicip-Franlabin IFP:lle maksamat palkkiot kattavat laajalti (212) viimeksi mainitun työt sen tytäryritysten yksinoikeudellisella toiminta-alalla, komissio päättelee, että noudatettu hinnoittelu on sellainen, että Beicip-Franlabin voidaan katsoa vastaavan jo kaikissa oloissa valtiontakauksesta mahdollisesti aiheutuvista lisävaikutuksista IFP:lle koituviin tutkimuskustannuksiin. Tässä tilanteessa se, että valtiontakaus kattaa tytäryrityksen ja sen emoyhtiön kaupalliset suhteet, ei ole omiaan muodostamaan kilpailuetua IFP:n toiminnassa sen tytäryrityksen Beicip-Franlabin yksinoikeudellisilla tutkimusaloilla. Näin ollen se, että valtiontakaus mahdollisesti kattaa tämän toiminnan, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(227)
Tarkasteltaessa IFP:n kolmansien ja tytäryritystensä lukuun toteuttamaa ensimmäistä toimintatyyppiä voidaan todeta, että Ranskan viranomaiset ilmoittivat 26 päivänä marraskuuta 2010 päivätyssä kirjeessään IFP:n taloudellisen toiminnan määrän vuosina 2006-2009. Näistä tiedoista selviää, että tutkimuspalvelujen keskimääräinen vuotuinen määrä kyseisenä ajanjaksona on noin […] (*) euroa, josta […] (*) euroa koskee toimintaa kolmansien lukuun ja […] (*) euroa toimintaa tytäryritysten lukuun.
(228)
Lisäksi Ranskan viranomaiset toimittivat tietoja IFP:n tytäryrityksilleen samalla ajanjaksolla toteuttamista hallinnollisista palveluista. Näistä tiedoista käy ilmi, että IFP:n vuodesta 2006 alkaen tytäryrityksiltään laskuttama vuotuinen määrä on keskimäärin noin […] (*) euroa lähetetyn henkilöstön osalta ja noin […] (*) euroa kotiuttamiskustannusten osalta (213).
(229)
Tarkasteltaessa toista toimintatyyppiä eli IFP:n suorittamia teknologiansiirtoja tytäryrityksilleen Axensille ja Prosernatille niiden yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla on ensin todettava, että päätöksessä C 51/2005 esitettiin jo vuoden 2006 toimintaa koskevat määrät:
a)
Axensin yksinoikeudellisella toiminta-alalla julkinen laitos IFP on tehnyt teknisiä toteutettavuustutkimuksia teollista tutkimusta varten […] (*) euron arvosta ja teollista tutkimustyötä […] (*) euron arvosta, eli yhteensä taloudellista toimintaa […] (*) euron arvosta.
b)
Prosernatin yksinoikeudellisella toiminta-alalla julkinen laitos IFP on tehnyt teknisiä toteutettavuustutkimuksia […] (*) euron arvosta ja teollista tutkimustyötä […] (*) euron arvosta, eli yhteensä taloudellista toimintaa […] (*) euron arvosta.
c)
Kaiken kaikkiaan julkinen laitos IFP on siis toteuttanut tutkimuspalveluja 56,4 miljoonan euron arvosta tytäryritystensä yksinoikeudellisilla aloilla (tästä määrästä 7,4 miljoonaa euroa koskee teknisiä toteutettavuustutkimuksia ja 49,0 miljoonaa euroa teollista tutkimustyötä), kun omia varoja oli vain […] (*) euroa, joten komissio on katsonut, että tätä tutkimustoimintaa on tuettu julkisilla varoilla 11,3 miljoonan euron arvosta (eli tuki-intensiteetti (214) oli 20 prosenttia).
(230)
Edellä mainitun päätöksen C 51/2005 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti Ranskan on toimitettava seuraavien vuosien osalta komissiolle ”siihen asti, kunnes yksinoikeussopimusten voimassaolo päättyy, IFP:n hankkeista toiminta-aloilla, joilla Axensilla ja Prosernatilla on yksinoikeus, vuosiraportti”. Näissä vuosiraporteissa annettujen tietojen perusteella voidaan laskea tarkasti IFP:n tytäryritystensä lukuun ja niiden yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla toteuttamien tutkimuspalvelujen vuotuiset määrät.
(231)
Toistaiseksi Ranska on toimittanut komissiolle vuosiraportit vuosilta 2007, 2008 ja 2009. Ottaen huomioon kirjanpitotietojen käsittelyyn tarvittava aika, vuotta 2010 koskeva vuosiraportti toimitetaan vuoden 2011 kuluessa.
(232)
Taloudellisesta toiminnasta Axensin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla esitetään tiivistelmä vuosilta 2007-2009 seuraavassa taulukossa (Taulukko 3) (luvut ovat tuhansia euroja).
Taulukko 3
IFP:n toiminta Axensin yksinoikeudellisilla aloilla vuosina 2007-2009
(tuhansina euroina)
Yhteensä
Kulut yhteensä
Omat varat yhteensä
Julkiset varat (+) tai voitto (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
IFP:n tutkimustyö Axensin yksinoikeudellisella alalla tuotti siis taloudellista toimintaa […] (*) euron arvosta vuonna 2007, […] (*) euron arvosta vuonna 2008 ja […] (*) euron arvosta vuonna 2009. Luvut ovat vertailukelpoisia sen kanssa, mitä komissio totesi vuoden 2006 osalta ([…] (*) euroa) päätöksessä C 51/2005.
(234)
Taloudellisesta toiminnasta Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla esitetään tiivistelmä vuosilta 2007-2009 seuraavassa taulukossa (Taulukko 4) (luvut ovat tuhansia euroja).
Taulukko 4
IFP:n toiminta Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla vuosina 2007-2009
(tuhansina euroina)
Yhteensä
Kulut yhteensä
Omat varat yhteensä
Julkiset varat (+) tai voitto (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
IFP:n tutkimustyö Prosernatin yksinoikeudellisella alalla tuotti siis taloudellista toimintaa […] (*) euron arvosta vuonna 2007, […] (*) euron arvosta vuonna 2008 ja […] (*) euron arvosta vuonna 2009. Luvut ovat vertailukelpoisia sen kanssa, mitä komissio totesi vuoden osalta 2006 ([…] (*) euroa) päätöksessä C 51/2005.
(236)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että IFP sai taloudellisesta toiminnastaan todellista taloudellista etua, joka koostui suoritustakuuta koskevan maksun suorittamatta jättämisestä, ainakin best effort -takauksesta, jonka se voi tarjota tutkimustoimintansa osalta asiakkailleen, mukaan lukien sen tytäryritykset Axens ja Prosernat niiden yksinoikeudellisilla aloilla. Komissiolla ei ole mahdollisuutta todeta kyseisen edun tarkkaa määrää ottaen huomioon katetun riskin erityisyys, mutta se katsoo, ettei määrä missään tapauksessa ylitä palvelu- ja vuosikohtaisesti seuraavassa taulukossa (Taulukko 5) esitettyjä määriä:
Taulukko 5
IFP:lle rajoittamattoman takauksen vuoksi sen asiakassuhteissa muodostuneen taloudellisen edun korotukset vuosina 2006-2009
2006
2007
2008
2009
Tutkimuspalvelut (muilla kuin tytäryritysten yksinoikeudellisilla aloilla)
Liikevaihto
(milj. euroa)
Korotus (215)
(vakuutusmaksu)
Liikevaihto
(milj. euroa)
Korotus
(vakuutusmaksu)
Liikevaihto
(milj. euroa)
Korotus
(vakuutusmaksu)
Liikevaihto
(milj. euroa)
Korotus
(vakuutusmaksu)
Tytäryritysten lukuun
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kolmansien lukuun
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Hallinnolliset palvelut
Lähetettyä henkilöstöä koskeva laskutus
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kotiuttamiskustannusten laskutus
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Palvelut Axensin yksinoikeudellisella alalla
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
Palvelut Prosernatin yksinoikeudellisella alalla
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Tytäryritykset yhteensä
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
[…] (*)
[…] (*) milj. EUR
Kolmannet yhteensä
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Ranskan viranomaiset säilyttävät kuitenkin mahdollisuuden ilmoittaa tarkemmasta menetelmästä, jota käytetään arvioitaessa julkiselle laitokselle myönnetystä takauksesta aiheutuvaa etua sen suhteissa asiakkaisiin. Tämä menetelmä perustuu taloudelliseen asiantuntijalausuntoon, jota käsiteltiin kontradiktorisesti tutkinnan yhteydessä. Komissio voi tarvittaessa tehdä menetelmästä myönteisen päätöksen, ja Ranska voi käyttää sitä täyttääkseen tämän päätöksen artiklaosassa täsmennetyt ilmoitusvelvollisuutensa.
(238)
Komissio huomauttaa lopuksi, että IFP:n ja sen asiakkaiden välisissä suhteissa muodostuva etu on valikoivaa niiltä osin kuin yrityksen kilpailijat, joihin sovelletaan yleisen lainsäädännön mukaisia saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä, eivät saa vastaavaa valtion myöntämää takausta, joka liittyy tiiviisti IFP:n asemaan julkisena laitoksena.
7.1.4.2. IFP-konsernin yksityisoikeudellisille tytäryrityksilleen siirtämät edut
(239)
Komissio totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään IFP:n tytäryrityksistä, ettei se voi sulkea alustavassa tarkastelussa pois sitä, että kaikki etu, joka johtuu IFP:n EPIC-asemasta, kuten erityisesti edullisemmat lainaehdot, voisi koitua myös kolmen tytäryrityksen hyödyksi (216).
(240)
Perinpohjaisen tarkastelun perusteella ja 7.1.1.2 kohdassa esitetyistä syistä ei ole asianmukaista katsoa, että IFP tai siten Ranskan valtio voisi olla vastuussa niiden saatavien takaisinmaksusta, joita kolmansilla on Axensin ja Prosernatin toiminnan perusteella erityisesti silloin, jos nämä yritykset joutuisivat selvitystilaan, koska Ranskan lainsäädännössä ei säädetä osakkaan yleisestä vastuusta konsernin tytäryritysten suhteen.
(241)
On kuitenkin syytä huomata, että vaikka edellä mainitussa päätöksessä N 531/2005 katsotaan, kuten edellä 177 kappaleessa todetaan, että osakeyhtiönä La Banque Postaleen sovellettiin edelleen saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä koskevaa yleistä lainsäädäntöä eikä se näin ollen saanut omaan lukuunsa valtion rajoittamatonta takausta, komissio käsitteli kuitenkin yrityksen ainoalle osakkaalle myönnetyn valtiontakauksen vaikutusten mahdollista siirtämistä tytäryritykselle (217).
(242)
Tarkemmin sanoen komissio arvioi (218), että konsernin toimintarakenteesta aiheutui osakkaan (La Poste) ja tytäryrityksen (La Banque Postale) välille suodatusvaikutus, joka perustui seuraavien seikkojen yhteisvaikutukseen: i) tytäryritys käytti emoyhtiön käyttöön asettamia aineellisia ja henkilöresursseja ja ii) nämä resurssit maksettiin emoyhtiölle koituneiden kustannusten perusteella. Näin ollen jos olisi muodostunut taloudellista etua, joka alensi La Posten kustannuksia, La Banque Postalen emoyhtiölle maksama korvaus olisi supistunut samassa suhteessa, mikä olisi aiheuttanut tämän taloudellisen edun (ainakin osittaisen) siirtämisen tytäryritykselle.
(243)
Komissio on katsonut vastaavasti edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005, että tietynlaista läpäisevyyttä esiintyi erityisesti IFP:n käyttämässä hinnoittelussa, kun kyseessä olivat sen Axensille ja Prosernatille tarjoamat palvelut aloilla, joilla niillä on yksinoikeus. Näin ollen konsernin sisäisissä suhteissa ei noudatettu markkinoiden logiikkaa, vaan päinvastoin tarjottiin mahdollisuus tytäryritysten taloudellisen toiminnan ristiintukemiseen emoyhtiön käyttöön asetetuilla julkisilla varoilla. Kuten edellä 226 kappaleessa muistutetaan, IFP:n ja sen tytäryrityksen Beicip-Prosernatin (219). suhteet vastaavat tavanomaisia markkinaolosuhteita.
(244)
Komissio arvioi edellä mainitussa La Banque Postalea koskevassa asiassa välttämättömäksi, että Ranskan viranomaiset tekevät sitoumuksia sellaisen mekanismin perustamisesta, joka neutralisoi tytäryrityksen suhteen emoyhtiölle mahdollisesti muodostuneet edut. Rahoitusehtojen osalta tässä velvollisuudessa oli kyse siitä, että kunkin rahoitusoperaation osalta mainitaan kirjallisesti rahoitussopimuksessa (jokaisessa sopimuksen piiriin kuuluvassa instrumentissa), että Ranskan lain mukaan (ottaen erityisesti huomioon sen, että kukin takaus on erikseen hyväksyttävä lailla) kyseiselle rahoitusoperaatiolle ei ole myönnetty minkäänlaista eikä minkäänluonteista, suoraa tai välillistä valtiontakausta. Kunkin operaation esitteessä on julkaistava tämä sopimusperusteinen määräys. (220)
(245)
Nyt esillä olevassa asiassa Ranskan viranomaiset ovat sitoutuneet julkisen laitoksen IFP:n tytäryritysten (Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin) lainaehtojen yhteydessä mainitsemaan kirjallisesti rahoitussopimuksessa kunkin rahoitusoperaation osalta (jokaisessa sopimuksen piiriin kuuluvassa instrumentissa), että Ranskan lain mukaan (ottaen erityisesti huomioon sen, että kukin takaus on erikseen hyväksyttävä lailla) kyseiselle rahoitusoperaatiolle ei ole myönnetty minkäänlaista eikä minkäänluonteista, suoraa tai välillistä valtiontakausta.
(246)
Silloin kun tytäryritykset käyttävät emoyhtiön niiden käyttöön asettamia aineellisia ja henkilöresursseja, komissio on todennut edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005, että jos asiaan liittyy taloudellisen toiminnan tukemista, se johtuu kyseisten tytäryritysten emoyhtiölle maksamista palkkioista ja näkyy IFP:n kirjanpidossa (221). Tarkasteltaessa IFP:n kirjanpitoa voidaan kuitenkin todeta, että ainoat kustannuserät, joita ei ole otettu vuoden 2006 osalta huomioon jo edellä mainitussa komission päätöksessä C 51/2005 ja sitä seuraavien vuosien osalta Ranskan viranomaisten toimittamissa vuosiraporteissa, koskevat rajoittamattomalla takauksella katettuja IFP:n tytäryrityksilleen tarjoamia palveluja. Koska suoritustakuun tai vähintään best effort -takauksen maksua ei suoritettu valtiolle, sitä ei myöskään ole voitu hinnoitella tytäryrityksille tarjotuissa palveluissa.
(247)
Näin ollen on katsottava, että julkiselle laitokselle sen saaman sääntömääräisen takauksen johdosta muodostunut taloudellinen etu on näin ollen siirretty sen yksityisoikeudellisille tytäryrityksille Axensille ja Prosernatille.
(248)
Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin, Prosernatin ja Beicip-Franlabin yhdessä yhteisten toimittajien kanssa allekirjoittamien sopimusten olemassaolon, ja komissio on maininnut kyseiset sopimukset menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ja UOP Limited huomautuksissaan, kuten edellä 73 kappaleessa on todettu. Viranomaiset ovat kuitenkin täsmentäneet, että kyseessä on lähinnä kuljetusala (lentoliikenne ja rautatiet) ja henkilöstön työmatkat eri yksiköiden välillä. Komissio katsoo, että jos tytäryritykset ovat voineet hyötyä IFP-konsernille myönnetyistä edullisemmista ostoehdoista, mitä ei välttämättä ole vahvistettu kyseisten toimittajien osalta, se on johtunut enemmänkin paljousalennuksesta, jota toimittajat mahdollisesti ovat noudattaneet ryhmäostoissa, eikä niinkään takauksesta mahdollisesti aiheutuneesta vaikutuksesta. Vaikka oletettaisiin, että 7.1.4.1 kohdan B alakohdassa julkisesta laitoksesta esitetty analyysi voitaisiin ulottaa koskemaan tytäryrityksiä yhdessä niiden kanssa tehtyjen hankintojen osalta ja että viimeksi mainituille siirtyy tällaisen mekanismin kautta etu, joka on muodostunut IFP:lle takauksen perusteella, kun se hankkii kyseisiä palveluja halvemmalla, kyseessä olevat määrät ovat niin vähäiset, että komissio epäilee, etteivät ne muodosta todellista taloudellista etua.
(249)
Näin ollen edellä mainitun päätöksen C 51/2005 päätelmien mukaisesti ainoa toiminta, jolle voi muodostua etua siitä, että emoyhtiölle myönnetty valtiontakaus kattaa tutkimustoiminnan sen tytäryritysten yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla, rajoittuu toiminnan rahoittamiseen Axensin ja Prosernatin toiminta-aloilla (222). Komissio ei voi esittää nimenomaan Axensille ja Prosernatille siirrettyjen etujen tarkkaa määrää, mutta ottaen huomioon katetun riskin erityisyys komissio katsoo, ettei se missään tapauksessa voi ylittää palvelu- ja vuosikohtaisesti edellä 236 kappaleessa olevassa taulukossa (Taulukko 5) esitettyjä määriä.
(250)
Komissio katsoo, että tällainen IFP:n yksityisoikeudellisille tytäryrityksilleen Axensille ja Prosernatille siirtämä taloudellinen etu on valikoivaa, mikäli viimeksi mainittujen kilpailijat eivät voi käyttää IFP:n teknologiaa ja aineellisia ja henkilöstöresursseja yhtä edullisin ehdoin.
7.1.5. KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA VAIKUTUS KAUPPAAN
(251)
Tarkastelun kohteena oleva toimenpide voi johtaa IFP:n toimintakustannusten alenemiseen niiden palvelujen osalta, joita se tarjoaa kolmansille (sopimusperusteinen tutkimus), ja Axensin ja Prosernatin toimintakustannusten alenemiseen niiden palvelujen osalta, joita ne ostavat emoyhtiöltään (tutkimus niiden yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla, sopimusperusteinen tutkimus, aineellisten ja henkilöresurssien käyttöön asettaminen ja hallinnolliset palvelut), mikä suosii IFP-konsernia ja näin ollen vääristää kilpailua SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
(252)
Mikäli markkinoilla, joilla IFP-konserni toimii, ja erityisesti sopimusperusteisen tutkimuksen markkinoilla, joilla julkinen laitos IFP toimii suoraan, katalyyttien ja jalostuksen ja petrokemian teollisuuden markkinoilla, joilla tytäryritys Axens toimii, sekä kaasun käsittelyn ja rikinpoiston alan tutkimusten ja palvelujen sekä laitekokonaisuuksien markkinoilla, joilla tytäryritys Prosernat toimii, käydään laajalti kauppaa Euroopan unionissa, tällaisella toimenpiteellä voi olla epäsuotuisia vaikutuksia kilpaileviin yrityksiin, jotka harjoittavat tai aikovat harjoittaa samankaltaista taloudellista toimintaa kyseisillä markkinoilla.
(253)
Näin ollen rajoittamattoman valtiontakauksen myöntäminen IFP:lle voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa kauppaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
7.1.6. PÄÄTELMÄ TOIMENPITEEN TUKILUONTEESTA
(254)
Valtion sääntömääräinen takaus IFP:lle johtaa siis valtion suorittamaan valtion varojen siirtämiseen ja vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan suosimalla IFP-konsernia.
(255)
Komissio päättelee, että kyseinen takaus on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
7.2. TUKITOIMENPITEEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUS
(256)
IFP oli ennen asemansa muuttamista yksityisoikeudellinen oikeushenkilö, joka oli perustettu ammatti-intresseistä 17 päivänä marraskuuta 1943 annetussa säädöksessä eli laissa nro 43-612 tarkoitetuksi ammattiyhteisöksi. Tämän johdosta IFP:hen sovellettiin yleisen lainsäädännön mukaisia saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä, eikä se saanut EPIC-aseman perusteella myönnettyä valtiontakausta.
(257)
Heinäkuun 13 päivänä 2005 annetun lain nro 2005-781 soveltamisesta 6 päivänä heinäkuuta 2006 annetun asetuksen nojalla IFP:stä tuli 7 päivänä heinäkuuta 2006 EPIC-yhtiö. Tämä aseman muutos on perustana sille, että IFP:lle myönnettiin rajoittamaton valtiontakaus. Kyseisen toimenpiteen on siis katsottava olevan menettelyasetuksen 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettua uutta tukea.
(258)
Menettelyasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on riittävän ajoissa ilmoitettava komissiolle ”kaikista suunnitelmistaan myöntää uutta tukea”. Mikäli Ranska ei ole ilmoittanut IFP:n aseman muuttamisesta muodollisesti, vaan ainoastaan maininnut siitä sattumalta toisen menettelyn yhteydessä, ja mikäli toimenpiteen tosiasiallista täytäntöönpanoa ei ole edeltänyt komission hyväksyminen, Ranskan hallitus on toteuttanut kyseisen valtiontuen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
(259)
Näin ollen komissio katsoo, että kyseinen toimenpide on menettelyasetuksen 1 artiklan f alakohdassa tarkoitettua sääntöjenvastaista tukea.
7.3. TUKITOIMENPITEEN SOVELTUMINEN SISÄMARKKINOILLE
7.3.1. TUKI SOPIMUSPERUSTEISEN TUTKIMUKSEN ALALLA JA IFP:N TARJOAMIEN PALVELUJEN ALALLA
(260)
Palvelujen tarjoamisessa on kyse tutkimusinfrastruktuurien vuokraamisesta, henkilöstön käyttöön asettamisesta ja juridisista palveluista (tytäryritysten lukuun).
(261)
Julkinen laitos IFP tarjoaa sopimusperusteisia tutkimuspalveluja yleensä tukeakseen asiakastaan (kolmatta tai tytäryritystä (223), joka haluaa tehdä tutkimustyötä ymmärtääkseen paremmin ja hallitakseen tieteellisiä ja teknisiä ilmiöitä (224). Kysyntä voi olla melko täsmällistä ja sallia IFP:lle laajemman toimintamarginaalin asiakkaan tiukasti määritellyn sopimusasiakirjan yksinkertaisesta noudattamisesta täydellisten tutkimuspalvelujen tarjoamiseen, suositukset mukaan lukien. […] (*) Julkinen laitos IFP tekee kunkin tilauksen perusteella teknis-kaupallisen ehdotuksen, johon se liittää toteuttamista koskevat sopimusperusteiset ehdot ja josta neuvotellaan asiakkaan kanssa. Ranskan viranomaiset ovat kuvanneet sopimusperusteisia tutkimuspalveluja ja IFP:n toteuttamia palveluja kolmella osaamisalueella (CREP, CRRP, CRME).
(262)
CREP-yksikön (Centre de Résultat Exploration - Production) alalla palvelujen tarkoituksena on vahvistaa ja/tai parantaa tutkimuskeskuksen kehittämiä menetelmiä, teknologioita ja ohjelmia. Lisäksi tiettyjen palvelujen toteuttamiseksi CREP-yksikkö toimittaa teollisten kumppaniensa käyttöön IFP:lle tyypillisiä laskentalaitteita ja -algoritmeja tai harvinaista asiantuntemusta, jota ei ole saatavilla yksityisen toimijan tarjoamissa kaupallisissa palveluissa. Nämä palvelut voidaan jakaa seuraaviin kolmeen ryhmään:
a)
palvelut, joihin liittyy erittäin harvinaisia, jopa ainutlaatuisia erikoislaitteita (225);
b)
sellaisten tapausten määrittäminen, joissa tarvitaan julkisen laitoksen IFP:n kehittämiä ohjelmia, joita ei ole vielä saatettu markkinoille tai joiden käyttö tässä yhteydessä edellyttää erityistä asiantuntemusta ja IFP:n osaamista (226).
c)
IFP:n erityisen asiantuntemuksen käyttö (227);
d)
kehitteillä olevan asiantuntemuksen käyttö jo kehitetyn osaamisen, teknologian ja menetelmien vahvistamiseksi (228).
(263)
CRRP-yksikössä (Centre de Résultat Raffinage-Pétrochimie) sopimusperusteiset palvelut ovat voineet olla esimerkiksi auttamista IFP:n erityiseen osaamiseen perustuvan toiminnan toteuttamisessa ulkomaisessa yliopistossa (229) katalyyttien alalla […] (*) (230) koskevissa töissä, joissa arvioidaan […] (*) ilmiöitä, tai […] (*) koskevassa tutkimuksessa (231).
(264)
CRME-yksikössä (Centre de Résultat Moteurs - Énergie) sopimusperusteisissa tutkimuspalveluissa on ollut kyse esimerkiksi autonvalmistajien lukuun tehdyistä […] (*), jotka perustuvat […] (*), […] (*) ja IFP:n menetelmään (232), tutkimuksesta […] (*) (233), joka perustuu IFP:n tutkimuksiin […] (*) tai […] (*) testeihin, jotka ovat koskeneet […] (*), jota julkinen laitos IFP on kehittänyt (234).
(265)
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että IFP:n kolmansien lukuun toteuttaman sopimusperusteisen tutkimustoiminnan tarkoituksena on tehdä tutkimustyötä edeltäviä teknisiä toteutettavuustutkimuksia, hankkia uutta osaamista ja pätevyyttä laitoksen osaamisalueilla tai käyttää IFP:n kehittämää osaamista ja teknologiaa uusien tuotteiden, menetelmien ja palveluiden viimeistelemiseksi.
(266)
Ranskan viranomaiset toimittivat lukuja IFP:n vuosina 2004-2009 kolmansien lukuun tekemästä sopimusperusteisesta tutkimustyöstä ja tarjoamista palveluista. Toimitetuista tiedoista käy ilmi, että kyseisten tutkimuspalvelujen vuotuinen osuus IFP:n kokonaisbudjetista on noin [0-5] (**) prosenttia (eli palvelujen arvo on […] (*) euroa noin 300 miljoonan euron budjetista), joten tämä taloudellinen toiminta voidaan katsoa IFP:n lisätoiminnaksi.
7.3.1.1. Oletus valtiontuen siirtymisestä kolmansille tai tytäryrityksille
(267)
T&K&I-puitteiden 3.1.2 kohdassa todetaan, että jos tutkimusorganisaatiot tai muut voittoa tavoittelemattomat innovaatioiden välittäjät harjoittavat taloudellista toimintaa, kuten infrastruktuurien vuokrausta, palvelujen tarjoamista liikeyrityksille tai sopimusperusteisen tutkimustoiminnan harjoittamista, tällaisen toiminnan julkiseen rahoitukseen liittyy yleensä valtiontukea. Jos kuitenkin voidaan osoittaa, että valtionrahoitus on kokonaan siirretty lopulliselle tuensaajalle ja että välittäjä ei ole saanut rahoituksesta etua, voidaan katsoa, että välittäjäorganisaatio ei ole saanut valtiontukea.
(268)
Nyt esillä olevassa asiassa, mikäli tutkimusorganisaatio eli julkinen laitos IFP harjoittaa sopimusperusteista tutkimustoimintaa ja saa rajoittamattoman valtiontakauksen, on katsottava, että se saa valtiontukea, ellei voida osoittaa, että kyseisten palvelujen myyntihinnan perusteella valtiontuki on voitu kokonaisuudessaan siirtää sen asiakkaille.
(269)
IFP:n sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen hinnoittelu on vahvistettu niiden kokonaistuotantokustannusten perusteella (235) soveltaen marginaalia, joka vaihtelee riippuen edellä 261 kappaleessa mainittujen asiakasneuvottelujen tuloksista. Näin ollen ainoa kustannuselementti, jota julkinen laitos ei näytä ottaneen huomioon, vastaa täsmälleen IFP:n suoritustakuusta (tai best effort -takauksesta) perittävää maksua.
(270)
Tarkasteltuaan sopimusperusteisia tutkimuspalveluja, joita IFP on toteuttanut tytäryritystensä Axensin ja Prosernatin lukuun, komissio katsoo, että takauksesta johtuva taloudellinen etu voi jäädä IFP:n hyväksi ja tarvittaessa sitä voidaan käyttää muuhun tarkoitukseen tai se voidaan hinnoittelun avulla siirtää tytäryrityksille ottaen huomioon niiden erityissiteet emoyhtiöön:
a)
Ensimmäisessä mainitussa tapauksessa tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille on tarkasteltu tässä jaksossa.
b)
Toisessa tapauksessa komissio viittaa jäljempänä 7.3.2 jaksossa esitettyyn tuen soveltuvuutta koskevaan analyysiin, johon on varmuuden vuoksi sisällytetty kyseiset määrät arvioitaessa tytäryrityksille mahdollisesti siirrettyä etua.
(271)
Samoin jos kolmansien asiakkaiden osalta voitaisiin vahvistaa, että kyseistä ylimääräistä kustannusta vastaava määrä on järjestelmällisesti siirretty kolmansille hinnoittelun välityksellä, siirrettyjä tukia tarkasteltaessa kävisi todennäköisesti ilmi, että kyseessä ovat vähämerkityksiset määrät (236). Ranskan viranomaisten toimittamista tiedoista selviää, että suurin osa laskutetuista palveluista tuottaa alle […] (*) euroa liikevaihtoon (toisin sanoen maksukyvyttömyysriskin kattamisen enimmäismäärän […] (*) euroa), sillä merkittävin sopimus on vain […] (*) euron arvoinen (toisin sanoen maksukyvyttömyysriskin kattamisen enimmäismäärä […] (*) euroa).
(272)
Ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä, että IFP:n marginaalikäyttäytyminen ei ole aina johtanut siihen, että valtiotuki olisi siirretty kokonaisuudessaan sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen asiakkaalle. Tällaisessa tapauksessa, jos valtiolle ei makseta takausmaksua kolmansille toteutettujen sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen kattamisesta, kyseessä olisi ylimääräinen julkinen rahoitus, jonka valtio on asettanut julkisen laitoksen käyttöön.
(273)
Kyseisillä julkisilla varoilla voisi näin ollen olla kolme käyttötarkoitusta:
a)
julkisen laitoksen muun kuin taloudellisen toiminnan rahoittaminen, mikä ei olisi valtiontukea;
b)
kolmansien tai tytäryritysten lukuun toteutetun muun sopimusperusteisen tutkimustoiminnan rahoittaminen. Tätä olettamusta käsitellään yksityiskohtaisesti jäljempänä 7.3.1.2 kohdassa;
c)
julkisen laitoksen tutkimusten rahoittaminen tytäryritysten yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla, jolloin nämä varat voitaisiin lisätä tytäryrityksille jo siirrettyihin valtiontukimääriin. Tätä olettamusta käsitellään yksityiskohtaisesti jäljempänä 7.3.2 kohdassa.
7.3.1.2. Tutkimusorganisaatiolle sopimusperusteisten tutkimuspalvelujen ja sen pääasiallisen riippumattoman julkisen tutkimustoiminnan liitännäispalvelujen toteuttamiseksi myönnetyn valtiontakauksen soveltuminen sisämarkkinoille
(274)
Ennen kuin tarkastellaan nyt esillä olevan asian erityispiirteitä, komissio vahvistaa päätöskäytännössään ottamansa periaatteellisen kannan, jonka mukaan valtion rajoittamaton takaus, joka kattaa taloudellisen toiminnan, on periaatteessa sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea (237). Komissio katsoo yleisesti, että rajoittamaton takaus sellaisella talouden alalla, jolla käydään kilpailua, on ristiriidassa SEUT-sopimuksen kanssa erityisesti sen takia, että tällä takauksella valtio kattaa kaikki taloudelliseen toimintaan liittyvät riskit, ilman että tuensaajana oleva yritys maksaa tämän kattavuuden kustannukset. Tästä seuraa moraalikato, sillä takaus kannustaa tuensaajayritystä, joka on suojattu kaikilta konkurssiuhkilta, lisäämään riskinottoa verrattuna tilanteeseen, jossa se vastaisi itse täysimääräisesti toimintansa kielteisistä seurauksista. Suhteellisuusperiaatteen mukaan tällaisia rajoittamattomia takauksia ei voida useimmiten perustella yleishyödyllisillä taloudellisilla tehtävillä, jos on mahdotonta rajoittamattoman takauksen yhteydessä todentaa, ettei tuen määrä ylitä julkisen palvelun toteuttamisesta aiheutuvia nettokustannuksia (238).
(275)
Nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että Ranskan lainsäädännössä IFP:lle on annettu julkisen palvelun velvoitteita, jotka koskevat kolmea tehtävää: tutkimusta, koulutusta ja dokumentointia. Toisin kuin yleistä taloudellista etua koskevat palvelut (239), ne eivät kuulu unionin oikeudessa tarkoitetun taloudellisen toiminnan soveltamisalaan. Näin ollen muun kuin taloudellisen toiminnan kattaminen sääntömääräisellä julkisella takauksella ei ole valtiontukea. Lisäksi IFP:n toiminta on pääosin luonteeltaan muuta kuin taloudellista toimintaa. Näin ollen IFP:n saaman takauksen vaikutus keskittyy pääasiallisesti muuhun kuin taloudelliseen toimintaan ja koskee sopimusperusteisen tutkimuksen ja palvelujen liitännäispalveluja vain satunnaisesti.
(276)
Sen sijaan kun tällaisella takauksella katetaan tutkimusorganisaatioiden taloudellista toimintaa, esimerkiksi sopimusperusteista tutkimusta ja palveluja, ilman että niihin sovelletaan markkinahintaista hinnoittelua, tämä tutkimusorganisaatiolle annettu valtiontuki, kuten edellä on selvitetty, voidaan lisätä yleishyödyllisen muun kuin taloudellisen toiminnan (riippumattoman tutkimuksen) julkiseen rahoitukseen, muun sopimusperusteisesta tutkimuksesta ja palvelujen tarjoamisesta koostuvan muun taloudellisen toiminnan rahoitukseen tai Axensille ja Prosernatillle tehtyjen teknologiansiirtojen rahoitukseen (240).
(277)
Kahdessa ensin mainitussa tapauksessa on kuitenkin todettava, että valtiontakauksen ennalta rajoittamattomuudesta huolimatta nyt esillä olevassa asiassa voidaan poikkeuksellisesti arvioida jälkeenpäin vuosien 2006-2009 osalta tämän takauksen vaikutusten bruttoavustusekvivalentin korotus (riskimaksu, jota ole suoritettu valtiolle), joka lisää (jos se on säilytetty IFP:n hyväksi) julkisia varoja, jotka valtio on jo maksanut IFP:lle ja joilla on katettu kyseisen laitoksen riippumattoman julkisen tutkimustoiminnan ja sopimusperusteisen tutkimuksen ja palvelujen nettokustannuksia.
(278)
Edellä esitetyn perusteella komissio korostaa, että valtiontakauksen kattamat sopimusperusteinen tutkimus ja palvelut rajoittuvat kuitenkin pääasiallisen toiminnan eli riippumattoman julkisen tutkimuksen liitännäistoimintaan, toisin sanoen taloudelliseen toimintaan,
a)
joka ei ole ristiriidassa tutkimusorganisaation tavanomaisen toiminnan, riippumattomuuden ja puolueettomuuden kanssa;
b)
jota toteutetaan tavanomaisissa markkinaoloissa ja erityisesti markkinahintaan tai jollei markkinahintaa ole, sen kaikkia kustannuksia vastaavaan hintaan (ilman takauksen vaikutusta), johon lisätään kohtuullinen marginaali;
c)
jolla on riippumattomasta julkisesta tutkimustoiminnasta erillinen kirjanpito, erityisesti kustannusten ja rahoituksen osalta;
d)
joka liittyy niin tiiviisti riippumattomaan julkiseen tutkimustoimintaan, että niitä ei voida teknisesti erottaa toisistaan, koska niissä käytetään samaa infrastruktuuria, laitteita, aineistoa ja teknologiaa tai samoja tutkijoita, insinöörejä, suunnittelijoita ja teknikkoja.
(279)
Tämä liitännäistoiminta voi olla tutkimussopimusten täytäntöönpanoa tai teknistä tai tieteellistä asiantuntemusta tai konsultointia, joka edellyttää tarvittaessa erittäin innovatiivisen infrastruktuurin, innovatiivisten materiaalien ja laitteiden ja teknologian käyttöön asettamista. Tätä toimintaa rahoitetaan tai toteutetaan riippumattoman julkisen tutkimustyön yhteydessä, ja se on sille välttämätöntä. Kyseinen riippumaton julkinen tutkimustyö on ainutlaatuista maailmassa (241) lukuun ottamatta muutamien vastaavien tutkimusorganisaatioiden tarjoamia palveluja, joiden käyttö edellyttää tutkimusorganisaation riippumattomassa julkisessa tutkimustyössään päätoimisesti käyttämien tutkijoiden, insinöörien, suunnittelijoiden ja teknikkojen asiantuntemusta ja osaamista.
(280)
Näiden palvelujen ansiosta tieteellistä osaamista voidaan levittää julkisen tutkimuksen ja teollisuuden välillä ja asiakasyrityksille voidaan tarjota mahdollisuus päästä käyttämään IFP:n kokeellisia välineitä, teknologiaa ja henkilöstön osaamista. Samalla julkinen laitos voi saada palautetta alkuperäisen tutkimustyönsä kaupallisista mahdollisuuksista ja siten parantaa vastaisuudessa riippumatonta julkista tutkimustaan. Tämä tieteellisen osaamisen ristiinkertymä hyödyttää eri toimijoita ja koko Euroopan unionia.
(281)
Kuten edellä 266 kappaleessa on todettu, sopimusperusteisen tutkimuksen ja palvelujen osuus IFP:n kokonaisbudjetista oli vain [0-5] (**) prosenttia vuosina 2004-2009, mikä on erittäin vähäinen määrä.
(282)
Lisäksi asiakaskohtaisesti laskutettujen palvelujen osuus on usein vähemmän kuin […] (*) euroa liikevaihdosta, joten tuen arvioitu enimmäismäärä jää usein vähäiseksi, noin […] (*) euroksi sopimukselta. Näin ollen komissio arvioi, että kyseinen tuki on oikeassa suhteessa tieteellisen osaamisen Euroopan unioniin levittämisen yleishyödylliseen tavoitteeseen.
(283)
Mikäli tämä liitännäistoiminta muodostaa edelleen hyvin rajoitetun osuuden IFP:n budjetista, joka on tarkoitettu sen pääasialliseen toimintaan eli riippumattomaan julkiseen tutkimukseen, ja ottaen huomioon tämän liitännäistoiminnan myönteinen vaikutus yleishyödyllisiin tavoitteisiin, komissio katsoo, että sen kattaminen valtiontakauksella ei missään tapauksessa voi muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla unionin edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(284)
Ranskan viranomaisten on esitettävä kyseistä toimenpidettä koskevissa vuosiraporteissaan todiste siitä, että kyseinen edellytys täyttyy vastaisuudessakin. Jos on syytä epäillä, että sopimusperusteinen tutkimustoiminta tai palvelut eivät enää ole liitännäistoimintaa, asiasta on tietenkin ilmoitettava välittömästi komissiolle ja tarvittaessa on tehtävä ilmoitus mahdollisesta valtiontuesta ottaen huomioon valtiontakauksen vaikutus.
(285)
Tässä yhteydessä komissio ottaa huomioon myös Ranskan viranomaisten ehdotuksen, jonka mukaan jokaiseen sopimukseen, joka koskee erityisesti IFP:n taloudellista toimintaa ja näin ollen sen sopimusperusteista tutkimustoimintaa ja palveluja, liitetään lauseke valtion vastuun puuttumisesta ja tarvittaessa viitataan hyväksytyn riskin poikkeukseen, millä rajoitetaan huomattavasti takauksesta mahdollisesti koituvia kielteisiä vaikutuksia.
7.3.2. IFP-KONSERNILLE MYÖNNETTY TUKI AXENSIN JA PROSERNATIN YKSINOIKEUDELLISILLA TOIMINTA-ALOILLA
7.3.2.1. Perusta tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden tarkastelulle
(286)
Koska kyseessä on valtion tukitoimenpide, jonka tarkoituksena on tukea IFP:n T&K-työtä, sisämarkkinoille soveltuvuuden tarkasteluun sovelletaan tutkimukseen ja kehittämiseen myönnettävään valtiontukeen sovellettavia sääntöjä.
(287)
Koska IFP:n asema muuttui 7 päivänä heinäkuuta 2006, se sai kyseisen rajoittamattoman valtiontakauksen ennen tammikuun 1 päivää 2007, jolloin edellä mainitut T&K&I-puitteet tulivat voimaan. Ottaen siis huomioon komission ilmoituksen valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymisestä (242) komissio soveltaa tämän ilmoittamatta jätetyn tukitoimenpiteen sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnissa vuoden 1996 yhteisön puitteita tutkimukseen ja kehitystyöhön myönnettävälle valtiontuelle, jotka olivat voimassa tuen myöntämisajankohtana.
(288)
Ottaen huomioon, että IFP:lle sen EPIC-aseman perusteella myönnetyn rajoittamattoman takauksen on katettava laitoksen taloudellinen toiminta toistaiseksi, ja ottaen huomioon, että, kuten edellä 277 kappaleessa on todettu, takauksen enimmäisvaikutus voidaan poikkeuksellisesti arvioida nyt esillä olevassa asiassa, komissio tarkastelee kuitenkin myös julkisen laitoksen Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla harjoittamalle taloudelliselle toiminnalle myönnetyn rajoittamattoman takauksen kattavuuden soveltuvuutta sisämarkkinoille T&K&I-puitteiden perusteella 1 päivästä tammikuuta 2007 eli ajankohdasta, jolloin puitteet tulivat voimaan. Sisämarkkinoille soveltuvuuden tarkastelusta tehdyt päätelmät pysyvät kuitenkin muuttumattomina riippumatta siitä, mitä puitteita sovelletaan.
7.3.2.2. Tutkimuksen vaiheet
(289)
Komissio katsoi edellä mainitun päätöksen C 51/2005 (243) yhteydessä, että IFP:n toiminta sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla yhteistyössä näiden kanssa kuului nimenomaan T&K:n piiriin, mikäli kunkin hankkeen osalta oli yksilöity haasteet prosessien tai tuotteiden osatekijöiden, suhteiden tai ominaispiirteiden yhteydessä, töillä valmisteltiin prosessien ja tuotteiden hyväksyntää ja niitä teki pääasiassa tutkijoista ja teknikoista koostunut henkilöstö käyttäen kokeisiin, tulkintaan ja mallintamiseen perustuvia menetelmiä, ja hankkeista saadut tulokset olivat vaikutukseltaan laajat ja ne oli patentoitu. Komissio totesi myös, että samantyyppiset alan muiden toimijoiden toteuttamat toimet luokitellaan yleensä tutkimustoiminnaksi (244). Analyysi toteutetun tutkimustoiminnan innovoivista piirteistä tehtiin Manuel de Frascatin kansainvälisesti tunnustettujen standardien perusteella (245).
(290)
Komissio tarkasteli edellä mainitussa päätöksessä C 51/2005 (246) IFP:n ja Axensin sekä julkisen laitoksen IFP:n ja Prosernatin välisten tutkimussopimusten perusteella vuonna 2006 toteutettuja töitä. Komissio päätteli, että kyseiset työt koostuivat vuoden 1996 T&K-puitteissa tarkoitetuista teollisesta tutkimustoiminnasta ja teollisen tutkimustyön hankkeita valmistelevista teollisista toteutettavuustutkimuksista. Tutkimustoiminta luokiteltiin edellä esitetyllä tavalla Manuel de Frascatin antamien erityisten esimerkkien ja selitysten perusteella tarkastellen kutakin julkisen laitoksen ja Axensin ja toisaalta julkisen laitoksen ja Prosernatin tutkimustyötä erikseen.
(291)
Lisäksi Ranskan viranomaiset luokittelivat edellä mainitun päätöksen C 51/2005 mukaisesti toimitettujen raporttien yhteydessä hankkeet, joita toteutettiin Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla vuosina 2007, 2008 ja 2009, käyttäen vuoden 1996 T&K-puitteissa tarkoitettuja kahta edellä mainittua luokkaa tai vaihtoehtoisesti vuoden 2006 T&K&I-puitteiden 2.2 kohdan f alakohdassa tarkoitettua teollista tutkimustoimintaa ja 5.2 kohdassa tarkoitettuja teollista tutkimusta edeltäviä teknisiä toteutettavuustutkimuksia. Näissä töissä tutkittiin uusia synteesimenetelmiä ja niiden täydentämistä mittakaavassa, joka ei vielä vastannut teollista. Niiden tarkoituksena oli konseptien validointi, joka oli osa vuoden 1996 T&K-puitteissa ja T&K&I-puitteissa tarkoitettua teollista tutkimusta. Komissiolle toimitettiin edellä mainitun päätöksen C 51/2005 mukaisesti annettujen vuosiraporttien kanssa vuotuiset hankekohtaiset yhteenvedot.
(292)
Komissio muistuttaa, että Ranskalla on edellä mainitun päätöksen C 51/2005 mukaisesti velvollisuus toimittaa komissiolle vuoden 2006 jälkeisistä vuosista vuosiraportti, jossa esitetään IFP:n toteuttamien hankkeiden yksityiskohdat tutkimusluokittain.
7.3.2.3. Tukikelpoiset kustannukset
(293)
Edellä mainitun päätöksen C 51/2005 (247) yhteydessä (vuoden 2006 osalta) ja (vuosien 2007, 2008 ja 2009) vuosiraporteissa esitetyt hankkeiden kustannukset Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla ovat vuoden 1996 T&K-puitteiden liitteessä II määriteltyjen tukikelpoisten menojen ja T&K&I-puitteiden 5.1.4 kohdassa tarkoitettujen tukikelpoisten kustannusten mukaisia.
(294)
On syytä muistuttaa, että IFP:n Axensille ja Prosernatille suorittaman tutkimustoiminnan laskuttamiskustannukset sisältävät suoraan hankkeisiin liittyviä kuluja ja koskevat alihankintaa, työmatkoja, vakuutuksia ja asiakirjoja sekä tavaroita ja tarvikkeita. Ne sisältävät myös muita hankkeisiin liittyviä kuluja, kuten tutkimushenkilöstön menot, käyttöomaisuuden ja aineettomien hyödykkeiden poistot sekä muut yleiskulut. Nämä kustannukset aiheutuvat suoraan tutkimustoiminnasta, ja ne jaetaan eri tutkimushankkeiden kesken tutkimushenkilöstön kuhunkin hankkeeseen käyttämän ajan perusteella. Lisäksi horisontaalisten T&K-hankkeiden kustannukset, jotka koskevat muissa T&K-hankkeissa käytettyjä menetelmiä ja laitteita, lisätään oikeassa suhteessa kunkin T&K-hankkeen kustannuksiin.
(295)
Kustannukset voidaan jakaa seuraaviin vuoden 1996 puitteiden ja T&K&I-puitteiden mukaisten tukikelpoisten kustannusten luokkiin: konsulttitoiminnan ja muiden vastaavien palvelujen kustannukset, henkilöstömenot, laitteista, materiaaleista, maa-alueista ja tiloista aiheutuneet kustannukset, muut yleiskustannukset sekä muut toimintamenot.
(296)
Nämä tiedot on seuraavien vuosien osalta esitettävä myös Ranskan viranomaisten toimittamissa vuosiraporteissa.
7.3.2.4. Tuen intensiteetti
(297)
Vuoden 1996 T&K-puitteiden mukaan teollista tutkimusta valmistelevien teknisten toteutettavuustutkimusten sallittu enimmäisintensiteetti on 75 prosenttia (5.4 kohta) ja teollisten tutkimushankkeiden enimmäisintensiteetti on 50 prosenttia (5.3 kohta).
(298)
T&K&I-puitteiden mukaan hankkeen tukikelpoisten kustannusten perusteella laskettu tuki-intensiteetti saa olla enintään 50 prosenttia teollisen tutkimuksen osalta (5.1.2 kohdan b alakohta) ja 65 prosenttia suurissa yrityksissä toteutettavien teollista tutkimusta edeltävien tutkimusten osalta (5.2 kohdan b alakohta). On syytä muistaa, että valtiontakauksella katettu toiminta koskee yksinomaan IFP:n toteuttamaa teollista tutkimusta ja teknisiä toteutettavuustutkimuksia. Vuoden 1996 T&K-puitteissa tarkoitettu kilpailua edeltävä kehittämistoiminta (eli T&K&I-puitteissa tarkoitettu kokeellinen kehittäminen) rahoitetaan kokonaisuudessaan Axensin ja Prosernatin markkinoilta saaduista omista varoista.
(299)
Komissio on laatinut 300 kappaleessa esitetyn taulukon (Taulukko 6) hankeluetteloiden perusteella. Luetteloissa esitetään yksityiskohtaisesti hankekohtaiset vuosikustannukset tutkimusvaiheittain ja IFP:n varaselvityksen perusteella.
(300)
Komissio noudatti taulukkoa laatiessaan varovaista lähestymistapaa ja otti huomioon kaikki asiaan suoraan tai välillisesti liittyvät kustannukset Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla ja jätti pois kaikki muut kuin Axensin ja Prosernatin maksamat tulot (248). Komissio liitti taulukkoon varovaisuuden vuoksi myös kaikki rajoittamattoman takauksen mahdolliset vaikutukset olettaen, että julkinen laitos IFP olisi käyttänyt ne kaikki - mikä on hyvin epätodennäköistä - tutkimustoiminnan rahoittamiseen Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla (takauksen vaikutukset suhteisiin toimittajien ja asiakkaiden kanssa, tytäryritysten lisäksi myös kolmansien kanssa).
Taulukko 6
Enimmäisarvio julkisen rahoituksen kokonaismäärästä, jonka julkinen laitos IFP on käyttänyt toimintaan Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla vuosina 2006-2009
(miljoonaa euroa)
2006
2007
2008
2009
Teknisten toteutettavuustutkimusten vuotuiset kustannukset (miljoonaa euroa)
IFP/Axensin toiminta-ala
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernatin toiminta-ala
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Yhteensä
7,4
3,5
0,9
0,9
Teollisen tutkimuksen vuotuiset kustannukset (miljoonaa euroa)
IFP/Axensin toiminta-ala
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernatin toiminta-ala
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Yhteensä
49,0
45,5
52,8
55,2
Omat varat (miljoonaa euroa)
Määrä
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Vuotuinen valtiontuki (miljoonaa euroa)
Julkisen rahoituksen määrä (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Takauksen vaikutuksen korotus julkisen laitoksen ja sen toimittajien välisissä suhteissa
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Takauksen vaikutuksen korotus julkisen laitoksen ja sen asiakkaiden välisissä suhteissa (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
tytäryritysten yksinoikeudellisilla aloilla
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
muilla kuin tytäryritysten yksinoikeudellisilla aloilla
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Julkisen rahoituksen enimmäismäärä
(mukaan lukien takauksen vaikutuksen korotus)
13,1
9,8
11,3
14,7
Tuki-intensiteetti
(ilman takauksen vaikutuksen korotusta)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Tuki-intensiteetin korotus
(mukaan lukien takauksen vaikutuksen korotus)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Sallittu enimmäisintensiteetti (251)
-
Vuoden 1996 T&K-puitteiden määräykset
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
T&K&I-puitteiden määräykset
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komissio tarkasti sallitun intensiteetin noudattamisen tutkimusvaiheittain vuosina 2006-2009 toteutettujen hankkeiden vuosiluetteloiden perusteella ottaen huomioon IFP:n julkisen laitoksen asemaan perustuvan rajoittamattoman takauksen mahdollisen enimmäisvaikutuksen. Komissio on liittänyt mukaan täydentävänä tukielementtinä eri riskien kattavuusmaksujen arvioidun korotuksen. Joka tapauksessa, vaikka huomioon otettaisiin takauksen kaikki mahdolliset vaikutukset asiakas- ja toimittajasuhteisiin, tuki-intensiteetin korotus jää selvästi alle sallitun enimmäisintensiteetin. Komissio toteaa lopuksi, että vuoden 1996 T&K-puitteissa ja T&K&I-puitteissa sallittuja tuki-intensiteettejä on noudatettu.
(302)
Komissio muistuttaa, että edellä mainitun päätöksen C 51/2005 mukaisesti Ranskan on toimitettava seuraavista vuosista komissiolle vuosiraportit, jotta komissio voisi varmistua tuki-intensiteetin noudattamisesta tutkimusvaiheittain ja hankkeittain. Vuodesta 2010 alkaen raporteissa on esitettävä kaikki hankkeet, jotka toteutetaan Axensin ja Prosernatin toiminta-aloilla, jaoteltuina tutkimusluokittain. Raporteissa on täsmennettävä tutkimusvaiheittaisten kustannusten lisäksi julkisen rahoituksen sekä IFP:n ja sen tytäryritysten käyttämien omien varojen määrät ja takausmaksun korotus, joka on arvioitu tässä päätöksessä kuvattua menetelmää käyttäen, mukaan lukien mahdolliset vaikutukset IFP:n velkaantumisehtoihin edellä 200 kappaleessa esitettyjen perusteiden mukaisesti.
7.3.2.5. Tuen kasautuminen
(303)
Kasautumista koskevia säännöksiä, jotka on täsmennetty vuoden 1996 T&K-puitteiden 5.12 kohdassa ja T&K&I-puitteiden 8 kohdassa, on noudatettu. Komissio on laskenut julkisen rahoituksen yhteismäärän riippumatta rahoituksen alkuperästä, mukaan lukien rajoittamattoman valtiontakauksen enimmäisvaikutus vuosina 2006-2009.
(304)
Ranskan viranomaiset soveltavat vuodesta 2010 alkaen samaa menetelmää komissiolle toimitettavissa vuosiraporteissa.
7.3.2.6. Kannustava vaikutus
(305)
Vuoden 1996 T&K-puitteiden ja T&K&I-puitteiden perusteella valtiontuella on oltava kannustava vaikutus, ts. tuensaajan on sen johdosta muutettava käyttäytymistään ja lisättävä T&K-toimintaansa (ja innovointia). Seuraavat perusteet riittävät yleensä osoittamaan kannustavan vaikutuksen olemassaolon hankkeissa, joille myönnetty tuki jää yksityiskohtaista arviointia edellyttävän rajan alle: hankkeen koon kasvattaminen, hankkeen soveltamisalan laajentaminen, hankkeen nopeuttaminen ja T&K&I-toimintaan käytetyn kokonaissumman lisääminen. Jos voidaan osoittaa, että ainakin yhdellä näistä tekijöistä on merkittävä vaikutus ottaen huomioon yrityksen tavanomainen käyttäytyminen kyseisellä alalla, komissio päättelee yleensä, että tukiehdotuksella on kannustava vaikutus (252).
(306)
Komissio viittaa edellä mainitun päätöksen C 51/2005 johdanto-osan 196-198 kappaleessa esittämäänsä analyysiin strategisesta edusta, jonka seurannasta ja valvonnasta huolehtivat tekniset komiteat ja joka koskee IFP:n ja sen tytäryritysten tutkimustoimintaa seuraavilla aloilla: energian toimitusvarmuuden varmistaminen pitkällä aikavälillä ja erityisesti polttoaine- ja kaasuvarantojen uusiutuminen ja lisääntyminen (tämä tarkoittaa esiintymien onnistunutta kartoitusta ja hyödyntämistä, mutta myös epätavanomaisten resurssien hyödyntämistä jne.), jalostusprosessien ja konversioteknologian kehittäminen, innovatiivisten polttoaineiden ja tehokkaan moottoriteknologian kehittäminen sekä energianlähteiden monipuolistaminen polttoaineiden valmistamisessa. Suuri osa edellä mainituista tavoitteista kuuluu Euroopan unionin painopisteisiin tutkimuksen, energiapolitiikan ja ympäristöpolitiikan aloilla.
(307)
Komissio toistaa vuoden 2006 osalta edellä mainitun päätöksen C 51/2005 johdanto-osan 199 kappaleessa esittämänsä analyysin, jonka mukaan julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset ovat voineet julkisen tuen avulla (johon kuului olennaisena osana rajoittamaton takaus) tehdä lisätutkimusta, jota ei olisi muutoin voitu toteuttaa teknisten riskien tai investointien tuoton epävarmuuden vuoksi.
(308)
Komissio toteaa Ranskan viranomaisten toimittamien vuosiraporttien perusteella, että kyseistä logiikkaa noudatettiin myös vuosina 2007, 2008 ja 2009. Ranskan viranomaiset esittivät näissä raporteissa hankkeittain tuen kannustavan vaikutuksen erityisesti hankkeen soveltamisalaan, hankkeen nopeuttamiseen ja T&K-toimintaan käytetyn kokonaissumman lisäämiseen.
(309)
IFP-konserni toteutti esimerkiksi vuonna 2007 Axensin yksinoikeudellisella toiminta-alalla lippulaivahankkeita, […] (*) (253).[…] (*). Ilman julkista tukea kyseisten tuotteiden markkinoille saattaminen olisi viivästynyt useilla vuosilla: T&K-hankkeet olisi käynnistetty paljon myöhemmin, niiden kehittäminen olisi ollut hitaampaa ja […] (*).
(310)
Lisäksi Prosernatin yksinoikeudellisella toiminta-alalla valtiontuen avulla voitiin käynnistää hanke […] (*), joka koski […] (*), […] (*) (254) peräisin olevien menetelmien viimeistelyä ja patentointia […] (*). [Tällainen hanke] (**) edellytti vaativia ja vaikeita toimia, joihin tarvittiin merkittävien henkilöresurssien, tekniikan ja varojen investointia, jota Prosernatin kaltainen yritys ei olisi voinut yksin tehdä. Näin ollen IFP:n antama julkinen tuki osoittautui välttämättömäksi. Erityisesti vain IFP:llä oli käytössään erikoistuneita ryhmiä, joilla on valmius kehittää terveydelle vaarallisten osien käsittelyssä tarvittavien menetelmien ja laboratoriolaitteiden malleja.
(311)
Vuonna 2008 Axensin yksinoikeudellisella toiminta-alalla voitiin valtiontuen avulla poistaa tieteelliset ja tekniset esteet […] (*). Lisäksi hankkeessa […] (*) (255) tapahtui suurta kehitystä. Valtiontuen avulla julkinen laitos IFP voi kehittää yhdessä teollisten kumppaniensa kanssa menetelmää […] (*), jota voidaan markkinoilla käyttää lisenssin avulla. Tämäntyyppisen menetelmän kehittämistöissä tarvitaan sekä […] (*) että […] (*).
(312)
Lisäksi Prosernatin yksinoikeudellisella toiminta-alalla toteutettiin hiilidioksidin talteenottoa poistokaasusta koskeva hanke […] (*). Hiilidioksidin talteenotto ja varastointi (256) on tunnustettu keinoksi vähentää ilmaston lämpenemistä. Poistokaasun koostumus ja alhainen paine olivat IFP:lle uusia teknologisia ongelmia. Prosernat ei olisi voinut kehittää tätä menetelmää omilla varoillaan ottaen huomioon tulevien hiilidioksidin talteenottomarkkinoiden rakenteeseen ja laajuuteen, käyttöön ja sääntelykehykseen liittyvä epävarmuus.
(313)
Vuodelta 2009 voidaan esittää esimerkkinä Axensin yksinoikeudelliselta toiminta-alalta hanke […] (*), joka koskee menetelmiä […] (*). Tarkoituksena oli kehittää […] (*) ja parantaa tiettyjä menetelmiä […] (*). Julkisten varojen ansiosta voitiin tutkia […] (*), mikä puolestaan paransi tuntuvasti […] (*). Hankkeessa […] (*) voitiin julkisen rahoituksen ansiosta etsiä nykyteknologiasta poikkeavia ratkaisuja […] (*). Hanketta […] (*) jatkettiin myös katalyyttien suhteen, minkä avulla ekstrapoloinnin jälkeen voitiin monipuolistaa tarjontaa kasvumarkkinoilla […] (*). Ilman julkista tukea katalyyttejä olisi sen sijaan kehitetty vaiheittain, minkä vuoksi suorituskyky olisi parantunut paljon hitaammin. […] (*) osalta hankkeessa […] (*), joka koski innovatiivisia katalyyttejä […] (*), voitiin julkisen tuen avulla etsiä uusia suuntia, ja hankkeessa […] (*), jonka tarkoituksena oli etsiä teknologian rajoja (erityisesti kuormituksen vaihtelua) […] (*) varten, voitiin laajentaa spektriä silloista suorituskykyä pidemmälle.
(314)
Lisäksi Prosernatin yksinoikeudellisella toiminta-alalla voitiin julkisen tuen avulla esimerkiksi käynnistää ja jatkaa T&K-töitä, jotka koskivat […] (*) mutta joista oli asteittain luovuttu. Julkisen tuen avulla onnistuttiin turvaamaan aiemmat tekniset saavutukset ja säilyttämään menetelmien […] (*) valikoima markkinoilla. Myös hanketta […] (*), joka koski hiilidioksidin talteenottoa […] (*), jatkettiin julkisen tuen ansiosta.
(315)
Komissio huomauttaa myös, että IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin T&K-panosta mittaavien indikaattoreiden myönteinen kehitys, jonka komissio totesi edellä mainitun päätöksen C 51/2005 johdanto-osan 200 kappaleessa, jatkui vuosina 2007 ja 2009.
Taulukko 7
IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin panosta mittaavien indikaattorien kehitys vuosina 2007, 2008 ja 2009
Indikaattorien kehitys
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
T&K-menot yksinoikeudellisilla aloilla
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
T&K-henkilöstö yksinoikeudellisilla aloilla
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Lisäksi komissio toistaa edellä mainitun päätöksen C 51/2005 johdanto-osan 201-203 kappaleessa tiivistämänsä havainnot: T&K-menojen osuus IFP:n liikevaihdosta on erityisen suuri, vaikka IFP toimii ympäristössä, johon sovelletaan useita jatkuvasti muuttuvia kansallisia säädöksiä, erityisesti ympäristönsuojelun ja immateriaalioikeuksien suojelun alalla.
(317)
Komissio ottaa huomioon, samoin kuin edellä mainitun päätöksen C 51/2005 johdanto-osan 204 kappaleessa, tarjonnan monipuolisuuden ja rakenteen sekä kilpailun (257) jalostuksen ja petrokemian menetelmien markkinoilla. Tältä osin komissio huomauttaa, että tietyillä kilpailijoilla on huomattavasti parempi kilpailuasema kuin IFP-konsernilla. Esimerkiksi UOP Limited -yhtiön osuus maailmanmarkkinoista on noin 57 prosenttia markkinoiden arvosta, kun IFP-konsernin vastaava osuus on vain seitsemän prosenttia. Komissio katsoo näin ollen, että IFP:n toteuttamille T&K-hankkeille myönnetty julkinen tuki ei ole luonteeltaan tai laajuudeltaan sellaista, että jalostusteknologiamarkkinoiden dynaamiset kannustimet vääristyisivät. Lisäksi on todettava, että Euroopan unionin kauppakumppanit, erityisesti Yhdysvallat, käyttävät runsaasti määrärahoja energia-alan tutkimuksen rahoittamiseen, millä on tuettu IFP-konsernin kilpailijoiden T&K-hankkeita. Tietyt IFP-konsernin kilpailijat, erityisesti UOP Limited, ovat saaneet merkittävää julkista tukea (258) tai välillistä julkista tukea tutkimuslaitosten tai korkeakoulujen kanssa solmimiensa kumppanuuksien ansiosta.
(318)
Komissio päättelee, että valtiontuella, jotka julkinen laitos IFP on saanut tytäryritystensä Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla, on ollut kannustava vaikutus vuosina 2006, 2007, 2008 ja 2009.
(319)
Vuosiraporteissa, joita Ranskan on toimitettava komissiolle siihen asti, kunnes IFP:n ja sen tytäryritysten yksinoikeussopimusten voimassaolo päättyy, on vuodesta 2010 alkaen osoitettava, että tuella on edelleen kannustava vaikutus.
(320)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että IFP-konsernille sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla aloilla toteuttamaa toimintaa varten myönnetty valtiontuki, mukaan lukien IFP:n saamaan rajoittamattomaan takaukseen liittyvä tukielementti, on vuoden 1996 T&K-puitteiden ja T&K&I-puitteiden mukaista edellyttäen, että kyseisissä puitteissa asetettuja edellytyksiä on noudatettu.
7.3.3. PÄÄTELMÄ KYSEISEN TOIMENPITEEN SOVELTUVUUDESTA SISÄMARKKINOILLE
(321)
Komissio päättelee, että kyseinen toimenpide soveltuu sisämarkkinoille edellyttäen, että edellä 7.3.1 ja 7.3.2 jaksossa esitetyt edellytykset täyttyvät.
8. PUOLUEETTOMUUS OMISTUSOIKEUSJÄRJESTELYJEN SUHTEEN
(322)
Komissio haluaa korostaa, ettei se millään tavoin kyseenalaista IFP:n kuulumista valtiolle eikä kiistä julkisoikeudellisen oikeushenkilön asemaa sellaisenaan.
(323)
SEUT-sopimuksen 345 artiklan mukaan unioni ei puutu jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin, eivätkä perussopimuksen määräykset estä valtiota omistamasta yrityksiä (kokonaan tai osittain). Kilpailusääntöjä on kuitenkin sovellettava samalla tavoin yksityisiin yrityksiin ja julkisiin yrityksiin. Kumpaakaan näistä yritystyypeistä ei saa asettaa edullisempaan tai epäedullisempaan asemaan kyseisiä sääntöjä soveltamalla.
(324)
Nyt esillä olevassa asiassa IFP:n saama takaus ei johdu omistuksesta vaan yrityksen oikeudellisesta asemasta. Jäsenvaltiot voivat vapaasti valita yritysten oikeudellisen muodon, mutta niiden on valinnoissaan noudatettava perussopimuksen kilpailusääntöjä. Erityisesti pelkästään se seikka, että valtiontakaus liittyy automaattisesti tiettyyn oikeudelliseen asemaan, ei estä kyseistä takausta olemasta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos siinä asetetut edellytykset täyttyvät (259),
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Ranskan IFP:lle myöntämä teollista ja kaupallista toimintaa harjoittavan julkisoikeudellisen laitoksen asema on tuottanut viimeksi mainitulle 7 päivästä heinäkuuta 2006 alkaen rajoittamattoman valtiontakauksen, jäljempänä ’valtiontakaus’, joka kattaa sen kaiken toiminnan.
2. Valtiontakauksen ulottaminen kattamaan julkisen laitoksen IFP:n muu kuin taloudellinen toiminta, erityisesti sen koulutustoiminta, jolla lisätään henkilöresursseja ja henkilöstön ammattitaitoa, sen riippumaton T&K-toiminta, jolla laajennetaan osaamista ja lisätään tietämystä, ja tutkimustulosten levittäminen, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
3. Valtiontakauksen ulottaminen kattamaan julkisen laitoksen IFP:n teknologiansiirtotoiminta aloilla, joista on määrätty sen tytäryrityksen Beicip-Franlabin kanssa tehdyssä yksinoikeudellisessa kehittämis-, markkinointi- ja käyttösopimuksessa, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
4. Valtiontakauksen ulottaminen kattamaan julkisen laitoksen IFP:n teknologiansiirtotoiminta aloilla, joista on määrätty Ranskan IFP-konsernin hyväksi toteuttamasta tuesta 16 päivänä heinäkuuta 2008 tehdyn komission päätöksen, jäljempänä ’päätös C 51/2005’, 3 artiklan 1 kohdassa mainituissa, tytäryritysten Axensin ja Prosernatin kanssa tehdyissä yksinoikeussopimuksissa, on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
5. Valtiontakauksen ulottaminen kattamaan julkisen laitoksen IFP:n kolmansien lukuun ja tytäryritystensä lukuun toteuttama sopimusperusteinen tutkimustoiminta ja palvelut ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Jos tämän päätöksen 1 artiklan 3 kohdassa mainittua julkisen laitoksen IFP:n ja sen tytäryrityksen Beicip-Franlabin välistä sopimusta muutetaan, Ranskan on annettava kyseinen sopimus tiedoksi komissiolle ottaen huomioon valtiontakauksen mahdollinen vaikutus arvioitaessa julkisen rahoituksen mahdollista kokonaismäärää, paitsi jos sopimuksen uudet ehdot sulkevat pois valtiontakauksen olemassaolon.
3 artikla
Tämän päätöksen 1 artiklan 4 ja 5 kohdassa mainitun taloudellisen toiminnan kattaminen valtiontakauksella heinäkuun 7 päivän 2006 ja joulukuun 31 päivän 2009 välisenä aikana oli sisämarkkinoille soveltuvaa valtiontukea.
4 artikla
Tämän päätöksen 1 artiklan 4 kohdassa mainitun taloudellisen toiminnan kattaminen valtiontakauksella 1 päivästä tammikuuta 2010 alkaen siihen asti, kunnes päätöksen C 51/2005 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen, julkisen laitoksen IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin välisten yksinoikeussopimusten voimassaolo päättyy, on sisämarkkinoille soveltuvaa valtiontukea edellyttäen, että tämän päätöksen 5 ja 6 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
5 artikla
1. Päätöksen C 51/2005 4 artiklan 2 kohdassa mainitussa vuotuisessa rahoituskertomuksessa on esitettävä kyseisen päätöksen 5 artiklan 1 kohdassa mainittujen seikkojen lisäksi tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa luetellut seikat.
2. Vuotuisessa rahoituskertomuksessa on esitettävä julkisen laitoksen IFP:n kyseisen vuoden aikana ottamien lainojen määrä, korkoprosentti ja sopimusehdot sekä arvio valtiontakaukseen mahdollisesti liittyvän korkotuen bruttoavustusekvivalentista, jollei esitetä todistetta siitä, että lainasopimukset ovat markkinoiden tavanomaisten ehtojen mukaisia, joko vertailemalla niiden ehtoja julkiselle laitokselle IFP:lle ennen sen aseman muuttumista myönnettyihin ehtoihin tai soveltamalla komission ennalta hyväksymää, tarkempaa menetelmää.
3. Vuotuisessa rahoituskertomuksessa on esitettävä niiden tavaroiden ja palvelujen määrä, jotka julkinen laitos IFP on hankkinut toimittajilta toteuttaakseen tämän päätöksen 1 artiklan 4 ja 5 kohdassa mainittuja taloudellisia palveluja kyseisenä vuonna, sekä enimmäisarvio tuen bruttoavustusekvivalentista, joka perustuu toimittajien suotuisampaan arvioon yrityksen maksukyvyttömyysriskistä. Arvio on tehtävä joko soveltamalla hankintojen määrään kiinteää 2,5 prosentin korkoa tai käyttämällä komission ennalta hyväksymää, tarkempaa menetelmää.
4. Vuotuisessa rahoituskertomuksessa on esitettävä julkisen laitoksen IFP:n kyseisenä vuonna toteuttaman, tämän päätöksen 1 artiklan 4 ja 5 kohdassa mainitun taloudellisen toiminnan määrä sekä enimmäisarvio tuen bruttoavustusekvivalentista, joka perustuu siihen, ettei kyseisten taloudellisten palvelujen edunsaajille tarjottua suoritustakuuta tai vähintään best effort -takausta vastaavaa palkkiota ole maksettu. Arvio on tehtävä joko soveltamalla toteutettujen palvelujen määrään kiinteää 5 prosentin korkoa tai käyttämällä komission ennalta hyväksymää, tarkempaa menetelmää.
6 artikla
1. Julkisen laitoksen IFP:n toimintaan Axensin ja Prosernatin yksinoikeudellisilla toiminta-aloilla myönnettyjen julkisten varojen kokonaismäärä, mukaan lukien valtiontakauksen enimmäisvaikutus sellaisena kuin se on arvioitu tämän päätöksen 5 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa, ei saa ylittää tutkimus- ja kehitystyöhön sekä innovaatiotoimintaan myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa sallittua enimmäisintensiteettiä.
2. Jos tämän artiklan 1 kohdassa mainittu yläraja ylittyy, kyseisen tytäryrityksen eli Axensin tai Prosernatin on tarvittaessa palautettava liiallinen tuki julkiselle laitokselle IFP:lle.
7 artikla
Edellä 1 artiklan 5 kohdassa mainitun taloudellisen toiminnan kattaminen valtiontakauksella 1 päivästä tammikuuta 2010 alkaen on sisämarkkinoille soveltuvaa valtiontukea edellyttäen, että tämän päätöksen 8 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
8 artikla
1. Tämän päätöksen 1 artiklan 5 kohdassa mainittujen julkisen laitoksen IFP:n sopimusperusteisen tutkimustoiminnan ja palvelujen on oltava sen pääasiallisen toiminnan eli riippumattoman julkisen tutkimuksen liitännäistoimintaa.
2. Jotta julkisen laitoksen IFP:n sopimusperusteinen tutkimustoiminta ja palvelut voitaisiin katsoa liitännäistoiminnaksi, niiden on täytettävä seuraavat edellytykset:
-
Ne eivät saa haitata julkisen laitoksen IFP:n tavanomaista toimintaa, riippumattomuutta ja puolueettomuutta.
-
Ne on hinnoiteltava markkinahinnan mukaiseksi, ja jollei markkinahintaa ole, hintaan, jossa otetaan huomioon kaikki kustannukset lisättynä kohtuullisella marginaalilla, lukuun ottamatta valtiontakauksen mahdollista vaikutusta.
-
Niillä on oltava riippumattomasta julkisesta tutkimuksesta erillinen kirjanpito (niiden kustannusten ja rahoituksen kirjanpidollinen erottelu), ja niiden tuottama voitto on sijoitettava kokonaisuudessaan takaisin pääasialliseen toimintaan eli riippumattomaan julkiseen tutkimukseen.
-
Niiden on liityttävä tiiviisti julkisen laitoksen IFP:n pääasialliseen toimintaan eli riippumattomaan julkiseen tutkimukseen, erityisesti siten, että niissä käytetään samoja infrastruktuureja, laitteita, materiaaleja ja teknologiaa tai samoja tutkijoita, insinöörejä, suunnittelijoita ja teknikoita.
-
Ne eivät saa kuulua edellä mainitun päätöksen C 51/2005 3 artiklan 1 kohdassa mainittujen, julkisen laitoksen IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin välisten yksinoikeussopimusten soveltamisalaan; kyseisiä sopimuksia on tarvittaessa jatkettava tai muutettava päätöksen C 51/2005 3 artiklan 2 kohdan ja tämän päätöksen 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
-
Niille on osoitettava vain pieni osuus julkisen laitoksen IFP:n riippumattoman julkisen tutkimustoiminnan budjetista.
3. Ranskan on toimitettava komissiolle vuosittain raportti julkisen laitoksen IFP:n sopimusperusteisesta tutkimustoiminnasta ja palveluista ja täsmennettävä tässä raportissa niiden osuus julkisen laitoksen IFP:n riippumattomalle julkiselle tutkimustoiminnalle osoitetusta budjetista.
9 artikla
1. Ranskan viranomaisten ja julkisen laitoksen IFP:n on tehtävä kunkin rahoitusoperaation yhteydessä seuraava merkintä rahoitussopimukseen (jokaiseen sopimuksen piiriin kuuluvaan instrumenttiin):
”Emissiolla/ohjelmalla/lainalla ei ole minkäänlaista suoraa tai välillistä valtiontakausta. Maksukyvyttömyystapauksessa valtiolla ei ole velvollisuutta hoitaa julkisen laitoksen IFP:n puolesta velan takaisinmaksua.”
2. Ranskan viranomaisten on sisällytettävä vastaava valtionvastuun poissulkeva lauseke kaikkiin sopimuksiin, jotka koskevat tämän päätöksen 1 artiklan 5 kohdassa mainittuja sopimusperusteisia tutkimuksia ja palveluja.
3. Ranskan viranomaisten on sisällytettävä vastaava, julkisen laitoksen IFP:n ja valtion vastuun poissulkeva lauseke kaikkiin osakeyhtiöiden Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat tekemiin sopimuksiin, joihin liittyy saatavia.
4. Julkisen laitoksen IFP:n on pidättäydyttävä myöntämästä osakeyhtiöiden Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat hyväksi minkäänlaisia vakuuksia, avaaleja, takauksia, aiesopimuksia tai takausilmoituksia, jotka eivät vastaa tavanomaisia markkinaehtoja.
10 artikla
Ranskan on ilmoitettava komissiolle erikseen kaikki tutkimus- ja kehitystyöhön sekä innovaatiotoimintaan myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa säädettyjä ylärajoja suuremmat tuet ottaen huomioon valtiontakauksen mahdollinen vaikutus.
11 artikla
Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta toimenpiteet, jotka se on toteuttanut päätöksen noudattamiseksi.
12 artikla
1. Tämän päätöksen 4, 5 ja 6 artiklaa sovelletaan siihen asti, kunnes päätöksen C 51/2005 3 artiklan 1 kohdassa mainittujen, julkisen laitoksen IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin ja Prosernatin välisten yksinoikeussopimusten voimassaolo päättyy.
2. Ilmoittaessaan komissiolle kyseisten yksinoikeussopimusten voimassaolon jatkamisesta tai niiden muutoksista päätöksen C 51/2005 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti Ranskan viranomaisten on julkisen rahoituksen kokonaismäärää arvioidessaan otettava huomioon valtiontakauksen vaikutus.
13 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 29 päivänä kesäkuuta 2011.